Справа № 2-545/11
Провадження № 2/369/3122/15
РІШЕННЯ

Іменем України

18 березня 2011 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі оловуючого судді Усатова Д.Д. при секретарі Шевчук О.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири, вчиненого під впливом помилки, недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2010 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, пояснюючи це тим, що на початку 2006 року вона тяжко захворіла онкологічним захворюванням, після чого їй було зроблено операцію. Після операції позивачка не могла обходитись без сторонньої допомоги тому відповідач та його дружина стали допомагати позивачці.

25.09.2006 року позивачка з відповідачем уклали договір дарування квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 рік після укладання названого договору у позивачки погіршились відносини з відповідачем, він перестав надавати допомогу позивачці, а тому позивачка зараз звернулась до суду з позовом, оскільки вважає, що договір було укладено під впливом помилки.

Тому просила визнати недійсним договір дарування квартири від 25.09.2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо квартири АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити. Додатково пояснив, що позивачка раніше вже зверталась до суду з аналогічними вимогами, але мотивувала це тяжкими обставинами та обманом з боку відповідача. Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення від 28.05.2010 року, яким позивачці було відмовлено, та рішення набрало чинності.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити. Дав пояснення аналогічні поясненням позивача.

Допитані в якості свідків у судовому засіданні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 доказів поганого відношення відповідача до позивачки не надали, оскільки знають про це зі слів позивачки. В той же час підтвердили, що відповідач зі своєю сім'єю проживає у спірній квартирі з 2006 року. Більше того, свідки підтвердили, що конфліктів між позивачкою та відповідачем на момент укладання договору не було, відповідач сплачує комунальні послуги до сих пір. Позивачка комунальні послуги не оплачує. Інші пояснення свідків, стосовно підстав виникнення конфлікту між сторонами, та їх відносин після виникнення конфлікту сторін, не стосуються суті справи та, на погляд суду, викликані особистими відносинами свідків з тою чи іншою стороною у справі, а тому оцінюються судом критично.

Вислухавши сторін, їх представників, свідків, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що 25.09.2006 року позивачка подарувала відповідачу - своєму племіннику квартиру АДРЕСА_3 - Святошинського району Київської області, що підтверджується договором дарування серії ВЕВ №901107, посвідченим ОСОБА_3, державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області, реєстровий №1-2512.

В текстах зазначеного договору не вбачається додаткових умов, стосовно обставин проживання позивачки в подарованій квартирі, на яких здійснюється дарування. Щодо дієздатності ОСОБА_1 чи неможливості усвідомлювати значення своїх дій нею в момент підписання оспорюваного договору у сторін протягом розгляду справи спору не виникало.

Також слід зазначити наступне. Позивачка раніше зверталась до суду з приводу визнання

Недійсним оспорюваного договору, мотивуючи це невигідністю договору для неї та оманою з боку відповідача. Протягом розгляду справи пояснила особисто, що усвідомлювала з моменту підписання оспорюваного документу, що він є саме договором дарування, а не відплатним відчуженням її майна. Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення від 28.05.2010 року, яким позивачці було відмовлено у задоволенні її вимог, та рішення набрало чинності.

Можливо, позивачка помилилась стосовно обставин договору, які мають істотне значення, оча прямих доказів цього нею суду не надано та нею не названо, втім, про укладення договору аме дарування, а не іншого, позивачці було відомо з моменту його підписання 25.09.2006 року, та ,о сьогодні. Протягом 2006 - 2010 років з приводу помилковості укладення договору дарування до уду не зверталась. Судом не встановлено таких обставин, а тому посилання позивачки на п.1. т.229 ЦК України, як підставу для визнання договору дарування недійсним, оцінюються судом критично, оскільки минули терміни позовної давності.

Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 728 ЦК України до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його орушила.

Таким чином позивачка достовірно знала про допущене правопорушення її прав вже через ік після укладання договору, а звернулася до суду тільки в листопаді 2010 року, тобто озивачкою пропущено не тільки спеціальну позовну давність, а й загальний трирічний термін звернення до суду.

Керуючись ст. 256, 258, 260, 261, 728 ЦК України, ст.ст.60, 61, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зизнання договору дарування квартири, вчиненого під впливом помилки, недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Д. Д. Усатов