АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8103/15 Справа № 186/944/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди(індексу інфляції) та процента від простроченої суми, -

В с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди(індексу інфляції) та процента від простроченої суми(а.с.2).

Позивач зазначав, що на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року, яким на його користь стягнуто з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 15000 грн. та судові витрати у справі 375 грн., а всього стягнуто 15375 грн., міським судом було видано виконавчий лист №2-72 та 30 березня 2010 року відділом державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №18323027 про стягнення з ОСОБА_3 на його користь 15000 грн. боргу та 375 грн. судових витрат.

Згідно довідки від 06.11.2013 року №9383 кошти в розмірі 66,67 грн. стягнуті з боржника ОСОБА_3 в січні 2013 року та перераховані на його користь в рахунок повернення боргу згідно виконавчого листа №2-72 від 29 грудня 2009 року, який не повернуто ОСОБА_3 в грудні 2007 року.

Залишок боргу станом на 01.02.2013 року складав 11 839,48 грн.

Посилаючись на порушення відповідачем положень діючого законодваства та договору позики від 20 жовтня 2007 року, за умовами якого позичальник зобов'язався повернути суму позики в установлений договором строк - до 20 грудня 2007 року, а у випадку несвоєчасного повернення позики сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 % від простроченої суми, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість з інфляції 45,59 грн. та відсотки від простроченої суми у розмірі 1 183,95 грн. станом на 01.02.2013 року.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок індексації заявленої простроченої суми боргу в розмірі 45,59 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з державного бюджету України в рахунок повернення судових витрат 9,02 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні з ОСОБА_3 10% від простроченої суми, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 суму 1 183,95 грн. та судові витрати, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права(а.с.46-47).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України.

Статтею 60 ЦПК україни передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом ст.611 ЦК України.

Як видно із справи, 20 жовтня 2007 року сторони уклали договір позики, за яким ОСОБА_2Ф.(позикодавець) надав ОСОБА_3М.(позичальнику) грошову позику у сумі 15000 грн. строком до 20 грудня 2007 року. В п.6 договору зазначено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10% від простроченої суми(а.с.10).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто борг за договором позики від 20 жовтня 2007 року у сумі 15000 грн. та судові витрати у сумі 375 грн.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Першотравенського МУЮ від 30 березня 2010 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення зазначених грошових коштів з ОСОБА_3М.(а.с.10 зворот).

Згідно довідки ВДВС Першотравенського МУЮ № 9383 від 06 листопада 2013 року по виконавчому листу № 2-72 від 29 грудня 2009 року на користь ОСОБА_2 перераховано в січні 2013 року в рахунок повернення боргу 66,67 грн. Залишок боргу станом на 01.02.2013 року складав 11 839,48 грн.(а.с.9).

Встановивши, що боржник ОСОБА_3 прострочив виконання грошового зобов'язання, суд прийшов до висновку про обгрунтованість вимог позивача про стягнення з ОСОБА_3 індексу інфляції у сумі 45,59 грн. за час прострочення, зазначений позивачем в позовній заяві. Рішення суду першої інстанції в цій частині сторонами не оскаржено.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення 10% від простроченої суми, суд зазначив у судовому рішенні про недоведеність наявності письмового договору між сторонами про встановлення будь-яких видів забезпечення виконання зобов'язання відповідно до ст.549 ЦК України, зокрема, стосовно пені в розмірі 10% за кожен день прострочення виконання. Також суд зазначив, що позовних вимог про стягнення з відповідача відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України 10% річних від простроченої суми позивачем в даній справі не заявлено.

Однак такі висновки суду є помилковими.

Так, за змістом ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як видно із справи, п.6 договору позики, укладеного 20 жовтня 2007 року між позикодавцем ОСОБА_2 та позичальником ОСОБА_3, визначено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10% від простроченої суми(а.с.10), тобто, сторонами визначено розмір відсотків, що підлягає сплаті у разі порушення умов договору позики, а саме - 10% від простроченої суми.

За змістом позовних вимог ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 саме 10% від простроченої суми у розмірі 1 183,95 грн., яка визначена останнім як 10% від залишку боргу у розмірі 11 839,48 грн. станом на 01.02.2013 року, а не пені, як зазначив суд у судовому рішенні.

Відповідно до положень ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом(ст.ст.559, 599-601, 604-609 ЦК України), зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Ухвалення судом рішення про стягнення боргу, який не повернуто, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним угоди та не позбавляє позичальника права вимагати від відповідача його належного виконання.

Таким чином, обставини справи та докази в їх підтвердження свідчать, що боржник ОСОБА_3 прострочив виконання грошового зобов'язання за договором позики від 20 жовтня 2007 року, грошові кошти у визначений строк позивачу не повернув, а відтак він несе відповідальність відповідно до наведених положень діючого законодавства та умов договору позики, а саме стосовно сплати 10% від простроченої суми, сплату яких вправі вимагати позикодавець від позичальника.

Оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини та положення діючого законодавства, що регулюють встановлені правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог та в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню на підставі п.4 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 183,95 грн. заборгованості по відсоткам від простроченої суми боргу.

Як видно із справи, ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 243,60 грн. (а.с.1), відповідач згідно довідки МСЕК від 06.11.2001 року є інвалідом ІІ групи (а.с.26) та відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

За таких обставин колегія суддів вважає, що на підставі ст.88 ЦПК України позивачу, як стороні, на користь якої ухвалено рішення, необхідно компенсувати судові витрати у сумі 243,60 грн. у вигляді сплаченого судового збору за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог та в частині розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 183,95 грн. заборгованості по відсоткам від простроченої суми боргу.

Судові витрати у сумі 243,60 грн. у вигляді сплаченого судового збору компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-