Головуючий суду 1 інстанції - Александрова Н.В.
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 428/7024/14-ц
Провадження № 22ц/782/383/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - судді Авалян Н.М.

суддів - Коротких О.Г., Малієнко Н.В.

при секретарі - Козубській А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Житлосервіс «Евріка», за участю третьої особи на стороні позивача без самостійних позовних вимог щодо предмету позову - Сєвєродонецької міської ради, до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлосервіс «Евріка» про визнання права на проживання та користування квартирою, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 травня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач КП «Житлосервіс «Евріка» 17 листопада 2014 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням в гуртожитку, розташованому за адресою АДРЕСА_1. Позов обгрунтований тим, що відповідачка за вказаною адресою не проживає без поважних причин з 2007 року та не сплачує комунальні послуги, по яких має заборгованість в загальному розмірі 2 666,99 грн.

Відповідачка ОСОБА_1. позов не визнала та звернулась із зустрічним позовом, в якому просила визнати за нею право користування житловим приміщенням в кімнаті №2 гуртожитку. Позов обґрунтований тим, що її не проживання в кімнаті обумовлено поважними причинами. Вона вимушена була тимчасово переїхати до батьків, які були дуже в тяжкому стані та потребували її догляду та уваги. Крім того, вона сама хворіла та потребувала допомоги, а тому не могла проживати одна. Після смерті батька забрати матір до себе в гуртожиток вона не може через те, що сусіди по кімнаті №3 постійно сваряться, пиячать. Їх син, починаючи з 2005 року, знаходиться під наглядом міліції, навіть був засуджений за наркотики. Тому вона була змушена тимчасово виїхати до батьків в село і доглядати їх там. ЇЇ кімната була замкнута, та коли вона приїхала, була відімкнута, а її речі знаходились у сусідів з кімнати №3, які претендують на заняття її кімнати.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 травня 2015 року позов КП «Житлосервіс «Евріка» задоволено. ОСОБА_1. визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1. відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1. просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову КП «Житлосервіс «Евріка» та задоволення її зустрічного позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, неповнотою з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суд обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та надавши оцінку правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджуються наступні факти.

Будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, є комунальною власністю та знаходиться на балансі КП «Житлосервіс «Евріка», зареєстрований та використовується мешканцями як гуртожиток.

Відповідачка ОСОБА_1. є наймачем кімнати №2 в зазначеному гуртожитку на підставі виданого їй ордеру №82 від 28 вересня 2006 року.

За вказаною адресою вона має постійне зареєстроване місце проживання.

КП «Житлосервіс «Евріка» тричі (21 травня 2012 року, 07 квітня та 19 вересня 2014 року) проводились перевірки фактичного проживання наймача кімнати №2 та встановлено, що ОСОБА_1. в кімнаті не проживає з 2007 року та не сплачує комунальні послуги.

Вказані факти підтверджені матеріалами справи: довідкою про реєстрацію, довідкою про вселення на підставі ордеру, актами перевірки фактичного проживання, актом перевірки паспортного режиму, інформацією про нарахування та сплату комунальних послуг, наказом про передачу будинку на баланс.

Задовольняючи позов КП «Житлосервіс «Евріка», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка порушує умови проживання в гуртожитку тим, що в ньому не проживає, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування кімнатою в гуртожитку.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, у зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ст.47 Конституції Украины ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставах закону за рішенням суду.

Зазначене конституційне положення знайшло своє правове закріпленні в ст.9 ЖК України, відповідно до якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Права та обов'язки наймача приміщення щодо збереження права користування приміщенням та підстав для припинення такого права врегульовані ст.ст.71,72 ЖК України, якими передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Виходячи зі змісту статей 71, 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців саме без поважних причин, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про втрату відповідачкою права користування жилим приміщенням тільки на підставі встановленості факту її не проживання в гуртожитку понад шість місяців.

В судовому засіданні відповідачка, заперечуючи проти позову, посилалась на те, що не має іншого житла, крім спірного житлового приміщення. Дійсно вона виїхала для проживання до своїх батьків в село, де проживає тимчасово, іншого постійного житла вона не має. В гуртожитку не проживала з 2012 року за станом свого здоров'я та за станом здоров'я батьків.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи відповідачки, хоча вони частково підтверджуються довідкою МСЕК, з якої вбачається, що вона є інвалідом третьої групи безстроково. Черговий огляд Сєвєродонецькою МСЕК вона проходила 18 квітня 2013 року. За станом здоров'я їй протипоказані тяжка фізична праця, тривалий рух, підвищені психоемоційні навантаження. Рекомендоване лікування у невролога, диспансерний облік, санаторно-курортне лікування. (а.с.26)

Крім того, підтверджуються доводи відповідачки про її не проживання в гуртожитку з 2012 року актом перевірки паспортного режиму. Саме цим актом від 21 травня 2012 року вперше був встановлений факт не проживання відповідачки в гуртожитку. До занесеного в акт факту не проживання відповідачки з 2007 року слід віднестись критично, оскільки про паспортистом вказано зі слів сусідів, які відмовились від підпису, про що зазначено в акті. (а.с.8) Таким чином, паспортист могла тільки встановити той факт, що на момент перевірки відповідачка в кімнаті була відсутня.

В судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи представник позивача пояснила, що факт не проживання позивачки комісією в 2014 році був встановлений зі слів сусідів з кімнати №3 (ця кімната входить до однієї секції з кімнатою відповідачки), а також з огляду кімнати, яка була пустою, та яку відкрили сусіди.

Це частково підтверджує пояснення відповідачки про те, що з її кімнати без її згоди були винесені меблі (платяна та книжна шафи).

Таким чином, висновок суду про те, що доводи позивачки не заслуговують на увагу, а докази позивача є беззаперечними, протирічить вимогам ст.212 ЦПК України, відповідно до якої ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За встановлених обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягає скасуванню рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1. на користь КП «Житлосервіс «Евріка» витрат на сплату судового збору в розмірі 243,60 гривень.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1. суд першої інстанції виходив з того, що право ОСОБА_1. на проживання в кімнаті гуртожитку не оспорюється, а тому повторне визнання цього права на підставі рішення суду не входить до повноважень суду.

Колегія суддів не може повністю погодитись з вказаним висновком суду, оскільки він не обґрунтований з нормативної точки зору.

Однак, ця помилка є формальною та не призвела до неправильного вирішення справи в зазначеній частині.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданням суду є захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи.

Право користування кімнатою в гуртожитку ОСОБА_1. набула з моменту отримання ордеру та вселення в гуртожиток і це право КП «Житлосервіс «Евріка» визнавалось. КП «Житлосервіс «Евріка», визнаючи це право, звернулось до суду з позовом про позбавлення відповідачки права користування житловим приміщенням, але для цього відсутні передбачені законом підстави.

Отже не можна вважати права ОСОБА_1. порушеними, а тому її зустрічний позов задоволенню не підлягає.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування рішення суду в зазначеній частині колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.п.3,4, 313-317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 травня 2015 року змінити.

Скасувати рішення в частині задоволення позову Комунального підприємства «Житлосервіс «Евріка» та визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову Комунального підприємства «Житлосервіс «Евріка» до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Скасувати рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житлосервіс «Евріка» витрат на сплату судового збору в розмірі 243,60 гривень.

Залишити без змін рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житлосервіс «Евріка» про визнання права на проживання та користування квартирою.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді: