УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Гончара В.П., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Приватного підприємства «Агенція нерухомості «Маклер» про захист прав споживача, визнання окремої умови договору недійсною, повернення незаконно набутих коштів, застосування наслідків нікчемних правочинів, за касаційними скаргами ОСОБА_7 та Приватного підприємства Агенція нерухомості «Маклер» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом та, уточнивши його, просив визнати причину пропуску строку позовної давності поважною та поновити його, визнати недійсною умову договору про надання інформаційно-консультаційних послуг від 30 березня 2010 року № 2015, укладеного між ним та ПП Агенція нерухомості «Маклер», а саме: п. 5.1 розділу 5 «Відповідальність сторін» про те, що оплата послуг виконавця в жодному разі не повертається, та стягнути з підприємства 4 788 грн 00 коп., сплачених ним за послуги, які йому не надавались жодним представником підприємства.

Стягнути із ОСОБА_7 на його користь 5 586 грн 00 коп. переданих ним коштів за нікчемним договором про наміри щодо купівлі-продажу нерухомості від 30 березня 2010 року, 3 950 грн 00 коп. - за нікчемним договором про наміри щодо купівлі-продажу нерухомості від 16 квітня 2010 року, 7 900 грн 00 коп. - за нікчемним договором про наміри щодо купівлі-продажу нерухомості від 11 травня 2010 року, 7 900 грн 00 коп. - за нікчемним договором про наміри щодо купівлі-продажу нерухомості від 13 травня 2010 року, 3 950 грн 00 коп. - за нікчемним договором про наміри щодо купівлі-продажу нерухомості від 25 травня 2010 року.

На обґрунтування позову посилався на ті обставини, що він, маючи намір придбати у власність квартиру, 30 березня 2010 року звернувся до ПП Агенція нерухомості «Маклер» та цього ж дня уклав договір № 2015 про надання інформаційно-консультаційних послуг і в цей же день ОСОБА_7 запропонувала йому придбати квартиру АДРЕСА_1, вартістю 239 400 грн, яку вони оглянули та уклали з ОСОБА_7 як особою, яка діяла на підставі довіреності від імені продавця, договір про наміри щодо купівлі-продажу квартири, за яким він передав їй кошти в сумі 1 000,00 доларів США, що еквівалентно 7 980 грн, а 02 квітня 2010 року підписав з підприємством акт приймання-передачі наданих послуг, за яким сплатив 4 788 грн.

16 квітня, 11 травня, 13 та 25 травня 2010 року між ним та ОСОБА_7 було укладено договори про наміри щодо купівлі-продажу цієї квартири, за якими він передав їй кошти на загальну суму 23 700 грн.

Однак зі спливом строку продажу квартири договір купівлі-продажу укладено не було, передані ним грошові кошти на вимогу не повернуті, тому, вбачаючи в діях ОСОБА_7, яку він вважав працівником ПП «Агенція нерухомості «Маклер», ознаки шахрайства, він звернувся до органів внутрішніх справ, проте постановою слідчого СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 26 березня 2013 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190 КК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1010/ed_2014_06_19/pravo1/T012341.html?pravo=1> - закрито у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Отже, у зв'язку із невиконанням підприємством своїх зобов'язань за договором, ненаданням йому послуг щодо купівлі квартири, включенням у договір умов, які є несправедливими та порушують його права як споживача, а також укладенням відповідачкою договорів про наміри, які є нікчемними, оскільки не посвідчені нотаріально та укладені без відповідних повноважень, наданих власником квартири, просив задовольнити позов.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року, позов задоволено.

У касаційних скаргах відповідачі просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що строк на звернення до суду з позовом пропущено з поважних причин, оскаржуване положення договору про надання інформаційно-консультаційних послуг про те, що оплата послуг виконавця в жодному разі не повертається, є несправедливим, що є підставою для визнання його недійсним, крім того, договір не був виконаний замовником, а підписання акта прийому-передачі наданих послуг та сплачені за ним кошти здійснені передчасно, тому підлягають поверненню.

Крім того, ОСОБА_7 не була уповноважена власником на укладення будь-яких договорів щодо купівлі-продажу квартири і вони є нікчемними, що є підставою для застосування наслідків нікчемності правочину та повернення сплачених за ними коштів з урахуванням повернутих нею коштів.

Проте з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 30 березня 2010 року між ОСОБА_6 як замовником та ПП Агенція нерухомості «Маклер» в особі директора Мак Л.В. як виконавцем було укладено договір № 2015 про надання інформаційно-консультаційних послуг з купівлі-продажу нерухомості з невизначеним строком його виконання.

ОСОБА_7, перебуваючи 30 березня 2010 року в приміщенні агентства, надала позивачу інформацію щодо об'єкта нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1, вартістю 239 400 грн, власником якої представила ОСОБА_9, та організувала її огляд.

У цей же день між позивачем та ОСОБА_7 як продавцем у простій письмовій формі укладено договір № 2015 про наміри щодо купівлі-продажу цієї квартири, за яким позивач передав їй 1 000,00 доларів США, що еквівалентно 7 980 грн, в якості завдатку.

При укладенні договору ОСОБА_7 виступала як «Продавець», діючи на підставі довіреності, виданої ОСОБА_9, за якою вона була уповноважена на представництво його інтересів з питань отримання свідоцтва про право власності та технічного паспорта на цю квартиру.

02 квітня 2010 року між ПП Агенція нерухомості «Маклер» та позивачем підписано акт здачі-приймання наданих послуг за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг, за яким позивач сплатив підприємству 4 788 грн вартості наданих послуг (2 % від вартості об'єкта нерухомості - 239 400 грн).

16 квітня, 11, 13 та 25 травня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у простій письмовій формі укладені договори про наміри щодо купівлі-продажу цієї квартири, відповідно до п. 4.1 яких позивач як покупець передав відповідачці 500 доларів США, що еквівалентно 3 950 грн, 1 000,00 доларів США, що еквівалентно 7 900,00 грн, 1 000,00 доларів США, що еквівалентно 7 900,00 грн, 500,00 доларів США, що еквівалентно 3 950,00 грн, в якості завдатку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не перевірив наявності підстав для визнання недійсною умови договору про надання інформаційно-консультаційних послуг, не перевірив та не мотивував, чому вона є несправедливою, а пославшись на те, що вона позбавляє замовника права на повернення коштів у будь-якому випадку, оскільки обмежує його права, визначені законом, не врахував вимоги ч. 3 ст. 6 ЦК України про те, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (свобода договору) і позивач, підписуючи договір, погоджувався з усіма його умовами, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

Крім того, вирішуючи питання про стягнення сплачених за цим договором коштів та вказавши про те, що договір не був виконаний виконавцем, оскільки не було складено та підписано оглядового акта, не перевірив, які обов'язки виконавця визначені договором та чи були вони виконані, які послуги були надані позивачу за цим договором і чи свідчить непідписання замовником оглядового акта про невиконання своїх зобов'язань за договором виконавцем.

При цьому не врахував, що сторони склали та підписали акт здачі-приймання наданих послуг про те, що виконавцем замовнику були фактично надані інформаційно-консультаційні послуги згідно з договором вартістю 4 788 грн і позивач сплатив ці кошти, погоджуючись з тим, що йому надані відповідні послуги за договором, а відтак не перевірив, чи був виконаний договір, чи звертався позивач з вимогою про подальше його виконання, якщо вважав, що послуги не надані, та чи є підстави для повернення сплачених ним коштів.

Разом із цим, вважаючи причину пропуску строку на звернення до суду з цими вимогами поважною та пославшись на те, що про порушення свого права позивач дізнався з моменту звернення до суду з позовом, а договір до цього часу діє, суд не з'ясував, з якого часу почався перебіг цього строку, чи був виконаний договір про надання послуг, чи припинив він свою дію та коли, не перевірив, чи звертався позивач з будь-якими вимогами протягом цього часу до підприємства та коли міг дізнатися про порушення своїх прав, якщо договір купівлі-продажу квартири мав бути укладений до 28 травня 2010 року, а з позовом позивач звернувся тільки у квітні 2014 року, не з'ясував, чи є підстави для поновлення цього строку, не надав оцінки доводам ПП «Агенція нерухомості «Маклер» щодо цих обставин, зробив передчасний висновок про задоволення позову в цій частині.

Крім того, вирішуючи спір щодо вимог позивача до ОСОБА_7 та вважаючи, що договори, укладені між ними, є попередніми до основного договору купівлі-продажу, та застосовуючи наслідки нікчемності цих правочинів, не встановив належним чином підстави цих позовних вимог та не уточнив їх, не визначився із характером відносин, що склалися між цими сторонами, та які норми матеріального права їх регулюють.

Не з'ясував, чи є ці договори попередніми, як визначено ст. 635 ЦК України, зважаючи на те, що вони були укладені у простій письмовій формі, не перевірив, між ким вони були укладені та чи мають ці договори відношення до квартири, яку мав бажання придбати позивач, та її власника, не з'ясував, з яких підстав та в якості чого позивач передавав відповідачці кошти за договорами та чи є підстави для їх повернення і якщо так, то які, не надав належної оцінки цим обставинам, ухвалив рішення про задоволення позову з порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, постановив передчасну ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційні скарги потрібно задовольнити частково, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_7 та Приватного підприємства «Агенція нерухомості «Маклер» задовольнити частково, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін В.П. Гончар Д.О. Остапчук В.О. Савченко