У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

4 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про скасування арешту за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 26 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про скасування арешту, накладеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції 26 червня 2013 року на 12/100 частин адміністративного будинку, розташованого по АДРЕСА_1, площею 531,2 кв.м, які належали ОСОБА_4 У позовні заяві вказував, що 20 жовтня 2011 року на забезпечення виконання зобов'язання за договором позики на суму 325 176 грн між ним та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір. Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 26 липня 2013 року задоволено частково його позов до ОСОБА_4 про стягнення боргу і звернуто стягнення на предмет іпотеки з визнанням за позивачем права власності на вказану частину приміщення. З відповіді державного виконавця йому стало відомо, що на спірне приміщення накладено арешт. Посилаючись на наведене, просив скасувати арешт 12/100 частин адміністративного будинку, розташованого по АДРЕСА_1, посилаючись на порушення його прав.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 5 травня 2014 року позов задоволено.

Знято арешт з 12/100 частин адміністративного будинку, розташованого по АДРЕСА_1, загальною площею 531,2 кв.м, що накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції від 26 червня 2013 року.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 26 червня 2014 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 5 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, пославшись на ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 316, 317, 391 ЦК України, виходив з доведеності порушення прав власника у зв'язку з накладенням арешту на його майно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, і, крім того, у справі немає даних про відмову державного виконавця у знятті арешту в порядку, встановленому ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Законним і обґрунтованим таке рішення апеляційної інстанції визнати не можна.

Судами встановлено, що 20 жовтня 2011 року у забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за договором позики на суму 325 176 грн між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мелещенко О.М. та зареєстрований у реєстрі за № 2060.

Предметом іпотеки є 12/100 частин адміністративного будинку (гаражі, насосні станції), що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею 531,3 кв.м.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2013 року, залишеним в силі ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року, задоволено позов ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_4 боргу в сумі 331 269,17 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та визнано за ОСОБА_3 право власності на предмет іпотеки - 12/100 частин адміністративного будинку (гаражі, насосна станція), по АДРЕСА_1, загальною площею 531,3 кв.м.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному апеляційний суд перевіряє законність в обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зміст рішення апеляційної інстанції свідчить про те, що доводи, якими ОСОБА_4 обґрунтовував незаконність рішення, апеляційним судом взагалі перевірені не були, що не відповідає вимогам ст. ст. 303, 316 ЦПК України і свідчить про порушення судом апеляційної інстанції цивільно-процесуального законодавства.

Із відповіді начальника відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції від 11 липня 2013 року судами встановлено, що 12/100 частин адміністративного будинку по АДРЕСА_1, які на праві власності належать боржникові ОСОБА_6, перебуває в іпотеці та 26 червня 2013 року це майно описані і арештовано.

Обґрунтовуючи позов про скасування арешту, накладеного на спірне майно, ОСОБА_3 посилався на те, що на підставі судового рішення за ним визнано право власності на спірне майно, отже накладеним арештом порушені його права як власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Частини третя та четверта ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Зняття арешту в усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження за положеннями ч. 5 ст. 60 Закону можливо виключно за рішенням суду.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідачами у справах за вимогами, що грунтуються на праві власності на описане майно, є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_7, в якій він зазначає, що спірне майно арештовано для задоволення вимог стягувачів про стягнення боргів з ОСОБА_4 за кількома виконавчими провадженнями, тому просив залучити його до участі у справі. Проте таке клопотання судом першої інстанції не вирішено.

У порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. 35 ЦПК України, судом першої інстанції не вирішено питання про склад осіб, які беруть участь у справі, не обговорено питання про залучення до участі у справі осіб, в інтересах яких накладено арешт на майно.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 5 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 26 червня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.І.Амелін В.П.Гончар С.О.Карпенко Д.О.Остапчук