Провадження 2/235/3211/15
Справа 235/6995/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2015 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Філь О.Є.

при секретарі Ярмаченко В.В.

за участю прокурора Лєйко Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3 (не з»явився)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красноармійську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 26.08.2015 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради, про позбавлення батьківських прав, зазначивши на підтвердження своїх позовних вимог, що з відповідачем по справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Красноармійськ Донецької області, актова запис № 442 від 08.11.2002 р. До реєстрації шлюбу вони з відповідачем по справі проживали тривалий час у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

У 2002 році на підставі судового рішення вони з відповідачем по справі удочерили дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка з цього часу є для них рідною дочкою. Згідно свідоцтва про народження матір'ю ОСОБА_4 зазначена позивач, а батьком ОСОБА_5 зазначений відповідач по справі.

З цього часу вони почали проживати усі разом однією сім'єю у житловій квартирі АДРЕСА_1

Стосунки між ними були дуже гарні, ОСОБА_4 стала для них смислом життя та вони її виховували, як свою доньку.

Але у 2004 році відповідач виїхав в Іспанію, а з 2006 року фактично шлюбні відносини було припинено. З цього часу відповідач по справі не проживав з ними та майже не підтримував відносин та не виходив на зв'язок.

Дочка проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні.

12.01.2007 року шлюб між нею та відповідачем по справі було розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач взагалі припинив будь-які відносини з дочкою, перестав цікавитись її життям.

З 2007 року відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, але ця допомога мала мінливий характер, а останні півтора роки відповідач взагалі перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча йому достовірно відомо, що дочка є інвалідом дитинства, має діагноз: затримка психо-речового розвитку середньої важкості, та потребує значних матеріальних витрат на її лікування та підтримку здоров»я.

За наявності такої хвороби, дочка потребує більшої уваги, турботи та любові ніж звичайна дитина. Позивач постійно намагається бути поруч з нею, посилено займатися її розвитком та вихованням.

З ОСОБА_4 на протязі усього її життя постійно займаються фахівці в галузі її хвороби, позивач возить її до різних санаторіїв з метою лікування. Позивач намагається зробити усе можливе, для того, щоб їхня донька змогла жити повноцінним життям.

Відповідач по справі за весь цей час жодного разу не прийняв участі в лікуванні дитини, у її вихованні та в підтримці в цей тяжкий для неї період часу.

Так як відповідач по справі не бере участі у вихованні нашої доньки, не турбується про її стан здоров'я та не цікавиться життям нашої дитини, матеріальної допомоги не надає - тобто не виконує своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню доньки ОСОБА_4, то позивач вимушена звернутися до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав.

У більш маленькому віці донька не дуже розуміла, чому її батько не спілкується з нею та не відвідує її.

Однак, зараз вона стала більш дорослою, постійно намагається вийти з відповідачем по справі на зв'язок через Інтернет, але відповідач по справі жодним чином не реагує на її листи, а коли раз за півроку і напише їй листа, то вказує на відсутність виходу в Інтернет. Не бажання відповідача по справі спілкуватися з ОСОБА_4 доставляє їй великі страждання.

Беручи до уваги хворобу доньки, необхідно зазначити, що такі стреси дуже негативно позначаються на її здоров'ї та значно ускладнюють її лікування та одужання.

Позивач, як мати, зобов'язана захищати права та інтереси своєї дитини.

З свого боку позивач ніколи не чинила перешкоди у зустрічах відповідача по справі з дитиною, а навпаки сприяла тому, щоб батько з донькою спілкувалися, бачилися та підтримували зв'язок.

Однак, відповідачу по справі це було не потрібно.

Відповідач по справі взагалі втратив інтерес до доньки, його не цікавить життя ОСОБА_4, не цікавить як вона навчається, з ким спілкується, яке в неї здоров'я, та які в неї взагалі інтереси в житті, він не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. І ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Ніякого зв'язку відповідач по справі з донькою не підтримує та участі у вихованні доньки не приймає, матеріальної допомоги не надає, не піклується про підготовку ОСОБА_4 до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Вищезазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем по справі своїх батьківських обов'язків.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився повторно, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи відповідно до вимог ст. ст. 224-230 ЦПК України.

Представник органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської Ради ОСОБА_6 позовні вимоги вважає обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника органу опіки та піклування, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що сторони по справі позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у юридичному шлюбі з 08.11.2002 року. Проживали разом у фактичних шлюбних відносинах тривалий час до реєстрації шлюбу. 12.01.2007 року шлюб було розірвано (а.с. 25).

В 2002 році на підставі судового рішення сторони по справі всиновили дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, яка з цього часу є для них рідною дочкою. Згідно свідоцтва про народження матір'ю ОСОБА_4 зазначена позивач, а батьком ОСОБА_5 зазначений відповідач по справі (а.с. 7).

З цього часу сторони по справі з дочкою почали проживати усі разом однією сім'єю у житловій квартирі АДРЕСА_1

Стосунки між сторонами були гарні, ОСОБА_4 стала для них смислом життя та вони її виховували, як свою доньку.

Але у 2004 році відповідач виїхав в Іспанію, а з 2006 року фактично шлюбні відносини було припинено. З цього часу відповідач по справі не проживав з ними та майже не підтримував відносин та не виходив на зв'язок.

Дочка проживає разом з позивачем ОСОБА_1 та знаходиться на її повному утриманні.

Після розірвання шлюбу в 2007 році відповідач взагалі припинив будь-які відносини з дочкою, перестав цікавитись її життям.

З 2007 року відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, але ця допомога мала мінливий характер, а останні півтора роки відповідач взагалі перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча йому достовірно відомо, що дочка є інвалідом дитинства, має діагноз: затримка психо-речового розвитку середньої важкості, та потребує значних матеріальних витрат на її лікування та підтримку здоров»я (а.с. 4).

За наявності такої хвороби, дочка потребує більшої уваги, турботи та любові ніж звичайна дитина. Позивач постійно намагається бути поруч з нею, посилено займатися її розвитком та вихованням (а.с. 26-27).

З ОСОБА_4 на протязі усього її життя постійно займаються фахівці в галузі її хвороби, позивач возить її до різних санаторіїв з метою лікування. Позивач намагається зробити усе можливе, для того, щоб їхня донька змогла жити повноцінним життям.

Відповідач по справі за весь цей час жодного разу не прийняв участі в лікуванні дитини, у її вихованні та в підтримці в цей тяжкий для неї період часу.

Так як відповідач по справі не бере участі у вихованні нашої доньки, не турбується про її стан здоров'я та не цікавиться життям нашої дитини, матеріальної допомоги не надає - тобто не виконує своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню доньки ОСОБА_4, то позивач вимушена звернутися до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав.

Подорослішавши, дочка ОСОБА_5 постійно намагається вийти з відповідачем по справі на зв'язок через Інтернет, але відповідач по справі жодним чином не реагує на її листи, а коли раз за півроку і напише їй листа, то вказує на відсутність виходу в Інтернет. Небажання відповідача по справі спілкуватися з ОСОБА_4 доставляє їй великі страждання.

Позивач, як мати, зобов'язана захищати права та інтереси своєї дитини.

З свого боку позивач не чинила жодних перешкод у зустрічах відповідача по справі з дитиною, а навпаки сприяла тому, щоб батько з донькою спілкувалися, бачилися та підтримували зв'язок.

Відповідач по справі взагалі втратив інтерес до доньки, його не цікавить життя ОСОБА_4, не цікавить як вона навчається, з ким спілкується, яке в неї здоров'я, та які в неї взагалі інтереси в житті, він не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. І ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Ніякого зв'язку відповідач по справі з донькою не підтримує та участі у вихованні доньки не приймає, матеріальної допомоги не надає, не піклується про підготовку ОСОБА_4 до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Вищезазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем по справі своїх батьківських обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» Виховання в сімї є -першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Проте жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підстави позбавити його батьківських прав у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 29-30).

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини.

Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року

наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, суд дійшов висновку, що є всі підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, і це буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150, 152, 155, 164 ч. 1 п. 2 СК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 79, 88, 208-209, 212-218, 224-230 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав у відношенні малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: