Справа № 361/3595/14
Головуючий у І інстанції Маценко Н. П.
Провадження № 22-ц/780/1309/15
Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

29 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Коцюрби О.П., Данілова О.М.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору поруки недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду із даним позовом, в якому з урахуванням збільшень просить стягнути солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 054-2008-1958 від 06.06.2008 року в сумі 142387,59 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 2149511,54 грн. та стягнути солідарно із відповідачів судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 06.06.2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 123500 доларів США, строком користування до 01.06.2038 року зі сплатою 13,45 % річних для придбання двокімнатної квартири, за адресою АДРЕСА_1.

Взяті на себе зобовязання щодо надання кредитних коштів банк виконав у повному обсязі, видав кредитні кошти шляхом банківського переказу на рахунок. Відповідач ОСОБА_2 у свою чергу зобовязувався прийняти кошти, належним чином використовувати їх та повернути в строк, порядку та на умовах, передбачених договором.

У рахунок забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 06.06.2008 року між банком та ОСОБА_3 та одночасно між банком та ОСОБА_5 укладено договори поруки, за якими поручителі зобовязалися перед кредитором відповідати за невиконання усіх зобовязань, що виникли з кредитного договору від 06.06.2008 року.

Далі зазначає, що у порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 не виконує взяті на себе зобовязання щодо сплати процентів за користування кредитом та його повернення. Станом на 21.11.2014 року заборгованість складає 142387,59 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 2149511,54 грн. з яких заборгованість за тілом кредиту 121010,92 долари США, що еквівалентно 1826805,05 грн.; заборгованість за відсотками 21169,85 доларів США, що еквівалентно 319584,29 грн.; заборгованість за підвищеними відсотками 206,82 долари США, що еквівалентно 3122,20 грн.

У звязку з невиконанням ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором банк направляв листи-вимоги до поручителів про погашення заборгованості, однак жодних дій останніми вчинено не було, заборгованість не повернута. З підстав солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором банк змушен6ий звернутися до суду.

Не погоджуючись із позовом про стягнення кредитної заборгованості відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов про визнання кредитного договору недійним, який мотивує тим, що наявна у матеріалах справи редакція кредитного договору відмінна від редакції кредитного договору, що надавалася йому для ознайомлення та підписання, копію якого він втратив. Відмінність полягає у невідповідності розміру суми кредиту, розміру відсотків за користування ними та у розмірі відповідальності. Підпис вчинений на договорі від 06.06.2008 року, наданому позивачем належить іншій особі та відрізняється від його звичайного підпису.

05.12.2014 року ОСОБА_3 предявила зустрічний позов про визнання договору поруки недійсним. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 стверджує, що підпис у кредитному договорі від 06.06.2008 року він не ставив, отже вказаний договір підлягає визнанню недійсним. При цьому оскільки договір поруки від 06.08.2008 року укладений на підставі кредитного договору, то і договір поруки укладений щодо його забезпечення підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року первісний позов було задоволено частково.

Стягнуто із поручителів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, податковий номер НОМЕР_2 солідарно із боржником ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, податковий номер НОМЕР_3, на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 054-2008-1958 від 06.06.2008 року в розмірі 142387 (сто сорок дві тисячі триста вісімдесят сім) доларів США 59 центів, що за офіційним курсом НБУ складає 2149511 (два мільйони сто сорок девять тисяч пятсот одинадцять) грн. 54 коп.

Стягнуто із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, податковий номер НОМЕР_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, податковий номер НОМЕР_2 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір у розмірі по 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним було відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору поруки недійсним було відмовлено.

В іншій частині позову було відмовлено.

Не погоджуючись із висновком, наведеним в рішенні суду, апелянт звернувся із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась та сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції було встановлено, що 06.06.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого кредитор зобовязується надати позичальнику грошові кошти в сумі 123500 доларів США, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати, повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,45 %.

Пунктом 1.3 кредитного договору передбачено, що цільове призначення кредиту на придбання майна, а саме двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Згідно із п. 2.3 кредитного договору, видача кредиту за цим договором провадиться на поточний рахунок позичальника № 9247 відкритий для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту.

З виписки по особовому рахунку за 06.06.2008 року та меморіального ордеру від 06.06.2008 року вбачається, що на рахунок ОСОБА_2 перераховано грошові кошти у розмірі 123500 доларів США, що становить 599469 грн.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячних платежів.

З матеріалів справи вбачається, що у порядку забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 06.06.2008 року між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договори поруки за якими, поручителі зобовязалися перед кредитором відповідати за невиконання усіх зобовязань, що виникли з кредитного договору від 06.06.2008 року.

Ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким і погоджується колегія суддів, що відповідач ОСОБА_2 порушив виконання взятих на себе зобовязань щодо погашення основної суми кредиту та процентів за його користування.

Станом на 21.11.2014 року заборгованість ОСОБА_2 складає 142387,59 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 2149511,54 грн. з яких заборгованість за тілом кредиту 121010,92 долари США, що еквівалентно 1826805,05 грн.; заборгованість за відсотками 21169,85 доларів США, що еквівалентно 319584,29 грн.; заборгованість за підвищеними відсотками 206,82 долари США, що еквівалентно 3122,20 грн.

За змістом. 524, 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, проте зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, яка є єдиною валютою виконання грошового зобовязання.

При цьому виходячи із загальним умов виконання зобовязання, яке має виконуватися належним чином, тобто в строки, у розмірі та у валюті визначеній кредитним договором, суд приходить до висновку про стягнення суми заборгованості у валюті визначеній кредитним договором.

Виходячи також із того, що виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті, суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима.

З урахуванням наведеного, стягненню підлягає заборгованість у розмірі 142387,59 доларів США, що станом на 21.11.2014 року за офіційним курсом НБУ (1509,6240 за 100.00доларів) складає 2 149511,54 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що 21.01.2014 року на адресу основного боржника ОСОБА_2 та солідарних боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 направлено вимоги щодо погашення заборгованості.

Разом з тим, враховуючи наведені обставини, суд прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Апелянт, заперечуючи проти висновків суду першої інстанції, посилається на те, що в порушення вимог діючого законодавства, суд застосував солідарне стягнення з боржників суму кредиту.

Натомість, позиція апелянта не відповідає вимогам діючого законодавства, а саме:

Так, діючим законодавством України передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 554 ЦК України передбачено солідарну відповідальність боржника і поручителя за договором поруки, а не декількох поручителів за різними договорами поруки, оскільки поручителі за різними договорами поруки не несуть солідарної відповідальності один перед одним.

У даному випадку заборгованість за кредитним договором слід стягнути із поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно із боржником ОСОБА_2

Вирішуючи питання по суті зустрічної позовної заяви про визнання недійсним кредитного договору, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити вказаному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1,2, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Колегією суддів не здобуто нових доказів недійсності кредитного договору та відповідно недійсності з цих підстав і договору поруки укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_3

Заявляючи вимогу про визнання недійсним кредитного договору відповідач посилається на ту обставину, що кредитний договір на суму 123500 доларів США він не підписував, у матеріалах справи редакція кредитного договору відмінна від тієї, що надавалася йому для ознайомлення та підписання за його кредитним договором сума кредиту складала 80000 доларів США.

Посилання відповідача щодо наявності такого договору жодним чином не мотивовані та не доведені, а тому будь-яких обґрунтованих підстав вважати дійсним існування вказаного зобовязання у суду не було, так як і підстав для призначення судової почеркознавчої експертизи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

У разі пред'явлення кредитодавцем позову до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, він зобов'язаний підтвердити факти укладення з позичальником такого договору, виникнення у позивача права вимоги та відповідного зобов'язання позичальника і його розмір. При розгляді даної справи по суті позивач довів факти, якими обґрунтовано його вимоги, а саме, факт укладення з відповідачем кредитного договору та наявність невиконаного зобов'язання відповідача, яке виникло з неналежного виконання договірного зобов'язання.

Відповідно до витягу із Статуту, а саме п. 1.1 ПАТ «Універсал Банк» (нова редакція) ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обовязків ВАТ «Універсал Банк», що існував у формі відкритого акціонерного товариства тип якого у відповідності до рішення Загальних зборів акціонерів ВАТ «Універсал Банк» (протокол за №2-2009 від 22.06.2009 року) змінено на публічне акціонерне товариство та який перейменовано на публічне акціонерне товариство «Універсал Банк».

З матеріалів справи вбачається, що на час укладення кредитного договору та на даний час у позивача існує банківська ліцензія на право здійснювати банківські операції та дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями.

Підстав, для скасування рішення суду, передбачених вимогами ст. 309 ЦПК України, колегія суддів не встановила та апелянтом не доведена апеляційна скарга.

Згідно з вимогами ст. 308 ПК України, Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: