АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/6127/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Лазаренко В.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Крижанівської Г.В.,

- Шебуєвої В.А.

за участю секретаря - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ЕРДЕ БАНК» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У мотивування вимог посилався на те, що 12 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ЕРДЕ БАНК» (надалі - Кредитодавець) та ОСОБА_3 (надалі - Позичальник) був укладений Кредитний договір №K-26/11, згідно з яким Позичальнику було відкрито кредитну лінію з максимальним лімітом у сумі 2 750 017,68 доларів США (в редакції Додаткової угоди №04 від 10.08.2012 року до Кредитного договору), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00% річних з кінцевим терміном повернення 11.02.2013 року включно.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між АТ «ЕРДЕ БАНК» та відповідачем ОСОБА_2 18 квітня 2011 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О. та зареєстрований в реєстрі за реєстраційним №448.

За вказаним іпотечним договором ОСОБА_2 передав в іпотеку АТ «ЕРДЕ БАНК» у якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру житловою площею 37,10 кв.м., загальною площею 77,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого18 квітня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О.

Позивач виконав свої зобов'язання перед ОСОБА_3 по Кредитному договору в повному обсязі.

Однак ОСОБА_3 не виконала належним чином зобов'язання згідно договору, кредит не повернула та станом на 30.01.2014 року має заборгованість по Кредитному договору в розмірі 4 006 934,63 доларів США, що станом на 30.01.2014 року по курсу НБУ еквівалентно 32 027 428,50 грн, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом.

Оскільки майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання, тому просив суд у рахунок погашення заборгованості в сумі 4 006 934,63 доларів США, що станом на 30.01.2014 року за курсом НБУ є еквівалентом 32 027 428,50 грн., за кредитним договором №К-26/11 від 12 квітня 2011 року, укладеного між АТ «ЕРДЕ БАНК» та ОСОБА_3, звернути стягнення на двокімнатну квартиру житловою площею 37,10 кв.м., загальною площею 77,90 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, яка є предметом іпотеки за Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О. та зареєстрованим в реєстрі за реєстраційним №448.

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «ЕРДЕ БАНК» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К-26/11 від 12 квітня 2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ЕРДЕ БАНК» та ОСОБА_3, в загальному розмірі 4 006 934,63 доларів США, що станом на 30.01.2014 року за курсом НБУ є еквівалентним 32 027 428,50 грн, до складу якої входить: заборгованість по кредиту - 2 708 630,68 доларів США; заборгованість за відсотками - 623 709,94 доларів США; штраф згідно п.4.4. кредитного договору - 666 468,12 доларів США; індекс інфляції за весь час прострочення - 8 125,89 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру житловою площею 37,10 кв.м., загальною площею 77,90 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, - за іпотечним договором (із змінами), що посвідчений 18 квітня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О. та зареєстрований в реєстрі за реєстраційним № 448.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3654,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову або закрити провадження в справі.

Зазначає, що у 2013 році розглядалася аналогічна справа суддею Солом'янського районного суду м. Києва Калініченко О.Б. За результатами розгляду справи в апеляційному суді позивач відмовився від позовних вимог. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2014 року відмова від позову прийнята, закрито провадження у справі. Не зважаючи на це, суд відмовив відповідачу в закритті провадження по справі та продовжив її розгляд.

Посилаючись на порушення вимог п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 169 ЦПК України, звертає увагу на те, що 29 травня 2014 року - єдиний день, коли представник відповідача не з'явився, однак суд не відклав справу, а прийняв рішення - навіть не заочне.

Вказує, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредит є споживчим, валюта кредиту - долари США, квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві власності, є місце його постійного проживання, загальна площа цієї квартири - 77,90 кв. м, тобто не перевищує 140 кв. м.

Також не погоджується з розміром індексу інфляції, так як норми ч. 2 ст. 625 ЦК України поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні.

Зазначає, що штраф у розмірі 20% від суми заборгованості основного зобов'язання є неспівмірно великим, тому вважає, що розмір неустойки має бути зменшеним.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 12 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ЕРДЕ БАНК» (надалі - Кредитодавець) та ОСОБА_3 (надалі - Позичальник) укладений Кредитний договір №K-26/11, згідно з яким Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти у сумі 1 750 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00% річних з остаточним терміном повернення 11.04.2012 року включно (а.с. 5-7 т. 1).

Додатковими угодами №1 від 28.04.2011 року, №2 від 08.07.2011 року, №3 від 11.04.2012 року, №4 від 10.08.2012 року вносилися зміни до Кредитного договору №K-26/11 від 12.04.2011 року (а.с. 8-11, 18-19 т. 1).

Згідно з Додатковою угодою №4 від 10.08.2012 року Кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у формі не відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом у сумі 2 750 017,68 доларів США, термін остаточного повернення кредиту 11 лютого 2013 року (а.с. 19).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між АТ «ЕРДЕ БАНК» та відповідачем ОСОБА_2 18 квітня 2011 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О. та зареєстрований в реєстрі за реєстраційним №448 (а.с. 149-151 т. 1).

За вказаним іпотечним договором ОСОБА_2 передав в іпотеку АТ «ЕРДЕ БАНК» у якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 77,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого18 квітня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О. та зареєстрованого в реєстрі за реєстраційним №448.

У подальшому сторони вносили зміни до Іпотечного договору, що підтверджується Договорами про внесення змін до Іпотечного договору від 11.07.2011 року, 11.04.2012 року, 10.07.2012 року (а.с. 152-154 т. 1).

Позивач виконав свої зобов'язання перед ОСОБА_3 по Кредитному договору в повному обсязі, що підтверджується заявами ОСОБА_3 на видачу готівки (а.с. 159-162 т. 1).

Однак ОСОБА_3 не виконала належним чином зобов'язання згідно договору, кредит не повернула та станом на 30.01.2014 року має заборгованість по Кредитному договору, яка складає:

- заборгованість по кредиту - 2 708 630,68 доларів США;

- заборгованість за відсотками - 623 709,94 доларів США;

- штраф згідно п. 4.4 кредитного договору - 666 468,12 доларів США;

- індекс інфляції за весь час прострочення - 8 125,89 доларів США.

Всього заборгованість становить 4 006 934,63 доларів США, що станом на 30.01.2014 року по курсу НБУ є еквівалентним 32 027 428,50 грн, що стверджується розрахунком заборгованості (а.с. 20 т. 1).

Позивач направляв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень Кредитного договору та погашення заборгованості, що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень (а.с. 215, 217 т. 1).

Відповідно до положень ст. ст. 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Стаття 536 Цивільного кодексу України встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Положеннями ч.1 ст.575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 11 Закону України «Про заставу», ст. ст.1, 11 Закону України «Про іпотеку»майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем.

Частина 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» встановлює, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 33, ч. 1 ст. 38 та ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апелянта з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей.

Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Тому індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, в даному випадку долар США, індексації не підлягає.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення на користь позивача індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 8 125,89 доларів США підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Посилання апелянта, що штраф у розмірі 20% від суми заборгованості основного зобов'язання є неспіврозмірно великим, тому розмір неустойки має бути зменшений, не можуть бути взяті до уваги з урахуванням наступного.

Згідно пп. 4.4 ст. 4 Кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів згідно до умов цього Договору Позичальник сплачує Кредитодавцю штраф у розмірі 20 (двадцять) відсотків, від суми неповерненого кредиту та або несплачених процентів, строк сплати яких настав.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за Кредитним договором, наданого позивачем, розмір штрафу (неустойки) становить 666 468,12 доларів США, а тіло кредиту та проценти - 3 332 340,62 доларів США, тобто розмір штрафу (неустойки) не перевищує розміру тіла кредиту та процентів, у зв'язку з чим відсутні підстави для зменшення розміру штрафу.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредит є споживчим, валюта кредиту - долари США, квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві власності, є місце його постійного проживання, загальна площа цієї квартири - 77,90 кв. м, тобто не перевищує 140 кв. м.

7 червня 2014 року, після ухвалення рішення судом першої інстанції, набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами − резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

При розгляді будь-якої цивільної справи суд має враховувати, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При розгляді справи, суди зобов'язані враховувати не тільки буквальне текстове вираження норми права, але тлумачити і застосовувати вказану норму у контексті тих завдань та очікувань, які стали підставою для прийняття конкретного нормативного акта.

Підставою для прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти. У пояснювальній записці до проекту зазначеного закону вказувалося, що через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов'язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банки та інші фінансові установи масово звертають стягнення і примусово вилучають у таких боржників рухоме і нерухоме майно. В тому числі, викидаючи людей із неповнолітніми дітьми з житла на вулицю і забираючи засоби до існування. Це викликає гостре незадоволення у людей і напруження у суспільстві.

Отже, зазначений закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімалізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації.

Основною метою прийняття Закону, як зазначалося у пояснювальній записці, є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімалізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов'язань.

Проаналізувавши норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» можна зробити висновок, що вони містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судам на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття «мораторій» є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються на певний термін.

Набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» після прийняття рішення судом першої інстанції не позбавляє права, а зобов'язує суд апеляційної інстанції застосувати його норми при перегляді рішення суду першої інстанції, як і не виключає того, що суд має застосовувати цей закон за наявності критеріїв, викладених у ст. 1 цього Закону.

Згідно з пп. 1.1, 1.2 ст. 1 Кредитного договору від 12 квітня 2011 року наданий ОСОБА_3 кредит є споживчим, валюта кредиту - долари США (а.с. 5 т. 1).

Відповідно до Іпотечного договору від 18 квітня 2011 року предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2.

Дана квартира використовується як місце постійного проживання майнового поручителя, у власності ОСОБА_2 не знаходиться інше нерухоме майно.

Загальна площа цієї квартири - 77,90 кв. м, тобто не перевищує 140 кв. м.

З урахуванням наведеного та за наявності загальних правових підстав для звернення стягнення на майно колегія суддів вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки не слід звертати до виконання протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що набрав законної сили з 07.06.2014 року.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта, що у 2013 році розглядалася аналогічна справа суддею Солом'янського районного суду м. Києва Калініченко О.Б. За результатами розгляду справи в апеляційному суді позивач відмовився від позовних вимог. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2014 року відмова від позову прийнята, закрито провадження у справі. Не зважаючи на це, суд відмовив відповідачу в закритті провадження по справі та продовжив її розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як вбачається з копії ухвали Апеляційного суду міста Києва від 29 січня 2014 року, заява ПАТ «ЕРДЕ БАНК» про відмову від позову ПАТ «ЕРДЕ БАНК» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про звернення стягнення на нерухоме майно прийнята судом, провадження у справі за позовом ПАТ «ЕРДЕ БАНК» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про звернення стягнення на нерухоме майно закрито.

З позовної заяви, за якою провадження в справі закрито, вбачається, що позивач просив у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на неї за ПАТ «ЕРДЕ БАНК», а справі, що розглядається, - шляхом проведення прилюдних торгів.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта, що суд першої інстанції порушив вимоги п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 169 ЦПК України, а саме: 29 травня 2014 року - єдиний день, коли представник відповідача не з'явився, однак суд не відклав справу, а прийняв рішення - навіть не заочне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

06 лютого 2014 року провадження в справі відкрито, справу призначено до розгляду на 18.02.2014 року.

У зв'язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладався на 13.03.2014 року, 16.04.2014 року, 07.05.2014 року.

Представник відповідача ОСОБА_5 була присутня під час судових засідань, призначених на 07.05.2014 року та 23.05.2014 року, про розгляд справи, призначеного на 23.05.2014 року та 29.05.2014 року повідомлена, про що свідчать розписки (а.с. 201, 212 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача у судове засідання, призначене на 29.05.2014 року, не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, тому в суду першої інстанції й не було правових підстав для застосування п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України та відкладання розгляду справи.

Окрім того, судом першої інстанції вірно не застосована ч. 4 ст. 169 ЦПК України, оскільки підставою для її застосування є повторна неявка в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином.

Оскільки судом першої інстанції неправильно визначений загальний розмір заборгованості, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмови в задоволені позову в частині стягнення на користь банку індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 8 125,89 доларів США та зупинення виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314,315,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «ЕРДЕ БАНК» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К-26/11 від 12 квітня 2011 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ЕРДЕ БАНК» та ОСОБА_3, в загальному розмірі 3 998 808,74 доларів США, що еквівалентно сумі 31 962 478, 26 грн. до складу якої входить: заборгованість по кредиту - 2 708 630,68 доларів США; заборгованість за відсотками - 623 709,94 доларів США; штраф згідно п.4.4. кредитного договору - 666 468,12 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру житловою площею 37,10 кв.м., загальною площею 77,90 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, - за іпотечним договором (із змінами), що посвідчений 18 квітня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О. та зареєстрований в реєстрі за реєстраційним № 448.

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3654,00 грн.

У задоволенні вимоги про встановлення індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 8 125,89 доларів США відмовити повністю.

Зупинити виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: