АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 685/1582/14-ц
Провадження № 22-ц/792/761/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Фанди В.П.,

суддів : Спірідонової Т.В., Купельського А.В.,

при секретарі : Дорощук О.М.

за участі: представника ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, публічного акціонерного товариства ,,Комерційний банк ,,ПРИВАТБАНК"", третя особа - Теофіпольська районна державна адміністрація Хмельницької області про визнання додаткової угоди до кредитного договору недійсною.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а

У грудні 2014 року позивач звертаючись до суду з позовними вимогами, з врахуванням їх уточнення, просила визнати додаткову угоду від 19 квітня 2012 року до кредитного договору від 17 серпня 2007 року укладений між банком та ОСОБА_9 недійсною. Зазначала, що укладення даної Додаткової угоди поставило сім'ю у край скрутне становище, оскільки призвело до постановлення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок, в якому проживає вона з чоловіком та п'ятьма неповнолітніми дітьми. Оскільки сума кредиту виходить за межі дрібної побутової угоди, тому позивач вважає, що при укладені кредитного договору були порушено її права, як другого із подружжя.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2015 в задоволені позову відмовлено за його недоведеністю. Вирішено питання судових витрат

В апеляційній скарзі апелянт з рішенням суду не погоджується, посилається на порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що дана Додаткова угода повинна бути визнана судом недійсною відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України. Крім того судом не було взято до уваги правові позиція Верховного Суду України по аналогічних цивільних справах.

На апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, вважає, що її слід задовольнити з підстав вказаних у апеляції.

____________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Бурлак Г.І.

Доповідач - Фанда В.П. Категорія : 27

Представник банку заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вважає її безпідставною.

Теофіпольська районна державна адміністрація на перегляд справи не направила свого представника, належним чином повідомленні про день, час і місце слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 30 квітня 2015 року.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб позивач є дружиною ОСОБА_9 та відповідно до свідоцтв про народження вони є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2., ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5.

17.08.2007 року між ОСОБА_9 та банком було укладено кредитний договір, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 50000 грн. на споживчі цілі та 5625 грн. на сплату страхових виплат, з кінцевим терміном погашення кредиту 17.08.2017 року, із сплатою відсотків за користування кредитом 1,17% на місяць та щомісячної винагороди в розмірі 0,2 % в місяць. Розмір щомісячної сплати за користування кредитом становив 883,41 грн..

З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання між позичальником ОСОБА_9 та банком того ж дня було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок по АДРЕСА_1

На укладення договору застави та іпотеки житлового будинку 17.08.07 року позивач надала нотаріально посвідчено згоду.

Відповідно до п.5 кредитного договору, всі зміни та доповнення до даного Договору оформляються додатковою угодою, що є невід'ємною частиною даного Договору.

19 квітня 2012 року між ОСОБА_11 та банком була укладена додаткова угода до кредитного договору, відповідно до якої проведено реструктуризацію заборгованості по кредитному договору за якою сума ануїтентного платежу збільшена внаслідок включення до неї суми заборгованих процентів та склала 1710,74 грн. щомісячно. Окремо за даною додатковою угодою позичальник коштів від банку не отримував. За цією угодою банк відмовився від вимог щодо стягнення пені.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що положення статті 65 Сімейного Кодексу України щодо розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів (п.25 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012року). Вказане стосується і укладеної додаткової угоди до кредитного договору.

Такий висновок місцевого суду не суперечить правовій позиції Верховного Суду України, висловленій 19.06.13 року у справі №6-55цс13, відповідно до якої договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. У даній справі ніким не оспорювалося використання кредитних коштів у інтересах сім'ї на ремонт житлового будинку, перебування цього будинку у спільній сумісній власності подружжя, у зв'язку із цим і надання згоди позивачем на передання цього будинку у іпотеку, що ніяким чином не впливає на правомірність укладення додаткової угоди.

Вищезазначене дає підстави дійти висновку, що укладенням додаткової угоди до кредитного договору не було порушено і права неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_6.

Крім цього, вбачається, що місцевий суд дійшов правильного висновку про безпідставність посилання апелянта на порушення прав і неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, оскільки кожен із них народився після укладення додаткової угоди до кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянт, не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис Судді: підписи

З оригіналом згідно : суддя апеляційного суду В.П. Фанда