АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7638/2015 Головуючий в 1-й інстанції - Піхур О.В.
Доповідач-Чобіток А.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 як законного представника малолітньої ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 як законного представника малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 як законного представника малолітньої ОСОБА_5 , 3-і особи : Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «ЦОС Шевченківського району» про стягнення компенсації витрат на комунальні послуги і утримання майна та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року позивач в інтересах малолітньої ОСОБА_3 пред»явив вказаний позов до ОСОБА_4 як законного представника малолітньої ОСОБА_5

Зазначав,що малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_5,в інтересах яких діють відповідно позивач та відповідач,є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Посилаючись на те,що він за власні кошти здійснює оплату комунальних послуг по утриманню всієї квартири,здійснив ремонт квартири,а відповідач ухиляється від компенсації 1/2 частини його витрат та перешкоджає йому у володінні та користування нерухомим майном,позивач просив стягнути з відповідача компенсацію витрат на комунальні послуги в сумі 1063,89 грн.,компенсацію витрат на телекомунікаційні послуги - 157,45 грн., компенсацію витрат на ремонтні роботи - 20627,97 грн.та витрат на установку омофона у сумі 210 грн.,а всього 22059,31 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.,надати йому дозвіл на укладення договору найму без згоди відповідача до повного стягнення з відповідача компенсаційних витрат у вказаному розмірі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію витрат на комунальні послуги у розмірі 1063 грн.89 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові та ухвалити нове,яким вимоги задовольнити. Зазначає,що висновок суду щодо відсутності доказів про отримання згоди відповідача на проведення ремонту та щодо розміру коштів, які були витрачені на ремонт, не відповідає обставинам справи. Крім того справа розглянута з порушенням ст.ст.360,322 ЦК України та ч.1ст.151 ЖК України відповідно до яких власник зобов»язаний утримувати майно,що йому належить та нести витрати щодо управління,утримання та збереження спільного майна.

Вислухавши доповідь судді,пояснення осіб,що з»явилися в судове засідання,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено,що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 33,4 кв.м складається з однієї кімнати жилою площею 16,5 кв.м,кухні 6,5 кв. м,коридору 6,9 кв. м санвузла 2,7 кв. м та обладнана балконом 0,8 кв. м..

Зазначена квартира належить на праві спільної часткової власності в рівних частках малолітній ОСОБА_3,інтереси якої представляє її батько ОСОБА_2, та малолітній ОСОБА_5,інтереси якої представляє її мати ОСОБА_4.

Відповідно до договору дарування від 11.03.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №3-132, ОСОБА_7 подарувала малолітній ОСОБА_3 Ѕ частини квартири.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.11.2010 року,яке набрало законної сили , за малолітньою ОСОБА_5 було визнано право власності в порядку спадкування на Ѕ частини квартири.

Представник малолітньої ОСОБА_3 пред»явивши даний позов до ОСОБА_4,яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5,зазначав про невиконання останньою обов»язку співвласника квартири щодо її утримання, управління та збереження,як це передбачено ст.ст.360,322 ЦК України,а тому після уточнення позовних вимог просив стягнути з неї на його користь половину витрат,які він поніс на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 1063,89 грн., компенсацію витрат на телекомунікаційні послуги - 157,45 грн.,компенсацію витрат на ремонтні роботи - 20627,97 грн.,,компенсацію витрат на установку домофона у сумі 210 грн.,а всього компенсацію витрат у сумі 22059 грн.31 коп. та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Крім того просив надати йому дозвіл на укладення договору найму без згоди відповідача до повного стягнення з відповідача компенсації понесених ним витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи на користь позивача 1063,89 коп. компенсації витрат на комунальні послуги ,суд першої інстанції виходив з того,що співвласник або співвласники,які зробили необхідні витрати на утримання майна,мають право вимагати від іншого співвласника або співвласників їх відшкодування.

Вимоги щодо компенсації витрат на комунікаційні послуги в розмірі 157,45 грн., ремонтні роботи в сумі 20627,97 грн. так установку домофону в сумі 210 грн. не підлягають задоволенню,оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання ним від відповідача згоди на вказані ремонті роботи та на зазначену позивачем вартість цих ремонтних робіт та розмір коштів,які були витрачені позивачем на вказані ремонті роботи,їх необхідність та інші послуги,як не доведено і спричинення позивачу моральної шкоди в зв»язку з перешкодою з боку відповідача користуватися квартирою.

Колегія суддів вважає такий висновок суду відповідним обставинам справи та вимогам закону,які регулюють правовідносини,які виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги такий висновок суду не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом при вирішенні даного спору ст.322 ЦК України,яка передбачає зобов»язання власника майна утримувати майно,що йому належить,якщо інше не встановлено договором або законом,не знайшло підтвердження в судовому засіданні.

В даному випадку суд правильно керувався вимогами ст.ст.358,360 ЦК України,які регулюють правовідносини щодо утримання майна,яке є у спільній частковій власності та здійснення права спільної часткової власності.

Посилання в апеляційній скарзі на численні звернення позивача до відповідача про необхідність проведення ремонту у вказаній квартирі,вартість якого визначена наданими ним кошторисними документами та відсутність заперечень з боку відповідача на вказані пропозиції, що є на його думку згодою відповідача на проведення таких ремонтних робіт,не можуть вважатися доказами домовленості представників співвласників щодо необхідності проведення саме таких ремонтних робіт та їх вартість,а також інших витрат побутового характеру.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо необхідності проведення в квартирі ремонтних робіт саме в тому об»ємі,який зазначається в кошторисних документах та його вартості, як і не надано доказів на підтвердження того, що позивач зазнав моральної шкоди з вини відповідача за обставин існування конфліктної ситуації між ними стосовно користування квартирою.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308 , 313-315 ЦПК України , колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 як законного представника малолітньої ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: