Ухвала

іменем україни

02 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Маляренка А.В., Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про витребування квартири з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2001 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 25 жовтня 2000 року між ним та ОСОБА_5 та договору купівлі-продажу вказаної квартири, укладеного 28 грудня 2000 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - недійсними.

У лютому 2006 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зняття з реєстраційного обліку та стягнення заборгованості за комунальні послуги.

У серпні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на квартиру.

Позовні вимоги мотивував тим, що згідно договору купівлі-продажу від 30 травня 2006 року ОСОБА_4 незаконно відчужив належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_2

В подальшому доповнивши та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 належну йому квартиру АДРЕСА_1, яка вибула з його володіння поза його волею.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 жовтня 2014 року, ОСОБА_3, яку було залучено до участі у справі після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, виключено з переліку відповідачів за позовом ОСОБА_1 та залучено до участі у справі в якості третьої особи.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання договору дарування квартири та договору купівлі-продажу квартири недійсними, а також за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про зняття з реєстраційного обліку та стягнення заборгованості за комунальні послуги - закрито на підставі п. 6 ст. 205 ЦПК України.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Витребувано з володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та повернуто вказану квартиру ОСОБА_1

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2015 року зазначене рішення міськрайонного суду скасовано й в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволені позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, про застосування наслідків якого було заявлено клопотання відповідача.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду таким вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що згідно договору від 25 жовтня 2000 року ОСОБА_4 подарував належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5, який в свою чергу за договором купівлі-продажу від 28 грудня 2000 року продав вказану квартиру ОСОБА_1

Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 16 листопада 2005 року вказані договори відчуження спірної квартири визнані недійсними.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 травня 2006 року зазначене заочне рішення скасовано й справу призначено до нового розгляду на 22 травня 2006 року.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 березня 2006 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про зняття з реєстраційного обліку та стягнення заборгованості за комунальні послуги задоволено частково, зобов'язано ГІРФО Ізмаїльського РВ ГУ МВС України в Одеській області зняти ОСОБА_1 з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1.

Вказане заочне рішення скасовано ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 червня 2006 року й справу призначено до нового розгляду.

ОСОБА_4 достовірно знаючи про те, що з 10 травня 2006 року він не є власником спірної квартири й справу за його позовом про визнання договорів відчуження такої квартири недійсними призначено до нового розгляду, 30 травня 2006 року уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_2, згідно якого відповідач придбала спірну квартиру.

У червні 2006 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про залишення його позовних вимог без розгляду у зв'язку з відчуженням ним спірної квартири та втрати інтересу до вказаного майна.

Відповідно до ст. 330 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843376/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> майно не може бути витребуване в нього.

За правилами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T030435?edition=2015_07_01> від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Отже, ОСОБА_1 правильно обрано спосіб захисту порушеного права власності шляхом подання віндикаційного позову до його теперішнього власника.

Таким чином, установивши, що квартира АДРЕСА_1 вибула з володіння законного власника ОСОБА_1 без його відома та згоди, про що достовірно знав продавець ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов вірного й обґрунтованого висновку про витребування вказаної квартири у набувача ОСОБА_2 на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України.

Також, є правильним висновок суду першої інстанції щодо не пропущення позивачем ОСОБА_1. строку позовної давності, оскільки останній вчасно звернувся до суду за захистом свого порушеного права власності на спірну квартиру, змінивши та уточнивши згодом свої позовні вимоги, які стосувалися правових відносин щодо володіння спірним майном.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Висновки суду узгоджується з матеріалами справи та відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України зазначені положення закону та обставини справи не врахував й помилково скасував рішення районного суду.

Отже, безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Ураховуючи те, що апеляційним судом помилково скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, рішення апеляційного суду на підставі ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2015 року скасувати, залишивши в силі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

В.О. Савченко