Ухвала

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Нагорняка В.А., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Фіаніт-А», ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч С.А., про визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Фіаніт-А» (далі - ТОВ фірма «Фіаніт-А»), ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч С.А., про визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення недійсним.

Позивач посилався на те, що 29 вересня 1963 року між ним та ОСОБА_4 було укладено шлюб. Вказував, що він є людиною похилого віку та вже декілька років фактично прикований до ліжка і пересувається лише за допомогою сторонніх осіб. Зазначав, що у вересні 2012 року йому стало відомо, що його дружина ОСОБА_4, без його відома та згоди, 18 липня 2000 року уклала з ТОВ фірма «Фіаніт-А» договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1, приховавши цей факт від нього. За вказане майно його дружина не розрахувалась ще й досі. Оскільки вказаний договір було укладено за час перебування в шлюбі та кошти, які мають бути сплачені, є спільними коштами подружжя, тому вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Проте, жодної згоди на укладання вказаного договору він не надавав, тому посилаючись на вищевказане просив визнати договір купівлі-продажу від 18 липня 2000 року недійсним та поновити йому строк звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від

06 листопада 2013 року поновлено ОСОБА_3 строк на звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення недійсним.

Позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 18 липня 2000 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ фірма «Фіаніт-А», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. за реєстровим № 1589.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня

2014 року відмовлено ОСОБА_6 у прийнятті апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2013 року.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня

2014 року відмовлено представнику ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на підставі ч. 3 ст. 297 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2013 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали апеляційного суду.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Відмовляючи ОСОБА_6 у прийнятті апеляційної скарги, апеляційний суд виходив з того, що при розгляді даної справи питання про права та інтереси останнього не вирішувались.

Відмовляючи представнику ОСОБА_6 - ОСОБА_7 у відкритті апеляційного провадження на підставі ч. 3 ст. 297 ЦПК України, апеляційний суд виходив з того, що є ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Право на апеляційне оскарження відповідно до ст. 292 ЦПК України мають сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Цим правом скористався ОСОБА_6 та в обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції вирішено питання про його права.

Так, у вересні 2009 року ТОВ «Фіаніт-А» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу приміщення та визнання договору дарування приміщення недійсними.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2011 року, позовні вимоги ТОВ «Фіаніт-А» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 задоволено, визнано договір купівлі-продажу приміщення НОМЕР_1 (поз. 1-13), розташованого по АДРЕСА_1, укладений між ТОВ «Фіаніт-А» та ОСОБА_4 18 липня 2000 року, та договір дарування приміщення НОМЕР_1 (поз. 1-13), розташованого по АДРЕСА_1, укладений 21 серпня 2000 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, недійсними.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2012 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2011 року, ухвалу цього ж суду від 12 серпня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2011 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2012 року позовну заяву ТОВ «Фіаніт-А» до ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу та договору дарування недійсними залишено без розгляду.

На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2011 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2011 року, 25 лютого 2013 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень НОМЕР_2, яким проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення НОМЕР_1, розташоване по АДРЕСА_1, за ТОВ «Фіаніт-А».

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 лютого 2013 року НОМЕР_2 про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення НОМЕР_1, розташоване по АДРЕСА_1, за ТОВ «Фіаніт-А».

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 червня 2014 року власником нежитлового приміщення НОМЕР_1, розташованого по АДРЕСА_1, є ОСОБА_6

Проте апеляційний суд у порушення вимог ч. 1 ст. 292 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, доводів ОСОБА_6 належним чином не перевірив, не взяв до уваги фактичні обставини, які, на думку заявника, дають йому право на апеляційне оскарження, та не вирішив питання, чи порушуються оскаржуваним рішенням місцевого суду майнові права заявника на спірне майно, та дійшов передчасного висновку про відмову у прийнятті апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 297 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

За змістом зазначеної норми суддя відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі лише в тому випадку, коли є ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Однак, із матеріалів справи вбачається, що ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 апеляційний суд не постановляв.

27 січня 2014 року судом апеляційної інстанції була постановлена ухвала про відмову у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_6 Підставою цього було те, що він участі у розгляді справи не брав, а оскаржуваним рішенням питання про його права та обов'язки не вирішувалось.

Відмова у відкритті апеляційного провадження та відмова у прийнятті апеляційної скарги тягне за собою різні правові наслідки.

З огляду на викладене ухвали суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2014 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

В.А. Нагорняк

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко