Номер провадження: 22-ц/785/6164/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Панасенкова В.О..,

ОСОБА_2,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 18 червня 2012 року за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, треті особи Сьома Одеська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

18 листопада 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Одеської міської ради, третя особа Сьома ОДНК, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_7 належала земельна ділянка, площею 0,064 га., розміщена на землях, що розміщені у віданні Таїровської с/ради Овідіопольського району Одеської області, та знаходиться в с.Мізікевича, ж/м Чорноморка, вул.Подвойського, ділянка №3, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 жовтня 2000 року.

18 січня 2011 року ОСОБА_7 помер, після його смерті відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку.

ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7.

Спадкоємці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовились від спадщини на користь ОСОБА_3, що підтверджується нотаріально посвідченими заявами.

Позивачка ОСОБА_3 своєчасно подала заяву до Сьомої ОДНК про прийняття спадщини, однак нотаріус не видає свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки відсутній державний акт про право приватної власності на земельну ділянку.

На підставі зазначеного ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити у повному обсязі з наведених у ньому правових підстав.

В судовому засіданні треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не заперечували проти задоволення позову.

Представники відповідача ОМР та третьої особи 7 ОДНК до судового засідання не зявились, про час та місце розгляду справи сповіщались належним чином.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 18 червня 2012 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлені наступні фактичні обставини

Земельна ділянка розміром 0,064 га., розміщена на землях, що знаходилися у віданні Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Мізікевича, житловий масив «Чорноморка», вул. Подвойського, ділянка №3 Овідіопольського району Одеської області, належала ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.10.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8.

Право на захист є складовою частиною самого суб'єктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Договір купівлі-продажу був підставою для видачі новому власнику Державного акту на право приватної власності на землю.

Рішенням виконкому Таїровської селищної ради №326 від 28.11.2000 року ОСОБА_7 був наданий дозвіл на видачу державного акту на право приватної власності на земельну ділянку для індивідуального будівництва житлового будинку в с. Мізікевича, ж/м Чорноморка по вул. Подвойського, 3.

Одержати державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_7 не встиг, оскільки 18.01.2011 року помер.

Після смерті ОСОБА_7 на належне йому майно, у тому числі спірну земельну ділянку, відкрилась спадщина.

Позивачка ОСОБА_3 являється спадкоємцем першої черги за законом та звернулись до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що єдиним способом для оформлення спадкових прав позивачем є звернення до суду з відповідним позовом, у зв'язку з чим права та інтереси позивача підлягають судовому захисту.

У відповідності до вимог ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 126 п. 2 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин) встановлено, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину.

На підставі п. 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» від 05.03.2009 року положення цього Закону щодо посвідчення права власності на земельні ділянки документами, зазначеними у ч. 2 ст. 126 ЗК України, поширюються також на випадки, коли зазначені документи були укладені (видані) до набрання чинності цим Законом, але державні акти на право власності на земельні ділянки видані не були.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Крім того, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України.

Статтею 152 п. 3 ЗК України встановлено, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачкою по справі були надані належні та допустимі письмові докази на підтвердження своїх доводів та позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, що твердження позивачки є доведеними та підтвердженими, у зв'язку з чим підлягаючими задоволенню.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Тому, доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки вони висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, отже, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради відхилити, заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 18 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_9

ОСОБА_2