АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/7307/2014 Головуючий в 1 інстанції - Шкоріна О.І.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Болотова Є.В.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Дарницького району м. Києва в інтересах держави в особі: Київської міської ради, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 серпня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання договору дійсним, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення прокурора, представника Київської міської ради, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу авто-мийки загальною площею 452,74 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 23 березня 2009 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно із умовами якого останній зобов'язувався передати у власність позивача авто-мийку загальною площею 452,74 кв.м., а він в свою чергу повинен був прийняти зазначений об'єкт і сплатити відповідачу договірну ціну за нього. Ціна продажу була визначена за домовленістю сторін в сумі 1500000 грн., які позивач зобов'язувався сплатити згідно умов договору, а саме 500000 грн. - в 10-ти денний строк після підписання цього договору, 500000 грн. - в 10-денний строк після сплати першої суми і 500000 грн. в момент нотаріального посвідчення договору. При укладанні договору купівлі-продажу сторони домовилися між собою про нотаріальне посвідчення договору на протязі 30 календарних днів з моменту сплати 1000000 грн., тобто не пізніше 7 травня 2009 року. Він, виконуючи умови договору купівлі-продажу, 30 березня 2009 року та 7 квітня 2009 року передав відповідачу гроші в загальній сумі 1000000 грн. Відповідач, в порушення взятих на себе умовами договору зобов'язань, на його неодноразові вимоги нотаріально посвідчити договір, за різними причинами відмовлявся від цього. Мотиви відмови відповідача від нотаріального посвідчення, на його думку, зовсім не суттєві, і така поведінка відповідача свідчить про навмисне ухилення останнього від виконання його обов'язку нотаріально посвідчити договір. Оскільки вважає, що такими діями відповідача порушуються його права, він був вимушений звернутися до суду з таким позовом.

Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив зобов'язати Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» зареєструвати його право власності на нежитлове приміщення, а саме авто мийку, що розташована на АДРЕСА_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.08.2009 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання договору дійсним - задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу авто-мийки площею 452,74 кв.м., розташованої на АДРЕСА_1, укладений 23 березня 2009 року, між ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Зобов'язано Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» зареєструвати право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, а саме авто-мийки площею 452,74 кв.м., що розташована на АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1700 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді - 30 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду, прокурор Дарницького району м. Києва в інтересах держави в особі: Київської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Вказував на те, що судом залишено поза увагою питання щодо наявності у відповідача права на використання земельної ділянки, на якій розміщено нерухоме майно (авто мийка). Зазначив, що в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують право власності, користування або оренди земельної ділянки, а саме договори оренди земельної ділянки чи акти про право власності, користування на земельну ділянку на якій розміщено нерухоме майно (авто-мийку). Суд, в супереч п. З ч. 1 ст. 215 ЦПК України не зазначив мотивів, з яких визнав право власності, за позивачем по справі (покупцем по договору купівлі-продажу) ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, а саме авто-мийку, що розташована на АДРЕСА_1. Вказував на те, що задовольняючи позов, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 33, 35, 36 ЦПК України фактично прийняв рішення, яке стосується інтересів Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, як органу, на який покладено обов'язок видавати дозвільні документи на будівництво об'єктів нерухомого майна і приймати їх в експлуатацію, не залучивши його до участі у розгляді справи.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор, представник Київської міської Ради та представник Державної архітектурно-будівельної інспекції України, структурним підрозділом, якої є Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві підтримали доводи апеляційної скарги.

Сторони до апеляційного суду не з'явились. Були повідомлені про розгляд справи за вказаними в позові адресами, проте в строк більше одного місяця до поштового відділення не з'явились, що свідчить про їх відмову від отримання викликів до суду.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам ухвалене рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 23 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу авто-мийки загальною площею 452,74 кв.м., що розташована на АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до умов зазначеного договору покупець зобов'язується прийняти зазначений об'єкт і сплатити продавцеві договірну ціну в сумі 1500000 грн.. Розрахунок за нерухоме майно проводиться передачею готівкою наступним чином: 500000 грн. - в 10-ти денний строк після підписання договору, 500000 грн. - в 10-ти денний строк після сплати першої суми, 500000 грн. в момент нотаріального посвідчення договору.

Відповідно до п.4 договору купівлі-продажу нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу повинно бути проведено не пізніше 30 днів з моменту сплати 1000000 грн..

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу авто-мийки не був нотаріально посвідчений.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що продавець ухиляється від нотаріального посвідчення договору, що на думку суду було достатньою підставою для визнання договору дійсним на підставі ст. 220 ЦК України .

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки судом при розгляді справи були порушені норми матеріального та процесуального права .

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 6 Конституції України органи, законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

У частині 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачу по справі відводилась земельна ділянка в установленому порядку для будівництва авто мийки, чи то надавалась в оренду. також відсутні будь-які докази того, що вказана авто мийка, як нерухоме майно приймалась та вводилась в експлуатацію в установленому законом порядку. Відсутні також і докази того, що відповідач по справі, який за нікчемним договором виступав продавцем зареєстрував своє право власності на вказану авто мийку.

Що свідчить про те, що поданий позов був лише способом уникнути, передбаченого законом порядку набуття права власності на нерухоме майно, та способом узаконить самочинне будівництво.

При цьому до розгляду справи умисно не були залучені ті органи, які уповноважені державою займатись прийняттям об'єктів в експлуатацію, а також розпоряджатись землями в м. Києві.

Суд першої інстанції не встановив правові підстави для звернення позивача до суду із заявленими вимогами, ураховуючи, що чинним законодавством передбачено іншу процедуру прийняття в експлуатацію новоствореного нерухомого майна, порядок проведення державної реєстрації та оформлення права власності на нього.

Отже, суд першої інстанції не врахував вищезазначених обставин та вимог законодавства і відповідно ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Дарницького району м. Києва в інтересах держави в особі: Київської міської ради задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 серпня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: