У Х В А Л А

4 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_28, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_17, ОСОБА_20, ОСОБА_24, ОСОБА_19, ОСОБА_16, ОСОБА_18, ОСОБА_29, ОСОБА_27, ОСОБА_20 ОСОБА_36, ОСОБА_25, ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_37, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_38, ОСОБА_30, ОСОБА_34, ОСОБА_31, ОСОБА_35, ОСОБА_26, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_32, ОСОБА_33 до товариства з обмеженою відповідальністю імені газети «Ізвестія» Близнюківського району Харківської області, третя особа - відділ Держземагенства в Близнюківському районі Харківської області, про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки, зобов'язання повернути земельні ділянки,

встановила:

Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 4 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_28, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_17, ОСОБА_20, ОСОБА_24, ОСОБА_19, ОСОБА_16, ОСОБА_18, ОСОБА_29, ОСОБА_27, ОСОБА_25, ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_37, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_30, ОСОБА_34, ОСОБА_31, ОСОБА_35, ОСОБА_26, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_32 та ОСОБА_33 відхилено, рішення судів першої та ухвалу апеляційної інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд рішення суду касаційної інстанції, заявники просять скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статі 15 Закону України «Про оренду землі».

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяви, суд касаційної інстанції погоджуючись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходив із того, що судами вірно встановлено, що оспорювані договори оренди землі містять всі істотні умови, передбачені частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції чинній на момент їх укладення, зміст указаних договорів повністю відповідав домовленостям між сторонами, про що свідчить підписання цих договорів Орендодавцями та Орендарем, а також їх виконання обома сторонами протягом декількох років після набрання ними чинності.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 року, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції правильно зазначив, що в ос пореному договорі відсутні істотні умови договору оренди землі, зокрема не зазначено умови передачі земельної ділянки в оренду, умови збереження стану об'єкта оренди та обмеження щодо використання земельної ділянки;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2012 року, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність в договорах оренди усіх істотних умов, так як у спірних договорах відсутній порядок внесення орендної плати, а вказана умова відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» є істотною, і тому такі договори не можуть вважатися такими, як укладеними в силу частини першої статті 638 ЦК України;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2013 року, суд касаційної інстанції, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, виходив із того, що в договорах оренди належним чином не визначено умов щодо строків та порядку перегляду орендної плати, індексації орендної плати, щодо збереження земельної ділянки, а також міститься умова щодо заборони передачі у заставу та внесення до статутного фонду земельної ділянки, яка дописана рукописно, й із зазначеними дописками вказані договори були прийняті на державну реєстрацію, що суперечить вимогам частини третьої статті 20, частини першої статі 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому наявна невідповідність вказаних договорів вимогам закону та правомірно визнав їх недійсними;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2012 року, суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, виходив із того, що оскільки в спірному договорі оренди землі відсутня умова щодо передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, які визначені законом як істотні умови договору оренди землі, то такий договір оренди підлягає визнанню недійсним за правилами частини другої статті 15 Закону України «Про оренду землі»;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 серпня 2012 року, суд касаційної інстанції, передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що суди попередніх інстанцій не врахували, що при укладенні 24 вересня 2008 року договору оренди землі за відсутності його державної реєстрації він не був чинним, виконання його умов було заборонено у законодавчому порядку, на час його реєстрації, яка була здійснена за межами нормально необхідного строку для цього, а саме більше чим через три роки, цей договір вже не відтворював волю власника землі на його укладення і не був спрямованим на реальне його виконання;

- постанові Верховного Суду України від 14 березня 2012 року суд виходив із того, що як встановлено судами попередніх інстанцій, договори оренди не містять усіх істотних умов договору оренди землі, а саме не вказані умови збереження стану об'єкта оренди, що є підставою для визнання таких договорів недійсними згідно статті 15 Закону України «Про оренду землі».

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_28, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_17, ОСОБА_20, ОСОБА_24, ОСОБА_19, ОСОБА_16, ОСОБА_18, ОСОБА_29, ОСОБА_27, ОСОБА_39, ОСОБА_25, ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_37, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_38, ОСОБА_30, ОСОБА_34, ОСОБА_31, ОСОБА_35, ОСОБА_26, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_32, ОСОБА_33 до товариства з обмеженою відповідальністю імені газети «Ізвестія» Близнюківського району Харківської області, третя особа - відділ Держземагенства в Близнюківському районі Харківської області, про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки, зобов'язання повернути земельні ділянки за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Івановича, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін