Малиновський районний суд м.Одеси
Справа №2-3340/10
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого: - Демченко О.М.

при секретарі: - Гресько О.В.

розглянув у судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб без самостійних вимог військової частини НОМЕР_2 , Територіального Південного контрольно- ревізійного управління, про визнання роботи на умовах неповного робочого дня. стягнення коштів та визнання наказу командира військової частини НОМЕР_1 частково недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Командир військової частини НОМЕР_1 звернувся у Малиновський районний суд м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб без самостійних вимог військової частини НОМЕР_2 , Територіального Південного контрольно- ревізійного управління, про визнання роботи на умовах неповного робочого дня, стягнення коштів та визнання наказу командира військової частини НОМЕР_1 частково недійсним.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, з наступних підстав.

В період з 16 січня по 26 травня 2006 року Територіальним Південним контрольно- ревізійним управлінням здійснювалася документальна ревізія військової частини НОМЕР_1 , в ході якої було виявлено незаконна переплата заробітної плати працівнику (юрисконсульту) військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 в сумі 6866 гривень 24 коп. Був виявлений факт одночасної роботи ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 та в військовій частині НОМЕР_2 по двох трудових книжках. Згідно запису в одній трудовій книжці ОСОБА_1 вбачається, що 22 липня 2003 року він був прийнятий на роботу у військову частину НОМЕР_1 на посаду юрисконсульта де працює до теперішнього часу. Згідно запису в другій трудовій книжці ОСОБА_1 він 16 липня 1998 року був прийнятий на посаду юриста військової частини НОМЕР_2 . де працював до 30 вересня 2004 року, коли був звільнений за скороченням штатів.

01 грудня 2004 року ОСОБА_1 був знову прийнятий на роботу у військову частину НОМЕР_2 на посаду бібліотекаря, з якої був звільнений 31 серпня 2005 року за скороченням штатів.

Таким чином в період з 22 липня 2003 року по 30 вересня 2004 року, та з 04 грудня 2004 року по 31 серпня 2005 року ОСОБА_1 одночасно працював в двох військових частинах. Посади юрисконсульта та бібліотекаря являються посадами, до яких застосовується щоденний облік робочого час". Підсумований облік робочого часу за цими посадами не застосовується.

Враховуючи те, що трудова книжка за якою ОСОБА_1 працював у військовій частині НОМЕР_2 ведеться з 1959 року, та те. що він в військовій частині НОМЕР_2 працював з 16 липня 1998 року, військову частину НОМЕР_3 слід вважати основним місцем роботи відповідача, а роботу у військовій частині НОМЕР_1 - роботою за сумісництвом. Підстав для заведення у червні 1993 року нової трудової книжки, по якій потім ОСОБА_1 працював у військовій частині НОМЕР_1 , не було, так як цей період ОСОБА_1 працював на посаді юридичної служби Одеської філії „Ясон" міжрегіонального союзу „Юг-СЕВЕР".

u

Представник позивача вказує, що заведення більш ніж однієї трудової книжки Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої спільним наказом Мінпраці, Мінюсту і Мінсоцзахисту від 29.07.93 №58, та Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.93 №301 „Про трудові книжки працівників", не передбачено. Ведення трудових книжок здійснюється тільки за місцем основної роботи.

Посилаючись на той факт, що відповідач ОСОБА_1 незаконно завів другу книжку і по ній влаштувався на роботу в другу організацію (військову частину НОМЕР_1 ) на повний робочий день, хоча в той час вже працював як за основним місцем роботи у військовій частині НОМЕР_2 , позивач просить: визнати роботу ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 з 22.07.2003 р. по 19.03.2007 р. на посаді юрисконсульта роботою на умовах неповного робочого дня. тобто за сумісництвом; визнати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.07.03 №138 про прийняття ОСОБА_1 на роботу на умовах повного робочого дня частково недійсним; визнати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.07.03 №138 правочином про прийняття ОСОБА_1 на роботу на умовах неповного робочого дня, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 незаконно отримані ним грошові кошти в розмірі 6 866 гривень 24 коп.

Представник третьої особи Територіального Південного контрольно-ревізійного управління у судовому засіданні вважав вимоги військової частини НОМЕР_1 законними та обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.

Представник третьої особи військової частини НОМЕР_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_1 заявлені до нього вимоги не визнав повністю, просив відмовити в їх задоволенні, зазначивши такі обставини.

З 16 липня 1998 року він працював юрисконсультом військової частини НОМЕР_2 . Наприкінці травня 2003 року, в зв`язку з розформуванням Військово Повітряних Сил України, ОСОБА_1 був попереджений керівництвом про звільнення з роботи через два місяці, в зв`язку зі скороченням штатів. Після чого він почав шукати нову роботу і в середині липня 2003 року йому було запропоновано місце роботи на посаді юрисконсульта військової частини НОМЕР_1 . Вільно володіючи специфікою цієї роботи у військах, він погодився з зазначеною пропозицією. Після цього ОСОБА_1 був представлений командиру військової частини НОМЕР_1 і з 22 липня 2003 року приступив до роботи юрисконсультом військової частини НОМЕР_1 . Будь-яких письмових угод командування військової частини НОМЕР_1 з ОСОБА_1 не укладало і все обмежилось тільки усною узгодженням та виданням Наказу по військовій частині про прийом ОСОБА_1 на роботу.

Оскільки нове керівництво не цікавило, чи працює ОСОБА_1 де небудь ще, таких питань йому не задавалося, то він сам про це нікому нічого не говорив, так як не перешкоджало його новій роботі та не суперечило законодавств' про працю, зокрема ст. 24 КЗпП.

ОСОБА_1 також вказує, що військовій частині НОМЕР_1 юрисконсульт був потрібний негайно, на постійну роботу, на повну ставку. Поступив на роботу у військову частину НОМЕР_1 він не зміг звільнитися з військової частини НОМЕР_2 та отримати там свою трудову книжку, так як на той час розпочалося розформування дев`яти військових частин ВПС України і ВПС України були взагалі розформовані як рід військ. Військова частина НОМЕР_2 стала правонаступником всіх цих розформованих військових частин. Без юриста в частині склалася складна ситуація, в зв`язку з чим командування звернулася до найвищого командування з проханням про відстрочення звільнення ОСОБА_1 з роботи за скороченням штатів на будь-яких допустимий строк і отримало на це позитивну відповідь. Тобто продовження строку роботи ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_2 мало тимчасовий характер, оскільки він вже мав постійну основну роботу у військовій частині НОМЕР_1 .

В такій ситуації ОСОБА_1 не мав можливості забрати свою трудову книжку з військової частини НОМЕР_2 , так як продовжував в ній працювати, а у військовій частині НОМЕР_1 , як новому працівнику, йому необхідно було пред`явити трудову книжку. По цій причині ОСОБА_1 надав до військової частини НОМЕР_1 іншу трудову книжку, яка у нього малася і по якій він працював в цій військовій частині у послідуючому, до його звільнення.

За таких обставин ОСОБА_1 вважає заявлені до нього вимоги незаконними та безпідставними, та просить відмовити в їх задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши представлені сторонами докази по справі, задовольняє вимоги військової частини НОМЕР_1 частково з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Як було встановлено, в період з 16 січня по 26 травня 2006 року Територіальним Південним контрольно-ревізійним управлінням здійснювалася документальна ревізія військової частини НОМЕР_1 , під час якої був виявлений факт незаконної переплати заробітної плати юрисконсульту військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 в сумі 6866 гривень 24 коп.

Під час слухання справи судом були оглянуті матеріали прокурорської перевірки додержання посадовими особами військової частини НОМЕР_1 вимог чинного законодавства про бухгалтерський облік, збереження державного майна, про працю, проведеної за актом ревізії фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 .

Під час перевірки був виявлений факт одночасної роботи ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 та в військовій частині НОМЕР_2 по двох трудових книжках. Згідно запису в одній трудовій книжці ОСОБА_1 вбачається, що 22 липня 2003 року він був прийнятий на роботу у військову частину НОМЕР_1 на посаду юрисконсульта. Згідно запису в другій трудовій книжці ОСОБА_1 , він 16 липня 1998 року був прийнятий на посаду юриста військової частини НОМЕР_2 , де працював до 30 вересня 2004 року, коли був звільнений за скороченням штатів.

01 грудня 2004 року ОСОБА_1 був знову прийнятий на роботу у військову частину НОМЕР_2 на посаду бібліотекаря, з якої був звільнений 31 серпня 2005 року за скороченням штатів.

Таким чином, в період з 22 липня 2003 року по ЗО вересня 2004 року, та з 04 грудня 2004 року по 31 серпня 2005 року ОСОБА_1 одночасно працював в двох військових частинах.

Слід зазначити, що сам відповідач не заперечує зазначених фактів, та пояснює це тим, що не мав можливості забрати свою трудову книжку з військової частини НОМЕР_2 , так як продовжував в ній вимушено працювати, а у військовій частині НОМЕР_1 , як новому працівнику, йому необхідно було пред`явити трудову книжку. По цій причині ОСОБА_1 надав до військової частини НОМЕР_1 іншу трудову книжку, яка у нього малася і по якій він працював в цій військовій частині у послідуючому, до його звільнення.

Позивач посилається на те, що заведення більш ніж однієї трудової книжки Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 29.07.93 №58, та Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.93 №301 „Про трудові книжки працівників", не передбачено.

Згідно Інструкції „Про порядок про порядок ведення трудових книжок працівників" на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання роботи ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 з 22.07.03 по 19.03.07 на посаді юрисконсульта військової частини НОМЕР_1 роботою на умовах неповного робочого дня, тобто за сумісництвом, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 незаконно отримані ним грошові кошти в розмірі 6 866 гривень 24 коп.

Однак суд вважає дані вимоги незаконними та відмовляє в їх задоволенні з таких

підстав.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Зазначеним у вказаній статті ЦК України майном є заробітна плата ОСОБА_1 . Однак він набув її цілком обґрунтовано та на законних підставах - за виконану ним роботу. Саме за представленням командування військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 була вручена почесна грамота Президента України, від імені Президента України йому була вручена медаль „Захисника Вітчизни". Спілкою офіцерів України він був нагороджений медаллю „10 років Збройних Сил України" та знаком „Ветерана Збройних Сил України", а у листопаді 2006 року, за представленням командира військової частини НОМЕР_1 , Міністр оборони України нагородив ОСОБА_1 медаллю „15 років Збройних сил України".

Навіть якщо вважати, що заробітна плата в розмірі 6 866 гривень 24 коп. була набута безпідставно, то вона, рівно як і платежі, що до неї прирівнюються, взагалі не підлягає поверненню у відповідності до вимог частини 1 ст. 1215 ЦК України.

При цьому, приймаючи до уваги викладені обставини, суд задовольняє вимоги позивача щодо визнання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.07.03 №138 про прийняття ОСОБА_1 на роботу на умовах повного робочого дня частково недійсним, а також визнання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.07.03 №138 правочином про прийняття ОСОБА_1 на роботу на умовах неповного робочого дня.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 1212, 1215 ЦК України,

суд,

ВИРІШИВ:

Б

Позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб без самостійних вимог військової частини НОМЕР_2 . Територіального Південного контрольно-ревізійного управління, про визнання роботи на умовах неповного робочого дня, стягнення коштів та визнання наказу командира військової частини НОМЕР_1 частково недійсним - задовольнити частково.

Визнати роботу ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 з 22 липня 2003 року по 19 березня 2007 року на посаді юрисконсульта військової частини НОМЕР_1 роботою на умовах неповного робочого дня, тобто за сумісництвом.

Визнати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.07.03 №138 про прийняття ОСОБА_1 на роботу на умовах повного робочого дня частково недійсним.

Визнати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.07.03 №138 правочином про прийняття ОСОБА_1 на роботу на умовах неповного робочого дня (за сумісництвом).

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням