УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по заробітній платі, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 жовтня 2011 року позивач була прийнята на роботу в Індустріальне відділення Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на посаду касира-операціоніста, відповідно до трудового договору № 6857868 від 17 жовтня 2011 року, а з 03 червня 2013 року була переведена на посаду старшого касира-операціоніста Індустріального відділення Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» із встановленою заробітною платою 4 тис. грн. 31 грудня 2013 року позивач була звільнена із займаної посади за власним бажанням, проте відповідачем не було виплачено їй заробітну плату за листопад та грудень 2013 року, які позивач просить стягнути з відповідача на її користь. Після звільнення позивач неодноразово зверталася до відповідача щодо виплати їй заборгованості по заробітній платі, проте відповідач так і не виплатив їй заробітну плату, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача компенсацію за затримку виплати заробітної плати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі в розмірі 8 тис. грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в період з 31 грудня 2013 року до 14 жовтня 2014 року в розмірі 36 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Частиною 5 статті 130 КЗпП України передбачено, що працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Згідно ч. 1 ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування з заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством (частини 1, 2 статті 136 КЗпП України).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відрахування із заробітної плати є саме примусовим стягненням заподіяної шкоди і може бути здійснено лише при дотриманні роботодавцем двох обов'язкових умов для такого відрахування, а саме: наявності повідомлення працівника про такі відрахування та наявності наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, яке має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених фактичних обставин справи та наданим сторонами у справі доказам, зокрема, відсутність даних про наявність згаданих обставин, а також згоди позивача на добровільне відрахування з її заробітної плати погашення спричиненої матеріальної шкоди відповідачу, дійшли вірного та обґрунтованого висновку про те, що відповідач повинен сплатити позивачу заборгованість по заробітній платі та компенсацію заборгованості середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук