У Х В А Л А

12 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину нерухомого майна, скасування права власності на частку нерухомого майна, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Іллічівської міської ради, про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, визнання права власності на частку нерухомого майна з припиненням права співвласника на частку у спільному майні та присудженням грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно,

встановила:

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11 червня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на ј частини квартири АДРЕСА_1. Скасовано право власності ОСОБА_4 на ј частини квартири АДРЕСА_1. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. У задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 червня 2014 року змінено. Позов ОСОБА_5 та зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано об'єктом права спільної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м. Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя право приватної власності за кожним на ј частки квартири АДРЕСА_1, загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., що складається з житлової кімнати площею 12,4 кв.м. житлової кімнати площею 14,9 кв.м., кухні площею 6,1 кв., вбиральні площею 1,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., коридору площею 9,4 кв.м., кладової площею 1,2 кв.м., балкону площею 1,2 кв.м.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 365 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 дійсно є співвласником ј частки іншої квартири, однак ця частка теж є незначною. Квартира знаходиться в іншому населеному пункті, в квартирі фактично проживає дві сім'ї - батьки ОСОБА_5 та сестра з чоловіком. За таких обставин, стверджувати, що ОСОБА_5 забезпечений окремим житлом безпідставно. Те, що останній пішов з власної квартири в житло по найму, пов'язано з розірванням шлюбу, і ні в якому разі не свідчить про те, що збереження власності на частку в квартирі АДРЕСА_2 для нього не важливо. ОСОБА_4 не довела, що припинення права ОСОБА_5 на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам та інтересам дитини, батьком якої він є. Шкода шляхом припинення права на частку буде істотною, а це, виходячи з правової позиції Верховного Суду України є визначальним при вирішення такого роду спорів. Істотність шкоди виключає судове припинення права на частку у спільному майні.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року суд касаційної інстанції виходив із того, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном, а тому суди попередніх інстанцій, правильно встановивши фактичні обставини та давши правильну оцінку всім зібраним у справі доказам, дійшли обґрунтованого висновку, що припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2013 року суд касаційної інстанції виходив із того, що рішення суду основане на припущеннях заборонено частиною четвертою статті 60 ЦПК України, а тому враховуючи те, що суди не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи необхідно передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року суд касаційної інстанції, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, виходив із того, що зі змісту рішення апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2015 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що оскільки судами не повністю з'ясовані обставини справи і не перевірені способи поділу майна, які б виключали спільну сумісну власність сторін на нерухоме майно, тому в силу статті 338 ЦПК України рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині визнання за сторонами права власності на нерухоме майно підлягають скасуванню із направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину нерухомого майна, скасування права власності на частку нерухомого майна, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Іллічівської міської ради, про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, визнання права власності на частку нерухомого майна з припиненням права співвласника на частку у спільному майні та присудженням грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін