Справа № 1008/2573/12 Головуючий у І інстанції Лебідь Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/3155/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 01.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Суханової Є.М., Волохова Л.А.,

при секретарі: Бобку О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Державного підприємства «Київське лісове господарство», Першого заступника прокурора Київської області, ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2015 року у справі за позовом заступника Васильківського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Васильківської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держкомзему у Київській області, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Васильківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про визнання рішень неправомірними та їх скасування,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2012 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Васильківської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держкомзему у Київській області, Державного підприємства «Київське лісове господарство» звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області із позовом до Васильківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про визнання рішень неправомірними та їх скасування, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 березня 2008 року проведено державну реєстрацію державних актів на право приватної власності на земельні ділянки серії ЯЕ №332010 (кадастровий номер земельної ділянки :05:027:0010) та серії ЯЕ №332009 (кадастровий номер земельної ділянки :05:027:0009).

Згідно зазначених державних актів, ОСОБА_2 отримала у приватну власність за адресою: м. Васильків, вул. Тракторна, 103/4, земельну ділянку площею 0,10 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,10 га. для ведення особистого селянського господарства.

Зазначені земельні ділянки передані у приватну власність ОСОБА_2 на підставі рішення Васильківської міської ради від 28 грудня 2007 року №07.148-25-5.

Проте, вищезазначені земельні ділянки розташовані за межами м. Василькова і знаходяться в межах Погребівської сільської ради Васильківського району та на землях лісового фонду в межах Обухівського лісництва (квартал 32 виділ 5,9,10), про що свідчать лист управління Держкомзему у Васильківському районі від 05 вересня 2011 року №3172/02-1, лист ДП «Київське лісове господарство» від 09 вересня 2011 року №02-290 та матеріали лісовпорядкування Обухівського лісництва.

На час звернення позивача до суду, на території Васильківського району розмежування земель державної та комунальної власності не проведено.

За таких обставин, питання розпорядження земельними ділянками віднесено до компетенції Васильківської районної державної адміністрації.

Реагуючи на виявлені порушення, Васильківською міжрайонною прокуратурою 30 жовтня 2011 року порушено кримінальну справу №79-957 за фактом службового підроблення та зловживання службовим становищем службовими особами відділу Держкомзему у м. Василькові при погодженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 загальною площею 0,70 га., які розташовані на території Погребівської сільської ради Васильківського району в межах лісового фонду - Обухівське лісництво (квартал 32 виділи 5,9,10) за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України.

Крім того, Васильківська міська рада при прийнятті рішення від 28 грудня 2007 року №07.148-25-5, яким у приватну власність ОСОБА_2 передано земельні ділянки загальною площею 0,2 га., що розташовані в межах Погребівської сільської ради на території Обухівського лісництва за межами населеного пункту, грубо порушила вимоги ст. 19 Конституції України, ст.ст. 12, 20, 122, 141, 149 та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 57 Лісового кодексу України.

Оспорюваним рішенням та оспорюваними державними актами на право приватної власності на землю відповідачів грубо порушено право власності на землю держави, гарантоване ст. 14 Конституції України та ст. 84 Земельного кодексу України.

Також, передача земельних ділянок у приватну власність відповідачам здійснена без розроблення належного проекту відведення та без його затвердження. Даний факт підтверджується оспорюваним рішенням Васильківської міської ради від 18 грудня 2007 року №07.148-25-5, де вказано, що підставою для його прийняття є лише заяви відповідачів про передачу земельних ділянок у власність.

З урахуванням викладених обставин, позивач вважає, що рішення Васильківської міської ради від 28 грудня 2007 року №07.148-25-У в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,20 га. по вул. Тракторній, 103/4 в м. Васильків є незаконним та підлягає скасуванню, а видані на підставі цього рішення, державні акти на право приватної власності на землю серії ЯЕ №332010 та №332009 визнанню недійсними.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київсткої області від 31 березня 2015 року позов заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області задоволено частково, а саме: визнано незаконним та скасовано рішення Васильківської міської ради №07.148-25-V від 28 грудня 2007 року в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1000 га., розташованої по вул. Тракторна, 103/4 м. Василькова Київської області. Визнано недійсним та скасовано державний акт серії ЯЖ № на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий №:05:027:0010, виданий 14 лютого 2008 року Васильківською міською радою та Васильківським міським відділом земельних ресурсів ОСОБА_2 Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1000 га., розташованої по вул. Тракторна, 103/4 м. Василькова Київської області, кадастровий №:05:027:0010, на імя ОСОБА_2 В задоволенні решти заявлених вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Васильківського міжрайонного прокурора та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Державне підприємство «Київське лісове господарство», також подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду суперечать наданим доказам, просило скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову прокурора в повному обсязі.

В свою чергу, ОСОБА_2 також подала апеляційну скаргу на вищезазначене рішення суду першої інстанції, в якій посилалась на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням усіх фактичних обставин справи та просила скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2015 року, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позову Васильківського міжрайонного прокурора Київської області відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 березня 2008 року проведено державну реєстрацію державних актів на право приватної власності на земельні ділянки серії ЯЕ №332010 (кадастровий номер земельної ділянки :05:027:0010) та серії ЯЕ №332009 (кадастровий номер земельної ділянки :05:027:0009), за якими ОСОБА_2 на підставі рішення Васильківської міської ради від 28 грудня 2007 року №07.148-25-5 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,10 га. для ведення особистого селянського господарства, розташовану в м. Васильків, вул. Тракторна, 103/4 (а.с. 7-9, Т. 1).

Згідно проекту організації та розвитку лісового господарства виробничої частини ДЛГО «КИЇВЛІС» ДП обєднання «Київліс», земельні ділянки розташовані за межами м. Василькова і знаходяться в межах Погребівської сільської ради Васильківського району та на землях лісового фонду в межах Обухівського лісництва (квартал 32 виділ 5,9,10) (а.с. 14-17, Т. 1).

Відповідно до листа відділу Держкомзему у м. Василькові Київської області №266/03-02 від 13 березня 2012 року, земельні ділянки розміщуються в межах індексної кадастрової карти м. Василькова в пятій кадастровій зоні двадцять сьомому кадастровому кварталі (а.с. 46, Т. 1).

За відомостями листа Управління Держкомзему у Васильківському районі наданими у вересні 2011 року за №3172/02-1 Головному управлінню МВС України в Київській області, земельні ділянки знаходяться на території Васильківського лісництва Погребівської сільської ради за межами населеного пункту (а.с.47, Т. 1).

За висновком спеціаліста ДСГКтаК «КИЇВГЕОІНФОРМАТИКА» від 19 березня 2012 року №01-08/366, земельні ділянки частково належать до земель лісового фонду та розташовані на території Погребівської сільської ради Васильківського району Київської області, а саме земельна ділянка кадастровий №:05:027:0010 площею 0,1000 га. належить до лісового фонду та земель Погребівської сільської ради, а земельна ділянка кадастровий №:05:027:0009 площею 0,0114 га. належить до лісового фонду та земель Погребівської сільської ради, а 0,0886 га. знаходиться на території м. Василькова (а.с.53-57, Т. 1).

З огляду наданих відповідачем документів вбачається відсутність порушень чинного земельного законодавства при отриманні ОСОБА_2 у власність земельних ділянок, що також підтверджується висновком державної землевпорядної документації від 26 листопада 2007 року №5а-139е (а.с.64-88, 100-269, Т. 1 та а.с. 1-100, Т. 2).

Висновком експерта судової будівельно-технічної експертизи від 24 лютого 2013 року №04/31-13-14 встановлено, що земельні ділянки знаходяться в межах території Васильківської міської ради Київської області (а.с.39 -54, Т. 3).

За висновком експертів КНДІСЕ за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 29 січня 2014 року №162/14-41, земельна ділянка кадастровий №:05:027:00109, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності не перетинає землі лісового фонду Обухівського лісництва на території Погребівської сільської ради Васильківського району Київської області та не знаходиться в межах лісового фонду. Земельна ділянка, кадастровий №:05:027:0010, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності частково перетинає землі лісового фонду Обухівського лісництва на території Погребівської сільської ради Васильківського району Київської області та частково знаходиться в межах лісового фонду. Площа накладання земельної ділянки з кадастровим №:05:027:0010 на землі лісового фонду складає 0,0084 га. (а.с. 28-38, Т. 3).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, а саме: визнаючи незаконним та скасовуючи рішення Васильківської міської ради №07.148-25-V від 28 грудня 2007 року в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки кадастровий №:05:027:0010, а також визнаючи недійсним та скасовуючи державний акт серії ЯЖ № та скасовуючи державну реєстрацію зазначеної вище земельної ділянки, суд першої інстанції виходив із того, що при виділенні ОСОБА_2 земельної ділянки, шляхом прийняття відповідного рішення Васильківська міська рада перевищила надані їй повноваження. А оскільки, землі лісового фонду перетинає лише одна земельна ділянка, тому інші заявлені прокурором позовні вимоги слід залишити без задоволення.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, які є складовою технічної документації із землеустрою.

Відповідно до п. 1.4 Порядку присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам для ведення Державного реєстру земель, затверджених вказівкою Держкомзему України від 20 березня 2002 року №12, кадастровий номер земельної ділянки - це унікальний на території України код, який присвоюється кожній земельній ділянці з метою її ідентифікації і залишається незмінним протягом усього часу фізичного та юридичного існування земельної ділянки як єдиного цілого.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення (стаття 19 ЗК України).

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (ст. 21 ЗК України).

Згідно зі ст. 55 ЗК України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до ст. 56, 57 ЗК України, землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

При цьому згідно зі ст. 3 ЗК України, земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Водночас у п. 2 ст. 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об'єктом земельних правовідносин, то суб'єктний склад і зміст таких правовідносин повинно визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом ст. 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів щодо охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (п. «б» ч. 1 ст. 164 ЗК України)

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв'язок їх використання із лісокористуванням.

Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (п. 13 ст. 46 ЛК України).

Поряд із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (ч. 2 ст. 49 ЛК України) та включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (ст. 51 ЛК України).

Згідно зі ст. 7 ЛК України, ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

Відповідно до ст. 8 ЛК України, у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За ст. 13 ЗК України, до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га., що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (ст. 27 ЛК України).

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЗК України, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч. 9 ст. 149 ЗК України, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га. для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених ч. 5-8 цієї статті, та у випадках, визначених ст. 150 цього Кодексу.

За ст. 48 ЛК України, в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об'єкта лісовпорядкування.

Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.

У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об'єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону.

Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов'язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Згідно з нормами ст.ст. 181-184, 202-204 ЗК України, законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій», дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Відповідно до п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України, до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом п. 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а ч. 2 зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, та ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до положень ст.ст. 316, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України, надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За правовою позицією, закріпленою Постановою Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Відповідно до п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України, до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а ч. 2 зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. А відтак при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України», є частиною національного законодавства, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом.

Зазначені права гарантовані ст. 41 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної ОСОБА_2 і ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно вимогам ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

За ст. ст. 25, 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування», сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Передача земельних лісових ділянок у приватну власність передбачає проведення певної процедури, яка була повністю витримана.

Окрім цього, доказів перевищення головою обласної державної адміністрації повноважень чи притягнення останнього до відповідальності у встановленому законом порядку матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 143 ЦПК України передбачено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року N8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 25 травня 1998 року N15, судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об'єктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень.

Як розяснено в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року, за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд відповідно до статей 143, 144 ЦПК України призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За висновком експертів КНДІСЕ за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 29 січня 2014 року №162/14-41, земельна ділянка кадастровий №:05:027:00109, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності не перетинає землі лісового фонду Обухівського лісництва на території Погребівської сільської ради Васильківського району Київської області та не знаходиться в межах лісового фонду. Земельна ділянка, кадастровий №:05:027:0010, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності частково перетинає землі лісового фонду Обухівського лісництва на території Погребівської сільської ради Васильківського району Київської області та частково знаходиться в межах лісового фонду. Площа накладання земельної ділянки з кадастровим №:05:027:0010 на землі лісового фонду складає 0,0084 га. (а.с. 28-38, Т. 3).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції зробив правильний висновок про часткове задоволення позову про визнання незаконним та скасування рішення Васильківської міської ради №07.148-25-V від 28 грудня 2007 року в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1000 га., розташованої по вул. Тракторна, 103/4 м. Василькова Київської області; Визнання недійсним та скасування державного акту серії ЯЖ № на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий №:05:027:0010, виданого 14 лютого 2008 року Васильківською міською радою та Васильківським міським відділом земельних ресурсів ОСОБА_2; Скасування державної реєстрації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1000 га., розташованої по вул. Тракторна, 103/4 м. Василькова Київської області, кадастровий №:05:027:0010, на імя ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Державного підприємства «Київське лісове господарство», Першого заступника прокурора Київської області та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: