Ухвала

іменем україни

02 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Маляренка А.В., Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач є її батьком. У вересні 2014 року їй виповнилося 18 років, на даний час вона навчається на факультеті міжнародних відносин Ужгородського національного університету на денній формі навчання.

Посилаючись на нестачу коштів та необхідність матеріальної допомоги з боку батька, ОСОБА_3 просила позов задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі ј частини від усіх видів заробітку останнього до досягнення нею 23 років.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 квітня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі ј частини заробітку на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею 23 річного віку.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з наявності правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Статтею 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Судом установлено, що відповідач є батьком ОСОБА_3

Позивач, після розлучення батьків у 2004 році, залишилася проживати з матір'ю.

01 вересня 2013 року ОСОБА_3 вступила до факультету міжнародних відносин Ужгородського національного університету на денну форму навчання.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 виповнилося 18 років.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 обґрунтовувала свої вимоги тим, що її батько ОСОБА_2 має можливість надавати їй матеріальну допомогу як повнолітній дитині, яка продовжує навчання, проте не здійснює цього.

Частиною 1 ст. 199 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_875/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ч. 3 цієї статті право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2006_05_15/pravo1/VS06098.html?pravo=1> судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тобто однією із умов стягнення аліментів на повнолітню дитину є можливість надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_879/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_798/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1>. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зазначав про відсутність у нього можливості сплачувати аліменти на користь повнолітньої доньки, оскільки він сплачує аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_4, крім того він вдруге одружений й на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_5 та двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_3, 2005 року народження та ОСОБА_8., 2009 року народження, також він утримує непрацездатних батьків ОСОБА_6, 1942 року народження та ОСОБА_7, 1939 року народження. При цьому, при розлученні з матір'ю позивача, він залишив їм окрему квартиру, у зв'язку з чим в подальшому для нової сім'ї вимушений був придбати нове житло в кредит, по якому зараз має заборгованість, а заробітна плата його становить 3 700 грн в місяць.

Проте, зазначені положення законодавчих актів та обставини справи судами враховані не були, доводи та заперечення сторін належним чином не перевірені.

У порушення ст. ст. 212, 213, 214, 303, 304 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> апеляційний суд не встановив чи має відповідач можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка навчається та в якому розмірі, а відтак передчасно погодився з висновком про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

При цьому, висновки судів про наявність сукупності усіх юридичних фактів необхідних для стягнення аліментів на повнолітню дитину та те, що ОСОБА_2 в змозі надавати позивачу матеріальну допомогу у розмірі ј частини від усіх видів заробітку, у порушення вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України ґрунтуються на припущеннях.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 212, 303, 304, 315 ЦПК України.

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2013_07_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 квітня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

В.О. Савченко