Справа № 155/2043/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Адамчук Г.М.
Провадження № 22-ц/773/646/15 Категорія: 27 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Русинчука М. М., Осіпука В. В.,

при секретарі - Кирилюку О. О.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Місюри І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про захист прав споживача шляхом визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 06 березня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (далі по тексту ПАТ КБ "Приватбанк") про захист прав споживача шляхом визнання неправомірними дій та зобов'язання утриматись від вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди, припинення правовідношення та розірвання договору, а саме: визнати неправомірними дії ПАТ КБ "Приватбанк" щодо нарахування їй заборгованості за період з 02 травня 2012 року по дату звернення до суду згідно з укладеним між нею та відповідачем кредитним договором від 03.07.2006 року, зобов'язати відповідача утриматись від подальших дій щодо нарахування їй заборгованості згідно вказаного кредитного договору, стягнути з ПАТ КБ "Приватбанк" на корить ОСОБА_3 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди за порушення прав споживача, визнати припиненим правовідношення щодо користування кредитними коштами, наданими ОСОБА_3 згідно з укладеним кредитним договором від 03.07.2006 року, розірвати кредитний договір від 03.07.2006 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ "Приватбанк" на підставі заяви від 03.07.2006 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг і тарифів ПАТ КБ "Приватбанк".

Вимоги мотивовані тим, що 03.07.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір відповідно до якого банк надав їй кредитні кошти у сумі 10000 гривень для споживчих цілей зі сплатою 3% в місяць з розрахунку 360 днів в році. Відповідачем було видано їй кредитну картку з терміном дії до квітня 2009 року. Свої зобов'язання перед відповідачем позивач виконала частково, заборгованість перед банком було стягнуто за судовим наказом Горохівського районного суду Волинської області від 13.03.2008 року. На підставі вказаного судового наказу Відділом державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження, яке згідно з постановою від 10.09.2013 року було закінчено у зв'язку з повною сплатою боргу. Жодних інших кредитних коштів після березня 2008 року відповідач позивачу не надавав. Однак, після спливу шести років ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом про стягнення з неї 13810,29 гривень боргу, а згідно з довідкою банку від 17.03.2014 року її борг перед банком вже складав 24298,19 грн. Ухвалою суду від 13.06.2014 року вищевказаний позов банку було залишено без розгляду, але банк продовжує наполягати на існуванні заборгованості, працівники банку неодноразово телефонували позивачу з вимогою погасити заборгованість.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 06 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній наведених та просив її задовольнити.

Представник відповідача Місюра І. В. апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 липня 2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено договір про надання банківських послуг у формі заяви про приєднання до банківських послуг, за яким позивачу було надано банком кредит в сумі 10000 гривень, базова процентна ставка 3% в місяць з розрахунку 360 днів в році (а.с. 9). Договір складається з заяви, пам'ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг, тарифів.

Своїм підписом у вказаній заяві від 03 липня 2006 року позивач підтвердила, що заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами складає укладений договір про надання банківських послуг, а також підтвердила факт ознайомлення з тарифами банку та Умовами і правилами надання банківських послуг (а.с. 9, 11-14).

Позивачу було видано у користування платіжну банківську картку з терміном дії по 4 місяць 2009 року (а.с. 15).

Відповідно до п. 9.12. Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Умовами і правилами надання банківських послуг визначено порядок погашення кредиту, заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за користування кредитом відсотків та інших витрат. Так, відповідно до п. 6.5. Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 6.6. Умов у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі з простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороду банку. Пункт 8.6. Умов встановлює, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Строк і порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без встановленого мінімального обов'язкового платежу, здійснюється в наступному порядку: строк погашення відсотків по кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному об'ємі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (п. 5.4. розділу ІІ Правил користування платіжною карткою Умов і правил надання банківських послуг).

Статтями 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з судовим наказом Горохівського районного суду від 13 березня 2008 року № 2н-63, з ОСОБА_3 було стягнуто в користь ЗАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за вищевказаним договором в розмірі 7870,95 (сім тисяч вісімсот сімдетсят) гривень 95 копійок. При цьому складові даної заборгованості та їх розмір (тіло кредиту, проценти, комісія) у вказаному наказі не зазначені (а.с. 17).

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 10.09.2013 року, при примусовому виконанні судового наказу Горохівського районного суду від 13 березня 2008 року № 2н-63 борг ОСОБА_3 сплачено декількома платежами протягом періоду часу з 2009 по 2013 роки (а.с. 18-19).

Як вбачається з відповіді банку від 10.09.2014 р. на звернення позивача щодо списання заборгованості та розірвання кредитного договору, заборгованість, яка стягувалась з позивача згідно з судовим наказом Горохівського районного суду від 13 березня 2008 року № 2н-63 була вказана станом на дату звернення банку з позовом, а штрафні санкції продовжують нараховуватись до фактичного моменту сплати кредиту (а.с. 25-26). Згідно розрахунків, наданих ПАТ КБ "Приватбанк", станом на 05.03.2015 року заборгованість ОСОБА_3 перед банком по кредитній картці НОМЕР_1 складає 29922,64 гривень, а саме 7704,73 гривень заборгованість за тілом кредиту, 19360,89 гривень заборгованість за відсотками, заборгованість по рахунку штрафів складає 2857,02 гривень (а.с. 147-159).

З огляду на вищенаведені обставини, немає правових підстав для визнання припиненими правовідношення щодо користування кредитними коштами, наданими позивачу згідно укладеного кредитного договору від 03.07.2006 року.

Доводи апелянта з посиланням на п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо заборони кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, колегія суддів до уваги не бере, оскільки позовні вимоги про повернення вищезазначеної суми заборгованості по кредитному договору на час розгляду даної справи банк не заявляв.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Заявляючи вимогу про розірвання кредитного договору, позивач покликалась на істотне порушення банком умов договору, що виразилось у незаконній вимозі відповідача повернути борг, що не відповідає положенням вищеназваної норми закону. Будь-яких інших істотних порушень договору стороною відповідача позивачем не наведено.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків та прийняв обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 06 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: