У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

29 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербецевої Т.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Хосен» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором за касаційною скаргою кредитної спілки «Хосен» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року кредитна спілка «Хосен» (у подальшому КС «Хосен») звернулась до суду з позовом, уточненим у подальшому, про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 травня 2008 року між КС «Хосен» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за яким він отримав кредит у розмірі 30 000 грн на строк до 12 травня 2010 року зі сплатою 27,6% річних за користування кредитом. На забезпечення виконання зобов'язання укладено договір поруки між КС «Хосен» та ОСОБА_4 та між КС «Хосен» і іншими особами. Оскільки ОСОБА_3 не виконував належним чином зобов'язання з повернення кредитних коштів, станом на 18 вересня 2013 року виникла заборгованість у сумі 112 934,54 грн з яких 24 563,44 грн заборгованість за тілом кредиту та 88 371,12 грн заборгованість за процентами, яку позивач просив стягнути з відповідачів.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24 березня 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь КС «Хосен» 9 449,90 грн боргу за кредитним договором.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі КС «Хосен» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову кредитної спілки, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив із того, що загальний розмір заборгованості складає 58 442,41 грн, з яких 24 563,44 грн - основного боргу, який не оспорюється сторонами, а 33 878,97 грн - відсотки за кредитом за 1 824 дні. З урахуванням раніше сплачених сум, у тому числі іншими поручителями за виконання ОСОБА_3 кредитного договору (15 690 грн і 33 302,51 грн), залишок заборгованості складає 9 449,90 грн. Відмовлюячи у задоволенні іншої частини позову, суд виходив з того, що передбачені п. п. 6.2., 6.3 договору кредиту подвійні проценти і підвищена процентна ставка за своєю правовою природою не відносяться до процентів як плати за користування кредитом, а є неустойкою, а такої вимоги позивач не заявляв.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, за правилами ст. 549 ЦК України є неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Встановлено, що 12 травня 2008 року мiж КС «Хосен» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 386*30.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором 12 травня 2008 року між КС «Хосен» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, який діє до повного виконання позичальником свого зобов'язання, і поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих невиконанням договору.

Позивачем до матеріалів справи додано відповідні документи щодо права на здійснення діяльності з надання фінансових послуг.

Відповідно до п. 1 кредитного договору № 386*30 ОСОБА_3 надано кредитнi кошти в розмiрi 30 000 грн строком до 12 травня 2010 року зi сплатою 27,6% річних; договiр дiє до повного виконання сторонами власних зобов'язань за договором.

У п. 6.2 розділу кредитного договору «Відповідальність сторін» сторони домовились, що у разі порушення позичальником строків сплати, передбачених п. 2.3 кредитного договору, більше ніж на один місяць, процентна ставка, вказана в п. 1.2 кредитного договору, подвоюється до моменту повного погашення простроченої заборгованості. Відповідно до пункту 6.3 кредитного договору у разі порушення позичальником строків сплати, передбачених в п. 2.2 кредитного договору (позичальник отримує кредит з 12 травня 2008 року до 12 травня 2010 року), плата за користування кредитом, що встановлена в п. 1.2 даного договору, становить 10% на місяць за весь період користування кредитом після закінчення строків, передбачених в п. 2.2 кредитного договору.

Також судом встановлено, і це сторонами не оспорювалось, що станом на 19 вересня 2008 року залишок основної суми неповернутого кредиту складав 24 563,44 грн, заборгованість за відсотками - 0,01 грн, тобто на вказаний час заборгованість за відсотками була погашена.

При розрахунку заборгованості позивач в уточненій позовній заяві враховував підвищену відсоткову ставку, як зазначено у розділі 6 договору, аналогічні доводи наведені в касаційній скарзі.

Скасовуючи ухвалені у цій справі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2012 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 24 січня 2013 року на підставі ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 17 липня 2013 року зазначила, зокрема, що умови договору, передбачені п. 6, є за своєю правовою природою неустойкою. Також в ухвалі було зазначено, що суд не навів розрахунків, з яких він виходив при задоволенні позовних вимог, не перевірив коли саме та який розмір заборгованості сплачений відповідачами на виконання умов кредитного договору, яким чином повинні нараховуватись проценти за користування кредитом.

Отже, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову після повторного розгляду справи, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, врахувавши висновки суду касаційної інстанції, вірно встановив розмір заборгованості та навів його розрахунок, врахувавши, що позовні вимоги заявлені щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, розмір якої кредитор визначив з урахуванням положень п. 6 договору. Але подвійна та підвищена процентні ставки, передбачені п. п. 6.2, 6.3 кредитного договору, за своєю правовою природою є санкціями за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором, тобто відносяться до неустойки, і не є платою за користування кредитними коштами. Встановивши, що позовних вимог про стягнення неустойки як виду забезпечення виконання зобов'язань позивачем не заявлено, суди задовольнили позов частково в межах заявлених позивачем вимог.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу кредитної спілки «Хосен» відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді:В.І.Амелін Т.П.Дербенцева С.О.КарпенкоВ.О.Савченко