АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/5840/2015 Головуючий в 1 інстанції - Фролова І.В.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Желепи О.В.

суддів: Іванченко М.М., Кабанченко О.А.

при секретарі: Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року в справі за позовом прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Шевченківська районна м. Києві державна адміністрація про приведення приміщення до попереднього стану, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в грудні 2014 року звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_2 за свій рахунок привести самочинно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану, відновити проріз між лоджіями в квартирах НОМЕР_2 та НОМЕР_1 , металеву драбину та евакуаційні люки в підлозі та стелі на лоджії в квартирі АДРЕСА_1.

Вимоги прокурор обґрунтовував тим, що відповідачі самочинно здійснили перепланування їх квартири, внаслідок чого демонтували лоджію в якій знаходилась евакуаційна драбина, чим порушили права позивача на пожежну безпеку, та можливість евакуюватись внаслідок пожежі через спеціально обладнаний в будинку запасний вихід.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено через пропуск позивачем строку позовної давності.

Не погодившись з таким рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити. Скаргу обґрунтовувала тим, що суд не вірно застосував норми матеріального права та не врахував, що квартиру відповідачів було прийнято в експлуатацію на підставі документів, які були надані незаконно, так як не відповідали діючому законодавству .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вважав встановленими такі обставини.

Розпорядженням Радянської районної державної адміністрації м. Києва від 02 листопада 2000 року №1123 «Про затвердження робочого проекту на перепланування квартири « АДРЕСА_1 та надання дозволу на виконання робіт» затверджено проект розроблений Державним науково-дослідним та проектно-вишукувальним інститутом «НДІ проект-реконструкція» та погоджений в установленому порядку з санітарно-епідеміологічною станцією Радянського району і 6-ю самостійною державною пожежною частиною Радянського району м. Києва.

Міжвідомчою комісією з питань ремонту, реконструкції та благоустрою району 26 грудня 2002 року перепланована квартира № НОМЕР_1 прийнята в експлуатацію, відповідний акт затверджений розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 29 жовтня 2003 року № 87 «Про затвердження перепланування в квартирі АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2».

Судом також було встановлено, що рішенням Радянського районного суду м. Києва від 18 травня 2000 року задоволено позов Радянської районної державної адміністрації М. Києва до ОСОБА_4, та зобов'язано привести квартиру АДРЕСА_1 в попередній стан.

Вказаним рішенням встановлено, що відповідачі знесли стіну, яка розмежовувала кухню з лоджією, демонтували металеву драбину на своїй лоджії, евакуаційні люки заклали на стелі ДВП.

Висновком спеціаліста від 22.07.2014 року № 14642/14643/13-43, встановлено, що таке перепланування порушує вимоги пункту 4.3.11. НАПБ А.01.001-2004 «Правил пожежної безпеки в Україні», в квартирах НОМЕР_2 та НОМЕР_1 залишився лише один можливий шлях евакуації, що не відповідає вимогам пункту 5.13 ДБН В.1.1.7-2002 «Пожежна безпека об'єктів будівництва.

На підставі вказаного висновку, суд встановив наявність порушених прав позивача, яка проживає в квартирі № НОМЕР_2, проте відмовив в задоволенні позовних вимог через пропуск позивачем строку звернення до суду.

Колегія суддів повністю з таким висновком погодитись не може, виходячи з наступного.

Так суд не врахував роз'яснення, надані у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», про те, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Звертаючись з позовом в інтересах позивача, прокурор посилався на те, що перепланування квартири є самочинним, порушує права позивача, а тому квартира має бути приведена в попередній стан.

При цьому на спростування доводів позивача про самочинне перепланування квартири, відповідач надала суду документи, а саме: розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 29 жовтня 2003 року № 87 «Про затвердження перепланування в квартирі АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2».

Тобто, компетентні органи, узаконили в установленому порядку, здійснене відповідачем перепланування.

Суд не врахував, що рішення суду про зобов'язання позивача привести квартиру в попередній стан за позовом державної адміністрації було ухвалено, до отримання відповідачем технічної документації, яка свідчить про прийняття в експлуатацію квартири відповідача , уже з проведеним переплануванням.

Після чого державна адміністрація відмовилась від виконання рішення за їх позовом, так як відповідач дотрималась передбаченої законом процедури перепланування.

Судом також не було враховано рішення Радянського районного суду м. Києва від 12 лютого 2001 року, яким був вирішений позов позивачки в даній справі до мешканців квартири № НОМЕР_1 про усунення перешкод, в якому позивачка просила з тих же підстав зобов'язати відповідачів відновити прохід між балконами, протипожежну драбину, та евакуаційний люк.

Вказаним рішенням в задоволенні позову було відмовлено, рішення набрало законної сили після перегляду скарги 25 квітня 2001 року.

Суд встановив, що роботи по переплануванню квартири позивач в даній справі здійснила на підставі дозволу уповноваженого органу та без порушень правил протипожежної безпеки. Судом також було встановлено, що засклена лоджія в квартирі відповідача стала частиною її квартири і влаштування переходу та зовнішніх драбин втрачають будь-яку доцільність.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої вони встановлені.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довів, що відповідач самочинним переплануванням своєї кватири порушує її права.

Посилання в скарзі на те, що введення в експлуатацію відповідачем квартири після її перепланування відбулося незаконно є недоведеними належними та допустимими доказами.

Оскільки здійснене перепланування, з дотриманням діючого законодавства прийняте в експлуатацію, та зареєстроване в реєстраційних органах воно не є самочинним, і захист прав позивача шляхом зобов'язання відповідача приводити квартиру до попереднього стану є неможливим.

Суд не може зобов'язати відповідача, без скасування розпоряджень, про прийняття в експлуатацію квартири відповідача з врахуванням здійснених переобладнань, вчиняти дії, щодо повернення квартири до попереднього стану.

Наданий позивачем в 2014 році висновок спеціаліста , відповідно до якого, перепланування квартири зроблено відповідачем з порушенням правил пожежної безпеки, прийнятих в 2002, 2004 році не може скасовувати розпорядження уповноваженого органу, який приймав такі перепланування в експлуатацію, в тому числі і з врахуванням висновків органів контролюючих протипожежну безпеку.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що позивач здійснювала своє право власності з порушенням прав інших осіб, а також вчиняла дії щодо свого майна які суперечили закону.

З огляду на викладене, колегія приходить до висновку, що в задоволенні заявленого позову необхідно відмовити через його недоведеність, а не через пропуск позивачем строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Шевченківська районна м. Києві державна адміністрація про приведення приміщення до попереднього стану, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Судді: