Провадження №2/761/2181/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 червня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Гаркуші Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню об'єктів газової промисловості «Укргазпроект» до ОСОБА_1 про виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2014 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач протиправно займає житлову площу по АДРЕСА_1.

Тому, позивач просив суд виселити відповідача з усіма проживаючими з ним членами сім'ї з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та стягнути з відповідача судовий збір.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суду пояснили, що відповідач перебував з позивачем у трудових відносинах понад 10 років, а тому він не може бути виселений без надання іншого жилого приміщення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Шевченківської ради народних депутатів від 28.03.1995 року № 281 «Про ліквідацію гуртожитку і передачу у власність АТ інституту «Укргазпроект», було ліквідовано гуртожиток інституту «Укргазпроект» в квартирах НОМЕР_1 житловою площею 160,7 кв.м в будинку по АДРЕСА_1 та передано у власність АТ інститут «Укргазпроект», які були прийняті на баланс.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2012 року, яке набрало законної сили, за позивачем було визнано право власності на квартири НОМЕР_1 що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 у Шевченківському районі.

Відповідно до копії договору від 24.05.1995 р., оригінал позивачем на вимогу суду не наданий, спірна квартира АДРЕСА_1 була надана відповідачу як співробітнику для проживання, строком на 5 років, з можливістю продовження строку його дії.

Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення (ст. 124 Кодексу).

У зв'язку із тим, що договором передбачена умова, згідно з якою, в разі звільнення за власним бажанням, інститут залишає за собою право скасувати цей договір, позивач пред'явив відповідачу вимогу про виселення із займаного жилого приміщення.

Осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення (ч. 2 ст. 125 Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем з листопада 1989 року січень 2001 року та був звільнений із займаної посади за власним бажанням.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Житлового кодексу Української РСР, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.

Однак, в даному випадку, суд не може застосувати положення ст. 125 Кодексу, оскільки, спірна квартира була надана відповідачу для проживання на підставі договору, а не спеціального ордеру як службова.

У разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла (ст. 826 ЦК України).

Враховуючи те, що договір укладений між позивачем та відповідачем 24.05.1995 р. розірваний не був, а в позовних вимогах позивач не просив його розірвати, суд не вбачає за можливе застосувати вимоги ст. 826 УК України, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

З огляду на викладене, на підставі Цивільного кодексу України; ЖК Української РСР; ст.ст. 50, 60, 169, 179, 212, 214, 215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню об'єктів газової промисловості «Укргазпроект» до ОСОБА_1 про виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя