АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/5204/2015 Головуючий в 1 інстанції - Голік Н.О.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Іванченка М.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2011 року в справі за позовом ПАТ «Комерційний Банк Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПАТ «Комерційний Банк «Надра» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 250 837 доларів США 44 центи, що в гривневому еквіваленті станом на 04 березня 2010 року становило суму 2 002936 грн. 97 коп., яка складалась з простроченої суми заборгованості за кредитом 185 326 доларів США 71 цент. , простроченої заборгованості за відсотками 40 952 доларів США 57 центів, пені в сумі 5 823 долари США 05 центів та штрафу в сумі 18 735 доларів США 10 центів.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 рокуПозов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк Надра" в особі філії ПАТ КБ «Надра» Київське регіональне управління заборгованість у сумі 2 002 936 (два мільйони дві тисячі дев`ятсот тридцять шість) грн. 97 коп.

Не погодившись з таки рішенням відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування та зняття арешту накладеного державним виконавцем на його майно, у зв`язку з виконанням заочного рішення.

В скарзі посилався на невідповідність рішення суду вимогам ст. 213 ЦПК України, на неповне з`ясування обставин справи, які мали значення для її вирішення та недоведеність тих обставин справи, які суд вважав встановленими.

Суд не вірно застосував норми матеріального права, та не врахував положення п.2.1. договору поруки , відповідно до якого, банк набуває право звернення з вимогами до поручителя, лише за умови направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника.

У поручителя виникає обов`язок виконати зобов`язання позичальника на протязі трьох днів з моменту отримання повідомлення від Кредитора, в якому має бути зазначено розмір невиконаних позичальником зобов`язань

17 січня 2010 поручитель повідомив банк про зміну своєї адреси, а банк не надав суду доказів повідомлення поручителя про невиконання зобов`язань позичальником.

Також скарга містить доводи про пропуск позивачем річного строку позовної давності , щодо вимог про стягнення пені та штрафу, та трирічного строку для звернення з позовом про стягнення простроченої заборгованості та відсотків.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 доводи скарги підтримала.

Представник позивача заперечував проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином

відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,

за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,

що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Згідно вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель-відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Задовольняючи позов суд вважав встановленими такі обставини.

Між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 24 липня 2008 року було укладено кредитний договір № 149/П/43/2008-840, згідно п. 1.1 якого ОСОБА_4, для купівлі нерухомого майна, було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 187 351 (сто вісімдесят сім тисяч триста п`ятдесят один) доларів США строком до 23 липня 2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,49 % відсотків річних .

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених кредитним договором ОСОБА_2 було укладено з позивачем договір поруки від 24 липня 2008 року, згідно якого він поручився солідарно та в повному обсязі, відповідати перед позивачем за належне виконання відповідачем ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору (п. 1.1. договору поруки).

Відповідно до пунктів 3.3.1., 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору відповідач ОСОБА_4 зобов'язалась щомісячно до 10 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 2 412 (дві тисячі чотириста дванадцять) доларів США 84 центів.

Відповідач ОСОБА_4 порушила умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 04.03.2010 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 250 837 (двісті п»ятдесят тисяч вісімсот тридцять сім) доларів США 44 центів, що в еквіваленті становить 2 002 936 (два мільйони дві тисячі дев`ятсот тридцять шість) грн. 97 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 185 326 доларів США 71 центів, простроченої заборгованості по сплаті відсотків в сумі 40 952 доларів США

57 центів.

Відповідно до пункту 5.2. договору кредиту за несвоєчасне повернення кредиту а/або процентів за ним позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення зобов'язання від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. На підставі вказаного пункту банком була нарахована за неналежне виконання зобов'язання пеня в сумі 5 823 доларів США 05 центів.

Відповідно до п. 5.3 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п. 4.3 за виключенням п. 4.3.3, 4.3.4. договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту за кожен випадок.

Штраф, відповідно до цих умов договору був нарахований в сумі 18 735 доларів США 10 центів за порушення п. 4.3.14 договору, яким був передбачений обов`язок позичальника до 24 липня укладати договори страхування майна, та страхування життя позичальника.

Відповідно п. 4.2.4 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговій платіж: у термін, визначений п.3.3.3 кредитного договору.

Станом на 04.03.2010року відповідачі не виконали взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки відповідно, порушили строки повернення кредиту, а також: сплати відсотків.

Оскільки зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконуються, відповідно до п.п. 1.2-1.4 договору поруки поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає право банку вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника так і від поручителя разом, так і від кожного окремо.

Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. Поручитель відповідає перед кредитором (банком) у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Виходячи з наявних у справі та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, вищенаведені обставини, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості з боржника та поручителя відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги з приводу відсутності у позивача права вимоги до поручителя, оскільки той не надіслав йому вимогу про наявну в боржника заборгованість, колегія суддів не приймає, оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник та поручитель є подружжям, поручителю достовірно було відомо про надання кредиту, за повернення якого він поручився, останній не був позбавлений можливості з`ясувати у позивача розмір заборгованості та погасити її з того моменту, коли він довідався про звернення позивача до суду з позовом.

Так з матеріалів справи вбачається, що з даним позовом позивач звернувся в березні 2010 року.

В грудні 2014 року відповідач ОСОБА_2 подавав до суду заяву про перегляд заочного рішення, тобто йому достовірно у вказаний період вже було відомо про вимогу банку повернути достроково кредит.

Разом з тим, жодних дій для повернення поточної заборгованості поручитель не вчинив.

Оскільки відсутність в матеріалах справи повідомлення поручителя про наявну заборгованість не позбавляє поручителя від обов`язку повертати кредит, за повернення якого він поручався, колегія суддів приходить до висновку, що вказані доводи не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову до поручителя.

Доводи апеляційної скарги з приводу пропуску позивачем строку позовної давності для звернення з вимогами про стягнення неустойки та штрафу, колегія суддів не приймає з огляду на таке.

З розрахунку заборгованості за пенею, який долучений позивачем до матеріалів справи, вбачається, що пеня нарахована до стягнення за рік, який передував зверненню позивача до суду, з березня 2009 до березня 2010 року, тобто позивач не пропустив річний строк, який передбачений ст.258 ЦК України.

Посилання представника позивача на те, що останні платежі за кредитом позичальником вносились в вересні 2008 року, колегія суддів не приймає, тому, що неустойка за умовами договору нараховується за кожен день прострочення, а тому нарахована банком неустойка за рік, який передував зверненню до суду підлягає стягненню.

Посилання в скарзі на пропуск строку звернення до суду з вимогою про стягнення штрафу також є безпідставні, тому, що штраф банком нарахований за порушення п. 4.3.13 договору, а саме за те, що до банку не були надані договори страхування життя та майна, які повинні переукладатись до 24 липня на протязі всього періоду дії договору.

Так, як позивач з позовом звернувся в березні 2010 року, а документи про укладення договору страхування відповідачі повинні були надати до 24 липня 2009 року, позивач не пропустив річний строк для звернення до суду з вимогою про стягнення штрафу.

Посилання в скарзі на постанову Верховного Суду від 22 жовтня 2014 року № 6-127цс , відповідно до якої стосовно щомісячних платежів строк починається після несплати чергового платежу, та пропуск позивачем трирічного строку для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості, колегія суддів не приймає, тому, що як вже зазначалось вище останні платежі позичальником за кредитним договором вносились в вересні 2008 року, а тому звернення до суду в березні 2010 року, мало місце без пропуску трирічного строку за всіма наступними щомісячними платежами, які позичальник не погасив.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: