Малиновський районний суд м.Одеси
Справа № 2-2319/2010
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2010 року

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 у складі: головуючого судці Ярош А.І. за участю секретаря Стариш О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи державного нотаріуса П'ятої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування 13/25 частин кам'яного житлового будинку з належною часткою надвірних споруд , що знаходиться в місті Одесі по вулиці Овідіопольська, № 21, укладеного 11 квітня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом П'ятої одеської державної нотаріальної контори та поновлення строку позовної давності.

Позивач ОСОБА_2 посилається на те, що у 2000 року ОСОБА_3, іі донька, запропонувала їй укласти угоду за якою, вона буде доглядати матір до смерті, а за це позивачка віддасть їй одну кімнату в будинку, а саме приміщення 1 -5 в житловому будинку літ. «А». У квітні 2001 року вони звернулись до П'ятої одеської державної нотаріальної контори, де позивач підписала документи. З квітня 2001 року по вересень 2009 року відповідачка надавала їй допомогу, після сварки відповідачка повідомила, що вона власниця всього домоволодіння на підставі договору дарування від 11 квітня 2001 року, за яким позивачкою їй було подаровано 13/25 частин кам'яного житлового будинку з належною часткою надвірних споруд, що знаходиться в місті Одесі по вулиці Овідіопольська, 21.

Позивач та її представник вважають, що договір дарування має бути визнаний недійсним як вчинений під впливом помилки, позивачка не має належної освіти, при підписанні договору дарування їй не було роз'яснено правових наслідків вказаного договору, не надано копії договору, не зачитано вголос договір, про що свідчить відмітка в договорі дарування. На момент підписання договору вона вважала, що підписувала заповіт на одну кімнату, і не мала наміру безкоштовно дарувати свою частину будинку, залишитись без житла. Відповідачка обіцяла їй пожиттєве утримання, а саме догляд, забезпечення продуктами харчування, ліками, одягом, матеріальною допомогою, свої обіцянки відповідачка не виконує, всі речі були куплені за пенсію позивача. На теперішній час відповідачка перестала за нею доглядати та надавати допомогу.

Позивачка, її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник просили суд відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що позивачка добре знала який документ вона підписує, такий висновок витікає з попередніх домовленостей і неодноразових обговорень, при укладанні угоди в нотаріальній конторі державним нотаріусом П'ятої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 позивачу були роз'яснені права, обов'язки і правові наслідки угоди, але з невідомих відповідачу причин пункт про це не включено у договір. Відповідач з моральних переконань не мала і не має права виселяти мати із займаного приміщення, хоч і є власницею 13/25 частин домоволодіння. Матеріальну допомогу надавала матері, так як відповідно до діючого законодавства зобов'язана піклуватися про своїх батьків, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та застосувати строки позовної давності.

Третя особа державний нотаріус П'ятої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4М до суду не з'явилась, надала до суду письмові пояснення № 4258 від 21.12.2009 року, в яких зазначила, що спірний договір посвідчила з додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Вислухавши сторони по справі та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 11 квітня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, укладено договір дарування 13/25 частин домоволодіння з надвірними спорудами по вул. Овідіопольська, 21 в місті Одесі, який посвідчений державним нотаріусом П'ятої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, реєстр № 4- 1052. Відповідно до договору дарування ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_5 прийняла в дар 13/25 частин кам'яного житлового будинку з належною часткою надвірних споруд, що знаходяться в місті Одесі , вул. Овідіопольська, 21. Договір дарування від 11 квітня 2001 року , зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 31.07.2001 року запис в кн.198-стр.118-р за № 19926. Спірна частина домоволодіння належала дарувальнику до укладення договору дарування від 11.04.2001 року на підставі Рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 25.10.1988 року № 2-780/88, зареєстрованому в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в книзі № 198, на сторінці 118 за№ 19926 .

28 липня 1993 року на ім'я ОСОБА_6 ( після шлюбу ОСОБА_5 ) державним нотаріусом П'ятої одеської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 12/25 частин домоволодіння з надвірними спорудами за адресою Овідіопольська дорога, 21 в місті Одесі.

Відповідно до ст. 243 ЦК України, в ред. 1963 року, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому .

Відповідно ст. 56 ЦК України ( в ред. 1963 року), угода укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою.

Як вбачається з пояснень сторін, свідків та матеріалів справи, укладаючи спірну угоду, позивачка не мала наміру безоплатно передати у власність належне їй майно, що є її єдиним житлом. При укладенні договору дарування між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості, про те, що відповідач буде довічно доглядати ОСОБА_2. Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 пояснили, що ОСОБА_2 неодноразово жалілася, що їй нема що їсти, за нею ніхто не доглядає.

Свідки ОСОБА_1, ОСОБА_9- доньки позивача, та сестри відповідача, пояснили, що ОСОБА_5 доглядала за матір'ю, потім вони посварилися, тому виник спір в суді.

Судом встановлено, що майно обдарованому на теперішній час не передано. Після укладення договору дарування від 11.04.2001 року ОСОБА_2 проживає і користується кімнатами зазначеними в технічному паспорті житлового будинку літ «А» : 1-5, 1-7, 1-6,1., та частина будинку яка раніше належала ОСОБА_2, на її ім.»я відкриті особисті рахунки по сплаті за електроенергію. Відповідач ОСОБА_5 у вказаній частині будинку після укладення договору дарування не проживала, особисті речі ОСОБА_5 відсутні, дар не прийняла, як передбачено ст. 243 ЦК в ред. 1963 p..

ОСОБА_5 проживає в частині будинку, яка належить їй в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_10.

Також в приміщенні літ. «Б», що є літньою кухнею проживає з сім'єю дочка позивача та сестра відповідача ОСОБА_11, на її ім'я відкрито особисті рахунки по сплаті за електроенергію та за газ, провела ремонтні роботи.

Судом встановлено, що під час підписання договору позивачка через свій похилий вік та недостатню освіту, як вона зазначала у судовому засіданні, не здатна була розуміти природи вчиненого нею правочину та настання його наслідків. При укладенні договору, вона як хвора особа похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка потребує постійного догляду, вважала, що вона складає заповіт, а донька буде вчиняти за нею догляд та утримувати її до смерті. Відповідач доглядала за ОСОБА_2, після виникнення конфлікту між сторонами, ОСОБА_5 перестала надавати допомогу ОСОБА_2.

з

В тексті договору дарування від 11.04.2001 року відсутні відомості, що позивачу , спірний договір роз'яснений, роз'яснені наслідки які настають після укладання цієї угоди, що дарувальнику договір прочитаний в голос.

Вказана помилка є істотною, оскільки за відсутності переконання позивача в забезпеченні її з боку відповідача довічним утриманням та допомогою оспорюваний договір позивачем не був би укладений. До того ж, діючі на той час норми ЦК України , не містили норм щодо такого типу договорів як договір довічного утримання.

З урахуванням наведеного суд вважає, що позивач неправильно сприймала істотні умови угоди, що вплинуло на її волевиявлення, що угода була укладена внаслідок помилки, яка має істотне значення, а саме помилки щодо природи договору, прав і обов'язків сторін.

Судом встановлено, що позивач пропустила строк позовної давності за заявленими вимогами з поважних причин, так як копія договору в момент його укладення їй не видавалася. Як вбачається з п. 6 договору дарування від 11 квітня 2001 року, спірний договір укладений в двох примірниках, один з яких залишається в справах нотаріальної контори, а другий виданий обдарованій ОСОБА_5, тільки в вересні 2009р. звернувшись за допомогою до адвоката вона отримала копію договору дарування, та дізналася, що вона не є власником частки домоволодіння, та звернулась до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до ч.2 ст. 80 ЦК України в ред. 1963 p., якщо суд визнає поважною причини пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Зважаючи на викладені обставини та вимоги закону, суд приходить до висновку, що строк позовної давності за вимогами позивача підлягає поновленню, а її порушене право - судовому захисту, та позов задоволенню. Також суд застосовує наслідки недійсності правочину, а саме реституцію та повертає сторони до первісного стану.

Керуючись ст.ст. 10,60, 212,213,215, 218 ЦПК України ст.ст.56, 71, 80, 243 ЦК України в редакції 1963р., суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Поновити ОСОБА_2 строк позовної давності для захисту порушених прав.

Визнати недійсним, укладений 11 квітня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідчений державним нотаріусом П'ятої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4М, договір дарування 13/25 частин кам'яного житлового будинку з надвірними спорудами по вулиці Овідіопольська, 21 в місті Одесі.

Повернути сторони у первісний стан.

Визнати право власності на 13/25 частин кам'яного житлового будинку з надвірними спорудами по вулиці Овідіопольська, 21 в місті Одесі за ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня проголошення, про що подається заява про апеляційне оскарження рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в термін десяти днів з дня проголошення, без попередньої заяви про оскарженнй^рішення .

Суддя