Справа №2-3315/11 26.08.2015 26.08.2015 26.08.2015
Провадження №22-ц/784/686/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/784/686/15
Категорія 39 Головуючий у 1 - й інстанції: Батченко О.В.
Доповідач апеляційного суду: Буренкова К.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Маляренко І.Б.,

із секретарем судового засідання: Гордійчук С.С.,

за участі: позивачки, її представника ОСОБА_3, відповідачки та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2014 року, постановлене у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа - Перша Миколаївська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2010 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним.

Позивачка зазначала, що 15 грудня 1989 року вона уклала шлюб з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1. Інша ? частина цієї квартири належить їй на праві власності.

Вона та відповідачка є спадкоємцями першої черги за законом та після смерті ОСОБА_7 у встановлений законом строк звернулись до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

В нотаріальній конторі вона дізналась, що 17 березня 2005 року ОСОБА_7 склав заповіт на користь відповідачки, який посвідчений Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 4-137.

Посилаючись на те, що у заповіті вона виявила явну невідповідність підпису ОСОБА_7, позивачка просила визнати його недійсним.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Постановлено визнати недійсним заповіт, посвідчений 17 березня 2005 року державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Мудриченко Ю.С., зареєстрований в реєстрі за № 4-137, згідно якого ОСОБА_7 на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_5 належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 2472 грн. 56 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_6 відмовити. Відповідачка посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на висновку судової почеркознавчої експертизи, яка проведена з порушенням вимог закону, а у призначенні повторної експертизи їй безпідставно відмовлено.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний заповіт не відповідав волевиявленю заповідача ОСОБА_7, оскільки він його не підписував, на підтвердження чого послався на висновок судової почеркознавчої експертизи №904 від 15 серпня 2014 року.

Проте з таким висновком не можна погодитись із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 з 15 грудня 1989 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину квартири НОМЕР_1, розташованої у будинку АДРЕСА_1. Із копії спадкової справи видно, що до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори 21 жовтня 2010 року та 16 листопада 2010 року відповідно звернулись ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Судом встановлено, що 17 березня 2005 року Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою було посвідчено заповіт, зареєстрований у реєстрі за №4-137, яким ОСОБА_7 заповів належну йому частину вказаної квартири дочці ОСОБА_5

При розгляді справи судом першої інстанції за клопотанням ОСОБА_6 була призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено експерту Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. Згідно висновку №904 від 15 серпня 2005 року підписи від імені ОСОБА_7 в графі «Підпис» (2-х екземплярів заповіту) від 17 березня 2005 року та підпис від імені ОСОБА_7 в графі «Розписка про одержання оформленого документу» (в реєстрі) за 2005 рік виконані не ОСОБА_7, а іншою особою ( а.с.339-241).

Ухвалою суду першої інстанції від 25 грудня 2014 року в задоволенні клопотання відповідачки про призначення у справі додаткової судової почеркознавчої експертизи було відмовлено.

При розгляді апеляційної скарги представник відповідачки звернувся із клопотання про призначення у справі повторної судової почеркознавчої експертизи у зв'язку із сумнівом у правильності вказаного висновку, зазначивши, що експертиза проведена з порушенням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково - методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом МЮ України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року. Тому ухвалою апеляційного суду від 08 квітня 2015 року у справі була призначена повторна судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено експерту Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Миколаївській області.

Відповідно висновку повторної судової почеркознавчої експертизи № 446 від 03 червня 2015 року, складеного експертною комісією в складі трьох експертів, підписи від імені ОСОБА_7 та рукописні записи «ОСОБА_7» в графі «Підпис» у 1-му та 2-му примірниках заповіту від 17 березня 2005 року, складеного ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 - виконані самим ОСОБА_7 (а.с.356 - 369).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною другою ст. 59 ЦПК України передбачено, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Наведені обставини свідчать, що позивачка не довела належними доказами, як це передбачено ст. ст. 59, 60 ЦПК України, що оспорюваний заповіт заповідач ОСОБА_7 не підписував.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції неповно з'ясував фактичні обставини справи щодо складання заповіту, не перевірив належним чином доводи відповідачки, не дав належної оцінки наявним у ній доказам, у зв'язку з чим прийшов до помилкового висновку про визнання заповіту недійсним, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового рішення, яким в позові ОСОБА_6 слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Із наданої представником відповідачки квитанції до прибуткового касового ордеру видно, що він отримав від останньої 2500 грн. за надану правову допомогу. При подачі апеляційної скарги ОСОБА_5 сплачено 121 грн. 80 коп. судового збору (а.с. 274, 412-413). Крім цього, ОСОБА_5 оплачені витрати на проведення повторної судової почеркознавчої експертизи в сумі 900 грн.48 коп. (а.с.410 - 411). Тому на користь відповідачки із позивачки слід стягнути 3458 грн. 28 коп. судових витрат.

Керуючись статтями 303, 307, 309 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду від 25 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_5 із ОСОБА_6 судові витрати в сумі 3458 (три тисячі чотириста п'ятдесят вісім) грн. 28 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді