Номер провадження: 22-ц/785/5175/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Оверіної О.В., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 31 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за порушення зобов`язання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом, який згодом уточнив, до ОСОБА_3 про стягнення на його користь суму інфляційних витрат на трьох відсотків річних за порушення зобовязання в загальному розмірі 46887,82 грн., та стягнення судових витрат, мотивуючи це тим, що 15.08.2009 року о 10.30 годин на 458 км.420 м. автодороги Київ Одеса, автомобіль ВАЗ 2109 д/н ВН 86546 ВІ під керуванням ОСОБА_4 скоїв наїзд на автомобіль ОСОБА_5 д/н НОМЕР_1 під керуванням позивача. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Винним у скоєнні ДТП являється ОСОБА_4, про що свідчить постанова ВДАІ Біляївського району Одеської області про відмову у порушенні кримінальної справи від 07.11.2009року.

14.02.2010року помер ОСОБА_4, а 05.08.2010року ОСОБА_3А - донька ОСОБА_4 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у вигляді житлового будинку та земельної ділянки по вул. Шахтарській, 17 «в» у с. Нерубайське, Біляївського району Одеської області. 03.03.2011 року ОСОБА_3 подала заяву про прийняття спадщини у вигляді автомобіля ГАЗ 32021, 2000 року випуску. Відповідачка є спадкоємцем ОСОБА_4 спадкує обовязок відшкодувати майнової шкоди, яка була завдана спадкоємцем у межах вартості рухомого або нерухомого майна, яке спадкоємець отримав у спадок.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.11.2014року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача 79565,39 грн. матеріальної шкоди та судові витрати у сумі 3812,35 грн. Висновок автотехнічної експертизи щодо вартості заподіяної матеріальної шкоди був виготовлений відразу після скоєння ДТП, 25.09.2009 року, а тому вартість заподіяної матеріальної шкоди, яка ним встановлена на думку позивача, не відповідає реальності, які існують на сьогоднішній день. А тому позивач вважає, що відповідачка ОСОБА_3 повинна сплатити інфляційні витрати та три відсотки річних за весь час прострочення зобовязання.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 31 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 31 березня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством України не передбачено можливості відшкодування шкоди з урахуванням індексу інфляції. Частина 2 ст. 625 ЦК України, що передбачає обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, не розповсюджується на правовідносини, що виникають у звязку із заподіянням шкоди, і може застосовуватись лише при порушенні зобовязання за договором.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом установлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- 15.08.2009 року о 10.30 годин на 458 км.420 м. автодороги Київ Одеса, автомобіль ВАЗ 2109 д/н ВН 86546 ВІ під керуванням ОСОБА_4 скоїв наїзд на автомобіль ОСОБА_5 д/н НОМЕР_1 під керуванням позивача. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно із постановою ВДАІ Біляївського району Одеської області про відмову у порушенні кримінальної справи від 07.11.2009року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_4, який порушив п. п. 1.5, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України. При дотриманні ОСОБА_4 правил дорожнього руху України останній міг запобігти зіткненню шляхом застосування екстренного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху;

- 14.02.2010 року помер ОСОБА_4, а 05.08.2010 року ОСОБА_3А - дочка ОСОБА_4 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у вигляді житлового будинку та земельної ділянки по вул. Шахтарській, 17 «в» у с. Нерубайське, Біляївського району Одеської області. 03.03.2011 року ОСОБА_3 подала заяву про прийняття спадщини у вигляді автомобіля ГАЗ 32021, 2000 року випуску;

- рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27.11.2014 року, яке набрало законної сили, апеляційна скарга ОСОБА_3 була задоволена частково, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29.08.2012 року змінено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача 79565,39 грн. матеріальної шкоди та судові витрати у сумі 3812,35 грн. В основу рішення суду покладено висновок автотехнічної експертизи щодо вартості заподіяної матеріальної шкоди в сумі 79565,39 грн. який був виготовлений відразу після скоєння ДТП 25.09.2009 року.

Правова позиція Верховного Суду України щодо застосування ст. 625 ЦК України викладена у постанові від 14 листопада 2011 року, яка прийнята за результатом перегляду судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, у справі № 6-40цс11.

Верховний Суд України дійшов висновку про те, що грошовим є зобовязанням, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів. Грошовим зобовязанням є таке правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, у якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Частина 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов»язки, вона вважається боржником тому, що зобов»язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Рішенням суду задоволено цивільний позов ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної протиправним діянням майнової шкоди й стягнуто з ОСОБА_3 на його користь 79565,39 грн. Судова колегія вважає, що після ухвалення рішення суду у справі про стягнення майнової шкоди, деліктні правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем (процесуальним правонаступником) щодо відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою внаслідок порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України, трансформуються у зобов`язальні правовідносини.

Таке зобовязання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, при відшкодуванні шкоди відбувається відновлення порушеного стану потерпілого, який стає кредитором (стороною зобовязання)у правовідношенні майнового змісту. Тобто відшкодування шкоди завдавачем це не несення ним додаткової або іншої відповідальності, а виконання його обовязку, який виник з факту завдання шкоди.

Отже, за таких умов застосування загальних положень про зобовязання до зобовязань з відшкодування шкоди є повністю логічним.

Судова колегія доходить висновку: у правовідносинах, що склалися між сторонами існує грошове зобов`язання, яке є простроченим та відсутні спеціальні норми, виключають затосування ст. 625 ЦК України.

При таких обставинах висновок суду першої інстанції про те, що частина 2 ст. 625 ЦК України, що передбачає обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, не розповсюджується на правовідносини, що виникають у звязку із заподіянням шкоди, і може застосовуватись лише при порушенні зобовязання за договором є помилковим.

Тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за порушення зобов`язання не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Позивач заявив вимоги з урахуванням уточнення про стягнення інфляційного збільшення з 15.08.2009 року (завдання шкоди від ДТП) до 31.01.2015 року в сумі 36520,46 грн. та про стягнення 3% річних з часу завдання шкоди 15.08.2009 року до 02.03.2015 року в сумі 13231,70 грн., а всього 49752 грн. 16 коп. (а. с. 24-26).

При ухваленні нового рішення судова колегія враховує, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.11.2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування майнової щкоди, завданої ДТП 79565,39 грн. Дане судове рішення вступило в законну силу і є обов`язковим для виконання з наступного дня після набрання ним чинності, тобто з 28.11.2014 року.

Проте судове рішення, яким на відповідача покладено грошове зобов`язання останнім виконано не було.

Враховуючи середній індекс інфляції за період з 28.11.2014 року до 31.01.2015 року (1,062), інфляційне збільшення становить 4933 грн. 05 коп. Три відсотки річних за період з 28.11.2014 року до 02.03.2015 року становлять 621 грн. 27 коп. згідно із розрахунками доданими до матеріалів справи.

Отже загальна сума інфляційного збільшення та 3% річних, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача за прострочку виконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду з наступного дня після набрання ним чинності, тобто з 28.11.2014 року становить 5554 грн. 32 коп. (4933,05 + 621,27). В решті вимог слід відмовити.

Таким чином судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення районного суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог згідно наведених розрахунків в загальній сумі 5554 грн. 32 коп. з дати набрання чинності судовим рішенням, яким на відповідача покладено зобов`язання сплатити позивачу 79565,39 грн., виконання якого відповідачем прострочено, оскільки при розгляді справи виявлено неправильне застосування судом 1-ї інстанції норм матеріального та порушення процесуального права. В решті вимог позивачу слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 31 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати за період з 28.11.2014 року до 31.01.2015 року в сумі 4933 грн. 05 коп. та три відсотки річних за період з 28.11.2014 року до 02.03.2015 року в сумі 621 грн. 27 коп., в всього стягнути 5554 грн. 32 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Оверіна

ОСОБА_6