Справа № 161/2870/15-ц
Провадження № 2/161/1587/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Поліщук Д.Р.

з участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свій позов обґрунтовує тим, що 19.07.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DNH4KP29100153, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 29250 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, просить стягнути з відповідача в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 315789,03 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

В судовому засіданні 05.06.2015 року представник позивача ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві. Просила позов задовольнити. В судове засідання 15.06.2015 року не зявилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечив.

Суд ухвалив розгляд справи провести у відсутності представника позивача.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що в порушення умов укладеного 19.07.2006 року договору відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання не виконує, в звязку з чим станом на 05.11.2014 року має заборгованість 455705,27 грн., яка складається з наступного: 28884,23 грн. заборгованість за кредитом, 145242,26 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 281578,78 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Ціну позову позивач визначає наступним чином: від зазначеної вище суми заборгованості віднімається сума у розмірі 155439,52 грн., яка була стягнута з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 28.12.2010 року, різниця становить 300265,75 грн., а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф(фіксована частина), 15023,29 грн. штраф(процентна складова). Тому стягненню з відповідача, на думку позивача, підлягає заборгованість за кредитним договором в сумі 315789,03 грн.( 455705,27 155439,52 + 500 +15023,29).

З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що 19.07.2006 року ОСОБА_2 підписав заявку №DNH4КР29100153 із ТОВ Приват-Кредит». В заявці зазначено, що ця заява разом з запропонованими Приватбанком Умовами та Правилами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ОСОБА_2 та Банком кредитно-заставний договір. При цьому судом встановлено, що до позовної заяви не доданоТарифів Банку, як складової частини кредитного договору. Умови та Правилами надання споживчого кредиту фізичним особам не містять дати прийняття і підпису ОСОБА_2 про ознайомлення з ними.

Згідно ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною(сторонами).

Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Тому такі умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 19.07.2006 року.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року №6-16цс15.

Крім того, судом встановлено, що кредитний договір №DNH4KP29100153 від 19.07.2006 року закінчився 18.01.2010 року. За закінченням Заводського районного суду від 29 грудня 2010 року на користь ПАТ «Приватбанк» з ОСОБА_2 станом на 18.11.2010 року стягнуто 155439,52 грн. а саме: 28884,23 грн. заборгованість за кредитом, 61593,53 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 57083,69 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн штраф (фіксована частина, 7378,07 грн. штраф (процента складова).

Тобто, на даний час між сторонами існують невиконані грошові зобовязальні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Таке визначення розкриває сутність зобовязання, як правового звязку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено вчинити певну дію (певні дії), чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року №6-116цс13.

Згідно ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2013 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Таким чином, оскільки ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом поза строком дії кредитного договором законом не передбачено. Тому підстави для стягнення з відповідача пені та штрафів відсутні.

Відповідно до п.1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» за рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство, у звязку з цим також змінено найменування банку з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, беручи до уваги обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, які були досліджені судом, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач, знаючи про порушення свого права, не ставив питання протягом трьох років про захист цього права, хоча відповідно до Цивільного кодексу України тягар права власності лежить на власникові.

На підставі ст.ст.509, 510, 526, 549, 551, 599, 625, 634, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк