У х в а л а

іменем україни

16 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на новостворене майно та визнання недійсним договору дарування,

за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2003 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на новостворене майно та визнання недійсним договору дарування.

Посилався на те, що його матері ОСОБА_7, на підставі свідоцтва про право власності, належить ј частина будинку АДРЕСА_1, його брату ОСОБА_6 - ј частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом і ОСОБА_8 - Ѕ частина на підставі договору купівлі-продажу. На протязі 1990-1995 років з дозволу матері позивач побудував будинок позначений на технічному плані «Е», капітально відремонтував времянку «Б» та побудував гараж «Г». Вказані будівлі прийняті в експлуатацію, у зв'язку з чим вважав, що в нього виникло право власності на новостворене майно.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 квітня 2005 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування від 12 червня 2002 року, укладений між ОСОБА_7, через повіреного ОСОБА_9, та ОСОБА_5 Визнано за ОСОБА_4 право власності на металевий гараж, розташований на території будинковолодіння АДРЕСА_1 та на новостворений будинок, позначений на схематичному плані літерою «Е», до складу якого входять: коридор 3-1, санвузол 3-2, кухня 3-4, кімнати 3-3, 3-5, житловою площею 64,0 кв. м. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

1 грудня 2014 року ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду та клопотання про продовження процесуальних строків на апеляційне оскарження.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 8 грудня 2014 року вказані ОСОБА_6 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані неповажними, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17 січня 2015 року ОСОБА_6 відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу до апеляційного суду для продовження розгляду, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 мав можливість оскаржити рішення суду першої інстанції у встановлені законодавством строки. При цьому судом встановлено, що у відповідача були відібрані пояснення по суті позовних вимог, копію рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 квітня 2005 року ОСОБА_6 було направлено за місцем відбування покарання в Ольшанську виправну колонію № 53 Миколаївської області, інтереси ОСОБА_6 представляла його мати ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності. Крім того, ОСОБА_6 та його представник подавали до суду заяву про скасування судового рішення за нововиявленими обставинами, а отже апелянту був наданий строк, достатній для належного обґрунтування апеляційної скарги.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вірно дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін ухвали апеляційного суду Вінницької області від 17 січня 2015 року.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на новостворене майно та визнання недійсним договору дарування залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко