Справа № 138/1081/15-ц
Провадження №:2/138/350/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015 м. Могилів-Подільський Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:

головуючої судді Жикевич Т.Б.,

за участю секретаря Стафійчук Н.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача відділ у справах сімї, дітей та молоді МЦСССДМ до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суджу Вінницької області від 22.10.2010 шлюб між сторонами було розірвано, і даним рішенням малолітню дочку ОСОБА_4 було залишено проживати разом із відповідачем. Разом з тим, після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з позивачем. Із жовтня 2010 ОСОБА_3 не бере участі у вихованні та утриманні доньки ОСОБА_4 Проте на даний час між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання доньки, а тому позивач звертається до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, з підстав, викладених у ньому. Пояснив, що донька після розірвання шлюбу проживає з ним, він займається її доглядом та вихованням. Зазначив, що донька спілкується з матірю без будь-яких перешкод і в подальшому такі перешкоди ним не створюватимуться.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Висловила думку про доцільність проживання дитини з позивачем.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином. Від неї надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути у її відсутність, позов визнає в повному обсязі.

Згідно положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи позиції сторін спору та оцінивши докази суд, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи таке.

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.09.2010 розірвано (а.с.7).

Від цього шлюбу у сторін є дитина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Згідно довідок голови квартального комітету №138, 188 від 16.04.2015 та картки реєстрації (форма 16) доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають з батьком ОСОБА_1 (а.с.10, 11).

Згідно рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради №136 від 19.05.2015 надано дозвіл на проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який мешкає за адресою: м.Могилоів-Подільський, вул.Зарічна,2 (а.с.29)

У висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Могилів-Подільської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини зазначено про доцільність, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначити її місце проживання з батьком ОСОБА_1 за адресою: м.Могилів-Подільський, вул.Зарічна,2 (а.с.31).

З характеристики виданої навчально-виховним комплексом загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 ліцей слідує, що батько приймає активну участь у вихованні дитини, цікавиться навчанням , приймає участь у житті класу, надає допомогу класному керівнику, відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Мати в 2014-2015 навчальних роках була присутня на Новорічному святі (а.с.32).

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Разом з тим, як роз'яснено у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11 від 21.12.2007 року при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

При цьому, суд приходить до висновку, що принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини, а тому, враховуючи інші зазначені вище нормативні акти з цих правовідносин, при вирішені справ щодо визначення місця проживання дітей слід виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини та обов'язком батьків діяти при цьому лише в її інтересах.

Головним критерієм при визначенні місця проживання дітей, є інтереси дитини, які повинні переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гофман проти Німеччини» від 11.10.2001 року). Разом з тим, той із батьків, який не проживає з дитиною, повинен мати можливість підтримувати регулярні контакти з нею, має право на відвідування (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ельсгольц проти Німеччини» від 13.07.2000 року).

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини, суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини, у відповідності до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Зважаючи на рівність прав та обовязків батьків щодо дитини, на відсутність протипоказань для обох батьків щодо виховання доньки та проживання з донькою, суд при вирішенні питання щодо місця проживання дитини, в першу чергу враховує інтереси дитини, те, що дитина протягом тривалого часу проживає з батьком у звичній для неї обстановці, психологічну близькість доньки з батьком, обставини життя, до яких звикла малолітня ОСОБА_4, обстановку, до якої звикла малолітня дитина, та те, що зміна місця проживання та оточення буде суперечити інтересам дитини й може негативно відобразитись на її психічному та фізичному стані.

З урахуванням таких виняткових обставин, виходячи з того, що дитина з народження постійно проживала з батьком та зміна соціального середовища в цілому може негативно вплинути на її загальний емоційний стан та психічний розвиток особистості, суд дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 з її батьком ОСОБА_4, що відповідає інтересам дитини, не порушить її сталі соціальні звязки, місце навчання, звичний ритм та спосіб життя, буде сприяти її психічній рівновазі, повному і гармонійному розвитку.

При цьому, суд звертає увагу, що проживання дитини з батьком не позбавляє маму дитини права на спілкування з нею та на участь у її вихованні.

На підставі викладеного вище та керуючись ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 9, ст. 12 Конвенції про права дитини, принципу 6 Декларації прав дитини, ч. 5 ст. 19, ст. 141, ч. 1, 2 ст. 160, ч. 1 ст. 161, ст. 171 СК України, ст.ст. 10, 60, 174, 212-216 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком - ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.Б.Жикевич