АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 676/1535/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1174/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Заїки В.М.

суддів:Варвус Ю.Д., Пастощука М.М.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.,

за участю: позивача ОСОБА_3, представника відповідача - Костюковича Д.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Довжоцький спиртовий завод» на рішення Кам'янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Довжоцький спиртовий завод» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» ДП «Довжоцький спиртзавод» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року ОСОБА_3, звертаючись до суду з названим позовом до ДП «Довжоцький спиртовий завод», в обґрунтування заявлених вимог вказував на те, що з 02 липня 2004 року працював на посаді головного фахівця з охорони навколишнього середовища ДП «Довжоцький спиртовий завод», а 18 лютого 2015 року т.в.о директора ДП «Довжлцький спиртовий завод» О.С.Тюхтій наказом №2-к звільнив його з посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Вважає даний наказ незаконним, вказує, що з 25 вересня 2008 року являється головою Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливомсті» ДП «Довжоцький спиртзавод» і 03 січня 2008 року на адресу спілки надійшло подання з проханням розглянути питання про надання згоди на звільнення його з посади головного фахівця з охорони навколишнього середовища, у відповідь на яке профспілковий комітет прийняв рішення не надавати своєї згоди на звільнення ОСОБА_3 з роботи. Крім того, Центральна рада Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» також не надала згоди на його звільнення..

Вказує, що в результаті такого беззаконня та свавілля йому завдана значна моральна шкода, яка полягає у тому, що незаконним звільненням його умисно дискредитували в очах трудового колективу, він втратив можливість продовжувати активну профспілкову і громадську діяльність.

_____________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Стельмах Д.В. Категорія: 53

Доповідач: Заїка В.М.

В зв'язку з цим, просить поновити його на роботі на посаді головного фахівця з охорони навколишнього середовища, стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 2420 грн. та стягнути моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Рішенням Кам'янець - Подільського міськрайонного суду від 22 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді головного фахівця з охорони навколишнього середовища державного підприємства «Довжоцький спиртовий завод» з 18 лютого 2015 року.

Стягнуто з державного підприємства «Довжоцький спиртовий завод» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.02.2015 року по 22.04.2015 року в розмірі 4 955 грн. 32 коп. з врахуванням податків та 5000 грн. моральної шкоди.

Рішення в частині поновлення на роботі та в частині стягнення в межах суми платежу за один місяць у розмірі 2 415 грн.50 коп. допущено до негайного виконання.

В задоволені решти позову відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись з таким вирішенням спору, ДП «Довжоцький спиртовий завод» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано залишив поза увагою доводи відповідача про те, що станом на дату виникнення спірних відносин, очолювана позивачем первинна профспілкова організація фактично не діяла на підприємстві, а отримання роботодавцем попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації є необхідним виключно у разі наявності на дату звільнення працівника фактично діючої на підприємстві первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, що підлягає звільненню.

Крім того, вказує що судом не враховано приписи ч.7 ст.43 КЗпП України, відповідно до якої рішення виборного органу первинної профспілкової організації повинно бути обґрунтованим, ДП «Довжоцький спиртовий завод» припинило будь - яку господарську діяльність та перебуває на стадії припинення як юридична особа, а отже відсутні будь - які об'єктивні підстави для продовження трудових відносин з позивачем.

В судовому засіданні представник апелянта Костюкович Д.К. підтримав апеляційну скаргу мотивів наведених у ній просив, її задовольнити та скасувати оскаржуване рішення

ОСОБА_3 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити.

Заслухавши доповідача по справі, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення повністю не відповідає.

Задовольняючи частково позов та поновляючи позивача на посаді головного фахівця з охорони навколишнього середовища державного підприємства «Довжоцький спиртовий завод», суд виходив з того, що в порушення вимог ст.43,252 КЗпП України звільнення позивача проведено без дотримання згоди первинної профспілкової організації, членом виборного органу якої є він, йому завдано моральної та матеріальної шкоди яка підлягає стягненню в примусовому порядку.

Крім того відповідно до ст. 2371 КЗпП Українивідшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року, № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди") розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Позивач оцінив свою моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., в підтвердження її завдання зазначив, що після звільнення порушився його сформований уклад життя, його умисно дискредитували в очах трудового колективу, він втратив можливість продовжувати активну профспілкову і громадську діяльність. В результаті негативного звільнення він переніс фізичний біль та душевні страждання, перейшов на постійне вживання ліків.

Однак, позивач не надав суду достатніх належних доказів в підтвердження факту завдання йому моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції в цій частині частково задовольнивши вимоги, стягнув моральну шкоду в розмірі 5000 грн., однак колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Враховуючи тривалість вимушеного прогулу з 18 лютого 2015 року по 22 квітня 2015 року та розмір стягнутого середнього заробітку за цей період, колегія вважає, що повивачу ОСОБА_3 незаконним звільненням з боку ДП «Довжоцький спиртовий завод» все ж таки завдано моральну шкоду і цей факт знайшов своє підтвердження в суді, але в межах 200 грн. і в цій частині апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні з ухваленням нового рішення.

Разом з тим, не заслуговують на увагу інші доводи апеляційної скарги.

Так, судом встановлено, що позивач працював у ДП «Довжоцький спиртовий завод» на посаді головного фахівця з охорони навколишнього середовища, а наказом т.в.о. директора цього ж підприємства №2 від 19 лютого 2015 року його було звільнено з роботи з 18 лютого 2015 року на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, пов'язаними з реорганізацією та скороченням чисельності та штату працівників, а також фактичної відсутності на підприємстві будь-якої іншої роботи.

Відповідно до ст..43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України ( крім випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації), може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первиної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Крім того, за змістом ч.4 ст..252 цього ж кодексу, звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад.

Як встановлено судом, звільнення ОСОБА_3 проведено без згоди первинної профспілкової організації, підприємство до теперішнього часу не ліквідоване, а тому суд першої інстанції в цій частині дійшов вірного висновку про необхідність поновлення його на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319,324 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Довжоцький спиртовий завод» задовольнити частково.

Рішення Кам'янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2015 року в частині стягнення з державного підприємства «Довжоцький спиртовий завод» на користь ОСОБА_3 моральної шкоди змінити, зменшивши розмір шкоди з 5000 грн. до 200 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду В.М.Заїка