ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/3806/15-ц
провадження № 2/753/3049/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЯДЕЙКО К.О.

за участю

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2;

відповідача ОСОБА_3;

представника відповідача ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_3) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 грудня 2014 року о 14.20 годині по вул. Вербицького в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Додж, д.н. НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіля "Тойота", д.н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 06 січня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вказаного ДТП.

Оскільки відповідно до актів виконаних робіт №АС-0000063 від 20.01.2015 року вартість здійсненого відновлювального ремонту автомобіля "Тойота", д.н. НОМЕР_2, становить 23 310 грн. (13 700 + 9 610), позивач на підставі ст. 1188 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) просить суд стягнути з відповідача на його користь завдану майнову шкоду у вказаному розмірі, витрати на відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 грн., а також понесені ним витрати на правову допомогу у сумі 4 000 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач та його представник у судовому засіданні частково визнали позовні вимоги у розмірі 12 700 грн. та надали суду заперечення проти позовних вимог в яких не погодилися з вартістю здійсненого відновлювального ремонту автомобіля "Тойота" у розмірі 23 310 грн., оскільки визначений у Актах виконаних робіт ремонт деяких пошкоджень, а також роботи по заміні мастила, фільтрів, тормозних колодок не стосується даної дорожньо-транспортної пригоди.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 11 грудня 2014 року о 14.20 годині по вул. Вербицького в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Додж, д.н. НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіля "Тойота", д.н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, в результаті було пошкоджено автомобіль "Тойота".

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 06 січня 2015 року водія ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Також судом встановлено та не заперечувалось відповідачем під час розгляду справи, на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди останній не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За вказаних обставин, враховуючи відсутність у відповідача на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд дійшов висновку, що шкода, заподіяна позивачу, як власнику транспортного засобу, підлягає відшкодуванню ОСОБА_3, як особою винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

В свою чергу, позивач, обґрунтовуючи заявлену до стягнення суму матеріального збитку посилається на Акти виконаних робіт №АС-0000063 від 20 січня 2015 року, які включають у себе проведені відновлювальні роботи стосовно ремонту пошкоджених частин кузова автомобілю та заміни інших його вузлів і агрегатів, в тому числі: масла, фільтрів, прокладок, тормозних колодок, кілець та ін.

Водночас, згідно виданої ВДАІ Дарницького району м. Києва довідки про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 11.12.2014 року, та наявних у матеріалах справи фотокарток, автомобіль "Тойота", д.н. НОМЕР_2, внаслідок вказаної ДТП отримав наступні механічні пошкодження, зокрема, накладки правого порогу, передніх та задніх правих дверей, заднього правого крила та заднього бамперу.

З наведеного вбачається, що деякі з визначених у Актах виконаних робіт не можуть стосуватися даної дорожньо-транспортної пригоди, деякі дії проведені у подвійному розмірі, а такі дії як заміна масла, фільтрів, прокладок, тормозних колодок, кілець та ін. взагалі стосуються технічного обслуговування автомобіля і підтримання його справності та не можуть відноситись до визначення розміру матеріального збитку понесеного внаслідок ДТП, а відтак суд критично оцінює надані позивачем у якості доказів Акти виконаних робіт у розрізі визначених у них розмірів матеріального збитку понесеного саме внаслідок цієї ДТП.

Разом з тим, належними та допустимими доказами матеріальних збитків, завданих в наслідок ДТП, може слугувати висновок який розрахований у відповідності до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, та має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку. Головним змістом висновку є дача відповіді на питання щодо визнання вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля при ДПТ.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували завдання йому, як власнику автомобіля "Тойота", д.н. НОМЕР_2, матеріальної шкоди у розмірі 23 310 грн. саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11.12.2014 року, натомість, ним в судовому засіданні наголошено, що доказами, які підтверджують даний факт є лише акти виконаних робіт щодо здійснення відновлювального ремонту. Клопотання про призначення судової експертизи щодо визначення матеріальної шкоди завданої позивачу до суду не надходило, хоча це питання ставилось на обговорення під час судового розгляду.

Водночас, відповідно до приписів ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

А статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Враховуючи те, що доводи ОСОБА_1 про завдання йому, як власнику автомобіля "Тойота", д.н. НОМЕР_2, матеріальної шкоди у розмірі 23 310 грн. саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11.12.2014 року, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не є ним доведені, проте як відповідач визнав позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 12 700 грн. і його дії не суперечать закону та не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди в даному розмірі.

Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає суму 2 000 грн. завищеною, а тому відповідно дана позовна вимога підлягає задоволенню в сумі 1 000 грн.

Стосовно заявлених вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат пов'язаних з розглядом судової справи та підлягають розподілу за правилами ст. 88 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пп. 47 та 48 своєї постанови "Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року за №10 встановив, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем не надано актів прийому-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги в тій частині, яка стосується його виконання, пов'язаного з розглядом в суді даного спору, а також розрахунку таких витрат ним також не додано, а відтак неможливо встановити їх відповідність вимогам Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат..

У відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову суд присуджує з відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись стст. 1166, 1167, 1188 Цивільного кодексу України, стст. 10, 12, 56, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212, 218 Цивільного процесуального кодексу Украйни, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_4) суму понесеної ним матеріальної шкоди (збитків) у розмірі 12 700 грн., моральну шкоду у сумі 1 000 грн., а також судовий збір у розмірі 370,60 грн. (127 + 243,60).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.