АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А[1]

18 червня 2015 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва Мазурик О.Ф., розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські торгівельні марки» про стягнення коштів із застосуванням фінансових санкцій та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2014 року ОСОБА_2 не погоджуючись з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року про залишення позовної заяви без руху в частині визначення розміру судового збору та рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року звернувся до Апеляційного суду м. Києва з однією апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 січня 2015 року вказану апеляційну скаргу визнано такою, що не відповідає вимогам п. 4, п. 7, ч. 2 ст. 295 ЦПК України, та зазначено, що зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт одночасно оскаржує рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року та ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року про залишення позовної заяви без руху в частині визначення розміру судового збору, яка не є такою, що включається до апеляційної скарги на рішення суду. Оскільки, на кожне з цих судових рішень (ухвала та рішення) подається окрема апеляційна скарга, а апеляційний суд не наділений повноваженнями на власний розсуд обирати рішення (ухвалу) яке підлягає перегляду в апеляційній інстанції, ОСОБА_2 надано строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня отримання цієї копії ухвали, та запропоновано визначитися з тим, яке рішення він оскаржує та подати апеляційну скаргу (скарги) в новій редакції, з дотриманням вимог, передбачених ст. 295 ЦПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вимога надати апеляційну скаргу, яка оформлена відповідно до ст. 295 ЦПК України не є порушенням права на справедливий судовий захист і не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України судові повістки разом із розпискою, а у випадках встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Копії ухвали суду від 08.01.2015, які повторно неодноразово направлялися ОСОБА_2 за адресою, вказаною в апеляційній скарзі та позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1, поверталися на адресу суду у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 84-85, 87-88, 90-91, 93-94).

Крім цього, вказана ухвала міститься в Державному реєстрі судових рішень.

Зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції, щодо обов'язку зацікавленої сторони цікавитися про рух справи, за обставин, коли не виконано вимоги, викладені в ухвалі суду про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційна скарга вважається такою, що не оформлена відповідно до вимог встановлених ст. 295 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог встановлених статтею 295 цього Кодексу, застосовуються положення статті 121 цього Кодексу, яка передбачає повернення позовної заяви (апеляційної скарги).

Таким чином, апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Про повернення апеляційної скарги суддя-доповідач постановляє ухвалу (ч. 5 ст. 297 ЦПК України).

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 121, 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року в частині визначення розміру судового збору та рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Роз'яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з часу її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подання скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя:

Справа № 753/11540/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2483/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.