Справа №451/139/15-ц
Провадження № 2/451/116/15
РІШЕННЯ

іменем України

22 липня 2015 року

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді - Семенишин О.З.,

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радехів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Шахта «Надія», ДП «Львіввугілля» про стягнення моральної шкоди, завданої професійним захворюванням,-

встановив:

29 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до ПАТ «Шахта «Надія», ДП «Львіввугілля» про стягнення моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

В позовній заяві зазначає, що 2 червня 1986 року був прийнятий учнем підземного гірничого робітника на гірничо-прохідну дільницю №3 в шахтнобудівельне управління №2 з повним робочим днем під землею. 5 серпня 1986 року після навчання працював підземним прохідником 3 розряду, а пізніше 5-го розряду з повним робочим днем під землею. 4 березня 1987 року в 4 годині вночі, знаходячись на роботі отримав травму хребта, в зв'язку з чим знаходився на стаціонарному лікуванні, що підтверджується актом №10 про нещасний випадок та випискою стаціонарного хворого. З 17 серпня 1987 року він працював на шахті №5 «Великомостівська» підземним прохідником 5-го розряду на дільниці УПР з повним робочим днем під землею. У зв'язку з об'єднанням шахти № 5 з шахтою №9 «Великомостівська», він звільнився з шахти №5 та влаштувався на шахту №9 «ВМ». Наказом №205-к від 3.11.1997 року був прийнятий на шахту №9 «Великомостівська» підземним машиністом гірничих виймальних машин 6-го розряду з повним робочим днем під землею. 16.01.2000 року в 1 годині вночі, під час роботи в третю зміну йому на обличчя впав брус, у зв'язку з чим отримав травму обличчя - перелом кісток носа, струс головного мозку, що підтверджується актом №1 від 16.01.2000 року про нещасний випадок. У зв'язку з тривалою роботою ( 15 років ) в особливо шкідливих та тяжких умовах праці у нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою, періодично лікувався у Червоноградській, Соснівській ЦМЛ, як амбулаторно так і стаціонарно. З 20 листопада по 16 грудня 2000 року, перебуваючи на стаціонарному лікуванні у відділенні профпатології Соснівської міської лікарні йому був встановлений діагноз: обструктивний бронхіт в стадії загострення. Емфізема легень. Дії І-ІІ ст.. Післятравматичний сполндильотопереково-крижового відділів хребта. Ангірдистонічний синдром верхніх кінцівок. 2 лютого 2001 року його звільнили з роботи по ст.40 п.2 КЗпП України по стану здоров'я. В акті розслідування професійного захворювання від 9.02.2001 року ДВАТ шахта №9 «ВМ» комісією було виявлено, що він працював в умовах підвищеного пилевиділеняя. підвищеного шуму, підвищеної вібрації і вологості, значна обводненість з виділенням води з покрівлі, підошви і стінок, що приводило до намокання спецодягу і разом з несприятливими факторами мікроклімату сприяли переохолодженню організму. Щорічно знаходився на лікуванні 54 і більше днів. 21.02.2001 року був вперше оглянутий обласною МСЕК№3 (акт №261) та йому встановлено ІІ групу профзахворювання 30%, дата переогляду 20.02.2002 року, 1.02.2002 року (акт №201) йому встановлено III групу профзахворювання 50%, дата переогляду 29.01.2004 року; 5.02.2004 року (акт №118) він був оглянутий міжрайонною спеціалізованою профпатологічною МСЕК, йому встановлено III група профзахворювання 50%, дата переогляду 5.02.2006 року; 31.01.2006 року (акт №101) йому встановлена III група профзахворювання 50%, дата переогляду 31.01.2008 року; 29.01.2008 року (акт № 109) йому встановлено III групу профзахворювання 60%, дата переогляду 23.01.2010 року; 9.02.2010 року (акт № 151) йому встановлено III групу профзахворювання 60% - безтерміново. Внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються в тому, що він втратив працездатність, став інвалідом в 37 років, відчуває постійні болі в попереку, задишка, постійний кашель, хронічний бронхіт в стадії ремісії. Беручи до уваги вищенаведені обставини, характер отримання професійного захворювання, ступінь втрати професійної працездатності, обсяг фізичних та моральних страждань, їх інтенсивність та довго тривалість, зміни у його життєвих і виробничих стосунках, наслідків професійного захворювання, просив постановити рішення, яким стягнути із ПАТ «Шахта «Надія» та ДП «Львіввугілля» моральну шкоду в розмірі 35 000 гривень, спричинену ушкодженням здоров'я, внаслідок професійного захворювання.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, як вони викладені у позовній заяві, звертав увагу суду, що в даний час внаслідок хвороби у нього по випадали зуби. Просив постановити рішення про задоволення позовних вимог.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, як вони викладені у позовній заяві, просила суд звернути увагу на те, що вперше травма позивачу встановлена ще 2 червня 1986 року. Заперечення відповідачів про те, що вони є неналежними відповідачами заперечила, вважає, що відповідачі є належними, тому просила постановити рішення, яким вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідачів ПАТ «Шахта «Надія», ДП «Львіввугілля» в судове засідання не з»явилися, причини неявки суду не повідомили, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується довідками про доставку електронних листів (а.с.121-122).

В процесі розгляду справи відповідачі подали суду заперечення на позовну заяву, в яких просили постановити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що вони не є належними сторонами у справі, зміст яких судом оголошено у судовому засіданні 22 липня 2015 року.

ДП «Львіввугілля» в запереченнях зазначає, що їх підприємство створено на підставі наказу Міністерства енергетики України від 24.12.2002 року №751 «Про реорганізацію ВАТ ДХК «Львіввугілля»», внаслідок реорганізації ВАТ ДХК «Львіввугілля», а саме шляхом злиття і виділення. На підставі даного Наказу (із змінами та доповненнями) ДВАТ Шахта «Надія» не ввійшла до складу ДП «Львіввугілля», а виділилась як окрема юридична особа, яка існує до цього часу. Наказом №54 від 06.02.2003 року визначено, що правонаступником ДВАТ «Шахта «Надія» ВАТ ДХК «Львіввугілля» - є ДВАТ «Шахта «Надія». Тому вважає, що належною стороною по справі є ДП «Центрально-західна Компанія «Вуглеторфреструктуризація» в особі Західно - Української дирекції з ліквідації шахт та ПАТ «Шахта «Надія» (а.с.60-62).

ПАТ «Шахта «Надія» в своїх запереченнях зазначає, що вони не є належним відповідачем по справі, оскільки у спірний період підприємство не мало статусу юридичної особи і входило до складу ДХК «Львіввугілля» (а.с.98-103).

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд робить висновки про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.ст.10,11,60 ЦПК України).

Відповідно до положень статей 3,4,11,27,31 ЦПК України право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві.

У відповідності до вимог ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.1 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року №472, власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (надалі - ушкодження здоров'я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов»язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Умови відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачені укладеним сторонами контрактом, які погіршують становище працівника порівняно з положеннями ст.237 -1 КЗпП України чи іншим законодавством, згідно зі ст.9 КЗпП України є недійсними.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд встановив, що ОСОБА_1 з 2 червня 1986 року був прийнятий учнем підземного гірничого робітника на гірничо-прохідну дільницю №3 в шахтнобудівельне управління №2 з повним робочим днем під землею; з 5 серпня 1986 року після навчання працював підземним прохідником 3 розряду, а пізніше 5-го розряду з повним робочим днем під землею; з 17 серпня 1987 року він працював на шахті №5 «Великомостівська» підземним прохідником 5-го розряду на дільниці УПР з повним робочим днем під землею та у зв'язку з об'єднанням шахти № 5 з шахтою №9 «Великомостівська», він звільнився з шахти №5 та наказом №205-к від 3.11.1997 року був прийнятий на шахту №9 «Великомостівська» підземним машиністом гірничих виймальних машин 6-го розряду з повним робочим днем під землею.

За час виконання своїх трудових обов'язків позивач, внаслідок погіршення стану здоров'я, неодноразово звертався за отриманням медичної допомоги до медичних закладів, а 2.02.2001 року був звільнений з роботи за станом здоров'я (а.с.79 зворот, 12).

Відповідно до акту №10 про нещасний випадок від 4 березня 1987 року ОСОБА_1 на роботі отримав травму хребта, в зв'язку з чим знаходився на стаціонарному лікуванні (а.с.5-7).

Згідно акту №1 від 16 січня 2000 року про нещасний випадок ОСОБА_1 під час роботи в третю зміну йому на обличчя впав брус, у зв'язку з чим отримав травму обличчя - перелом кісток носа, струс головного мозку (а.с.10-11).

Актом розслідування професійного захворювання від 9.02.2001 року ОСОБА_1 було встановлено діагноз: антракосиліоз І ст., емфізема легень І-ІІ ст. (а.с.16-17).

21.02.2001 року ОСОБА_1 вперше був оглянутий Обласною МСЕК №3, актом №261 йому встановлено III групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання з втратою професійної працездатності 30%, дата переогляду 20.02.2002 року.

Актом Обласною МСЕК №3№201 від 1.02.2002 року йому встановлено III групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання з втратою професійної працездатності 50%, дата переогляду 29.01.2004 року.

Актом Міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК №118 від 5.02.2004 року, йому встановлено III групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання з втратою професійної працездатності 50%, дата переогляду 5.02.2006 року.

Актом Міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК №101 від 31.01.2006 року йому встановлена III група інвалідності, внаслідок професійного захворювання з втратою професійної працездатності 50%, дата переогляду 31.01.2008 року.

Актом Міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК №109 від 29.01.2008 року йому встановлено III групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання з втратою професійної працездатності 60%, дата переогляду 23.01.2010 року.

9.02.2010 року актом №151 Міжрайонною спеціалізованою профпатологічною МСЕК позивачу встановлено III групу інвалідності з втратою професійної працездатності у 60% - безтерміново.

Вперше позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності та 30% втрати працездатності - 21.02.2001 року.

Враховуючи фактичні обставини справи та правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції робить висновки про те, що позивачу заподіяна моральна шкода, спричинена ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання, яка підлягає відшкодуванню, однак такий позов на думку суду подано до неналежних відповідачів.

Наказом №54 Міністерства палива та енергетики України від 06.02.2003 року ДВАТ Шахта «Надія» виділилась як окрема юридична особа, яка працює під прямим підпорядкуванням Мінвуглепрому України, яка не ввійшла до складу ДП «Львіввугілля», а правонаступником ДВАТ «Шахта «Надія» ВАТ ДХК «Львіввугілля» - є ДВАТ «Шахта «Надія» (а.с.108).

Беручи до уваги те, що позивач працював на шахті №9 «Великомостівська», яку у 2001 році перейменовано у ДВАТ "Шахта "Надія", що до складу ДП «Львівугілля» не ввійшла, виділена як окрема юридична особа, тому його вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання до ДП «Львіввугілля» не можуть бути задоволені, так як останні є неналежним відповідачем по справі.

Професійне захворювання у позивача виникло у 2001 році, а ПАТ «Шахта «Надія» набула статусу юридичної особи лише 2003 році, що свідчить про те, що підприємство не мало статусу юридичної особи, входило до ДХК «Львівугілля».

ДП «Львіввугілля» створено на підставі Наказу Міністерства палива та енергетики України від 24.12.2002р №751, тому належною стороною - відповідачем у справі є ДП «Центрально-західна Компанія «Вуглеторфреструктуризація» в особі Західно - Української дирекції з ліквідації шахт.

Оскільки позивач та представник позивача клопотань в порядку ст.33 ЦПК України про заміну відповідачів належними відповідачами не заявляли, представник позивача в судовому засіданні навпаки висловила свою думку, що заперечення відповідачів є безпідставними, оскільки ПАТ «Шахта «Надія» та ДП «Львіввугілля» є належними відповідачами по справі.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 158, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, -

вирішив:

В задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Шахта «Надія», ДП «Львіввугілля» про стягнення моральної шкоди, завданої професійним захворюванням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.