У Х В А Л А

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 06 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 20 лютого 2006 року ОСОБА_3 відкрито кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 3 500 грн. У результаті неналежного виконання умов договору за ним утворилася заборгованість. Ураховуючи викладене та з урахуванням уточнень позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 7 256 грн. 26 коп.

Справа судами розглядалася неодноразово. Останнім рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 06 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 22 грудня 2014 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 7 230 грн. 67 коп. та судові витрати у розмірі 229 грн. 40 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач у порушення умов договору кредит не погасив. При цьому суд зазначив, що кредитна картка була видана на строк до 28 лютого 2013 року, тому стягнув заборгованість з нарахованими на неї відсотками за останні три роки до дня звернення до суду.

Апеляційний суд погодився із мотивами та висновками суду першої інстанції, пославшись при цьому на обмеження нарахування заборгованості та відсотків річних строком позовної давності.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попередні судові рішення, суд касаційної інстанції вказав на неврахування судами правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14. Суд касаційної інстанції вказав на необхідність встановлення строку дії платіжної картки та строків виконання кредитного зобов'язання. Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 214, 315 ЦПК України належним чином не виконав ці вказівки.

Судами встановлено, що 20 лютого 2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого йому відкрито кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 3 500 грн.

Позов про стягнення кредитної заборгованості пред'явлено банком у листопаді 2013 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до п. п. 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Отже, перебіг строку позовної давності за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

ОСОБА_3 заявив про застосування наслідків спливу позовної давності. При цьому суд не перевірив його доводів про те, що останній платіж ним було внесено 25 вересня 2006 року, а позов пред'явлено у листопаді 2013 року. Також суд належним чином не перевірив і його доводів про те, що він отримав пластикову картку НОМЕР_1 зі строком дії до 21 лютого 2007 року, а не картку НОМЕР_2 зі строком дії до 28 лютого 2013 року.

Наведеного суд апеляційної інстанції не врахував, залишаючи рішення районного суду без змін, у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив його мотивів та висновків, не встановив моменту настання строку погашення чергових платежів, а, відтак, не перевірив та не дав належної правової оцінки посиланням відповідача на пропуск строку позовної давності, про застосування якого він заявив.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська