Справа № 756/9038/14-ц С
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5302/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кричина А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Котули Л.Г.

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання частини кредитного договору, договору іпотеки та їх доповнення - уточнення недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання частини кредитного договору, договору іпотеки та їх доповнення - уточнення недійсними, посилаючись на те, що умовами укладених 22 серпня 2006 року між ним та АППБ «Аваль» кредитного договору №014/9408/74/43735, договору іпотеки, порушені його конституційні права.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання частини кредитного договору, договору іпотеки та їх доповнення - уточнення недійсними.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, який задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що рішення є необґрунтованим, таким що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з огляду на таке.

Судом встановлено, що 22 серпня 2006 року між АППП «Аваль» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 014/9408/74/43735, згідно з умовами якого позивачу надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 37400 доларів США строком на 240 місяців, з кінцевим терміном повернення 22 серпня 2026 року, зі сплатою відсотків в розмірі 12 % річних в порядку, на умовах та в строки визначені цим договором.

З метою забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором 22 серпня 2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3 укладений іпотечний договір № 014/9408/74/43735, згідно з умовами якого останній передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що валюта кредиту в доларах США була визначена саме позивачем, про що свідчать заява на отримання кредиту від 18 серпня 2006 року, позивач з умовами договору погодився, ознайомившись з усією необхідною інформацією, що підтверджується листом-доповненням від 18 серпня 2006 року. Банк свої зобов'язання виконав, позивачу грошові кошти в розмірі 37400 доларів США в гривневому еквіваленті в сумі 188870 грн. надав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених судом обставинах і відповідає нормам матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору. Разом з тим, зі змісту статті 1054 кодексу можна зробити висновок, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обов'язок позичальника повернути суму кредиту, що має бути виконано у певний час.

Підписуючи кредитний договір, позичальник погодилася з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені цим договором. При цьому підписанням даного договору позичальник висловив свою обізнаність з діючими тарифами банку та обов'язковими платежами, передбаченими чинним законодавством України.

Підставою для визнання договору недійсним є порушення загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України, якою визначено основні критерії чинності правочину. Зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

В даному випадку кредитний договір № 014/9408/74/43735 від 22 серпня 2006 року відповідає всім вимогам чинного законодавства, тому немає підстав для визнання його недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 6 та 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При розгляді даної справи наявними в справі доказами не встановлено підстав відповідно до ст. 203 ЦК України, згідно з якими необхідно визнати недійсним вищевказаний кредитний договір.

За правилами ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором, який укладається у письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно зі ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Кредитний договір між сторонами укладений в письмовий формі. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткова ставка, порядок плати за кредит, порядок зміни та припинення договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ч.2 ст.192 та ч.3 ст.533 ЦК використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків, на території України за зобов'язанням допускаються у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Що стосується умови кредитного договору щодо визначення валюти кредиту, зростання/коливання курсу іноземної валюти, то така стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливості зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Враховуючи, що обов'язки сторін встановлені договором, який має обов'язкову силу для них, ОСОБА_3 є особою зобов'язаною, а тому доводи апеляційної скарги в тій частині, що умови договору посягають на свободу волевиявлення позичальника не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ним на виконання укладеного договору отримані грошові кошти у національній валюті, а від нього вимагають повернення коштів у доларах США не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки такі обставини в розумінні ст. 203 ЦК України не можуть бути підставами для визнання кредитного договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивач не підписував наданий відповідачем до справи кредитний договір, як і не підписував заяву на видачу готівки, лист-доповнення, а суд першої інстанції не призначив з цього питання відповідну експертизу, не заслуговують на увагу, оскільки з цих підстав позивачем позовні вимоги не заявлялися, а суд же розглядає справу в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України).

Посилання в апеляційній скарзі на положення ст. ст.651,652 ЦК України, якими передбачені підстави для зміни або розірвання договору колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи у цій справі правового значення не мають.

Крім того, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається позивач, а саме перевищення суми щомісячного платежу сукупного доходу його сім»я, наявність на його утриманні малолітньої дитини, перебування його дружини у відпустці по догляду за дитиною, втручання відповідача у його особисте, чим порушує його та членів його сім»ї конституційні права на життя, свободу, особисту недоторканість, працю, соціальний захист, житло, достатній життєвий рівень, охорону здоров'я, освіту, не є підставами визнання договору недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні, які зроблені судом на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами. Виконавши всі вимоги цивільного судочинства, суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: