Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про скасування рішення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням міськвиконкому Кіровоградської міської ради від 26 квітня 2002 року № 502 було затверджено акт введення в експлуатацію квартири АДРЕСА_1 (самовільно побудованої у 1963 році її матір'ю) та незданого в експлуатацію співвласниками: ОСОБА_7 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_8 (помер в 1995 році) та ОСОБА_4

Позивач зазначив, що даний будинок літ. «Б» не був зданий в експлуатацію в терміни, визначені рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів від 26 квітня 1993 року № 149 у 1993 року зв'язку з тим, що співвласники не дійшли порозуміння відносно дано питання. За заявою співвласників було лише закріплено квартиру № 2 за ОСОБА_5, 1941 року народження, а квартиру № 3 - за ОСОБА_4

Після смерті співвласників, спадкоємці неодноразово вирішували питання щодо отримання спадщини, зокрема і зазначеного будинку. В акті на здачу будинку в експлуатацію, у рішенні Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 26 квітня 2002 року № 502, чітко не зазначено, хто саме здав спірний будинок в експлуатацію батько - ОСОБА_5, який помер, чи син - ОСОБА_5, який є спадкоємцем після свого батька.

Позивач просила суд скасувати рішення міськвиконкому Кіровоградської міської ради від 26 квітня 2002 року № 502, як таке, що винесено з порушенням.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2015 року позов задоволено.

Скасовано рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 26 квітня 2002 року № 502.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2015 року рішення місцевого суду скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2015 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що оскаржуване рішення виконавчого комітету ухвалено з порушенням чинного законодавства, оскільки вирішено питання в частині оформлення права власності на житло за особою, яка на час винесення рішення була померлою.

Разом з тим, представником третіх осіб під час розгляду справи заявлено про застосування строків позовної давності, оскільки позивач достовірно знав про винесення оскаржуваного рішення, тобто з 2002 року, однак з позовом до суду звернувся лише у 2014 році. Клопотань позивача про поновлення пропущеного строку позовної давності із зазначенням причин його поважності не надано.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик І.М. Завгородня