УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форвард», про стягнення помилково сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до ПАТ «Банк Руский Стандарт» про стягнення помилково сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 03.09.2013 між позивачем та банком був укладений кредитний договір №108766839, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит в розмірі 3 522, 70 грн., строком на 366 днів з 04.09.2013 по 04.09.2014. ПАТ «Банк Руский Стандарт» відкрив рахунок НОМЕР_1 для використання коштів.

Позивач вказувала, що свої зобов'язання за договором виконала, сплатила суму кредиту за графіком достроково за дев'ять місяців. Після виконання зобов'язань до позивача надійшло повідомлення про відсутність платежів за два місяця. Зазначала, що при оплаті через термінал вказала помилковий номер договору, в результаті чого два платежі були зараховані на рахунок третьої особи - іншого клієнту банку. На звернення до банку, були надані роз'яснення щодо відповідальності платника за відповідність інформації при здійсненні переказу. Банк, у свою чергу, може лише сприяти поверненню коштів шляхом відправлення неналежному отримувачу повідомлення про помилковий платіж. Проте такого повідомлення банком здійснено не було та будь яке сприяння припинилося.

Враховуючи зазначене, просила стягнути з відповідача помилково сплачені кошти в розмірі 650,00 грн. та зобов'язати відшкодувати моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн., стягнути на користь позивача судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Справа № 761/23984/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6776/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначала, що належним чином виконала умови договору. При виявлені помилково вказаного рахунку одразу звернулася до банку із заявою про зарахування платежу, при цьому позивачем були написані заяві у встановленій формі, а відтак вважала, що практика зарахування на потрібний рахунок помилково сплачених коштів в даному банку існує.

Також вказувала, що на момент виявлення помилкового зарахування коштів банк продовжував нараховувати штрафи та пеню, проте суд першої інстанції не звернув на це увагу.

Крім того, апелянт вважала, що судом порушено її право на чесний та справедливий суд, оскільки судом вказано, що позивач не надала доказів на підтвердження факту здійснення відповідачем телефонних дзвінків з погрозами позивачу та членам її сім'ї.

Враховуючи зазначене просила рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач просила апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити з огляду на її безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 03.09.2013 ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Банк Руский Стандарт» із заявою № 108766839 щодо укладення з нею кредитного договору, відповідно доякого просила відкрити їй поточний рахунок та надати кредит в сумі 3 522,70 грн.,строком на 366 днів з 04.09.2013 по 04.09.2014 з процентною ставкою по кредиту в розмірі 0,01% річних (а.с.13-14).

04.09.2013між сторонами фактично був укладений кредитнийдоговір № 108766839 в результаті відкриття банком позивачу поточного рахунку НОМЕР_1 та зарахуванняна нього кредитув сумі 3 522,70 грн.

В подальшому був затверджений графік платежів закредитним договором № 108766839 від 03.09.2013(а.с.16).

ОСОБА_1 на виконання умов договору та відповідно до графіку платежів здійснювала погашення кредиту, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.17-21).

24.02.2014 та 24.03.2014 позивач внесла грошові кошті на суму 325, 00 грн. та 325, 00 грн. відповідно через термінал № R0000006, проте зазначила невірний номер кредитного договору, а саме: вказала замість 108766839 номер кредитного договору - 107766839, що підтверджується квитанціями про сплату платежів через термінал (а.с.20).

07.04.2014 позивач звернулася до банку із заявами про підтвердження операції в терміналі(а.с. 22-23).

В листі від 20.05.2014 № 14/1-08-4485 банк роз'яснив позивачу, що для повернення помилково перерахованих грошових коштів в розмірі 650,00 грн. їй необхідно звернутися до отримувача зазначеного платежу, а також повідомив, що відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» не має правових підстав для повідомлення позивачу контактних даних або іншої інформації про особу, номер договору якої вказала позивач при здійсненні платежу (а.с.26-27).

Відповідно до п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Так, за змістом п. 33.2. ст. 33 вищезазначеного Закону саме платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ.

Банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених п. 22.6 ст. 22 цього Закону.

Позивач у апеляційній скарзі вказувала, що помилково зазначила номер іншого кредитного договору при здійсненні переказу за допомогою терміналу. В судовому засіданні наполягала на тому, що саме її вини в переказі грошових коштів на рахунок іншого отримувача немає.

Згідно положеньІнструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Банк, що обслуговує неналежного отримувача, не несе відповідальності за своєчасність подання ним розрахункового документа на повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів.

Виходячи з наведеного, судом першої інстанції вірно зазначено, що в разі здійснення помилкового переказу коштів з вини платника, помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача кошти мають повертатися безпосередньо таким отримувачем в строки, установлені законодавством України.

Крім того, судом встановлено, що ПАТ «Банк Руский Стандарт» звернувся з листом від 20.05.2014 № 14/1-08-4484 до неналежного отримувача коштів ОСОБА_5, в якому просив останню підтвердити чи спростувати факт помилкового зарахування на її рахунок грошових коштів за договором№ 1.02.2014 та 24.03.2014 в сумі 325,00 грн. та 325,00 грн. відповідно (а.с.75).

Разом з тим, клопотання про заміну неналежного відповідача ПАТ «Банк Руский Стандарт», на ОСОБА_5 згідно положень ст. 33 ЦПК України, яким передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача позивачем в судовому засіданні не заявлялось. Відтак суд обґрунтовано дійшов висновку, що в частині стягнення з банку на користь позивача помилково сплачених коштів, слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_02_21/T041618.html?pravo=1"України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги про те, що помилковий переказ грошових коштів стався не з вини апелянта, а з вини банку є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі. Крім того, в судовому засіданні, при наданні пояснень, спростувала ці доводи твердженням про те, що помилково зазначила інший номер кредитного договору, а саме: замість № 108766839 ввела номер кредитного договору - 107766839.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними з огляду на їх недоведеність.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про відмову у задоволені позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва