Провадження № 2/127/358/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015 м. Вінниця

в складі: судді Бойка В.М.,

за участю секретарів Музики А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до АТ ОТП Банк, ОСОБА_2, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ТОВ ОТП Факторинг Україна, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з вимогами визнати недійсним договір іпотеки №PML-B02/084/2008 від 01.10.2008 року (майнова порука) укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 (ІН НОМЕР_1), від імені якого діяла ОСОБА_5 на підставі довіреності від 14 вересня 2008 р. за р. №13566.

Позов мотивований тим, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться справа № 127/20749/14-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором, однієї з вимог позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» по вказаній справі є звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка являється спільною сумісною власністю, а саме: в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № ML- В02/084/2008 від 01.10.2008 року для задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП - Факторинг Україна» квартира, що знаходиться за адресою м.Вінниця, вул. Келецька, буд.64/47-а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки, направити на погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що виникла на підставі кредитного договору №ML-B02/084/2008 від 01.10.2008 року в розмірі 3 389 541.83 гривень.

Позивач стверджує, що спірна квартира придбавалась спільно з її чоловіком під час шлюбу. Згідно ч.1 ст.60 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України. - майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Договір іпотеки від імені її чоловіка заключала ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності. Довіреність ОСОБА_6 на право передачі у заставу (іпотеку) квартири, яка являється спільною сумісною власністю, надано без згоди та відома позивача. ОСОБА_5 (01.10.2008 року) уклала договір іпотеки (майнової поруки) №PML-B02/084/2008 на всю квартиру, розпорядившись таким чином і належною позивачу часткою квартири, таким чином позивач вважає, що порушено її права.

Позивач вказує, що 24 вересня 1983 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_4, в період шлюбу було придбано спірну квартиру 18 квітня 1995 року шлюб було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №316. Питання про поділ майна не виникало. Не дивлячись на розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім'єю у вказаній квартирі, де проживають і в даний час. 13 липня 2010 року знову зареєстрували шлюб. Визначення розміру часток та виділ в натурі, або визначення порядку користування майном не

здійснювали.

Позивач зазначає, що довіреність ОСОБА_5 на право передачі у заставу (іпотеку) квартири, яка являється спільною сумісною власністю, без її згоди та відома, ОСОБА_4 не мав права надавати. Договір іпотеки укладений ОСОБА_6 на підставі цієї довіреності, предметом якого є належна позивачу та її чоловіку ОСОБА_4 квартира №65 в буд 64/47А по вул. Келецькій в м. Вінниці, укладено з порушенням вимог ст. 203 ЦК України та ст. 67 СК України, оскільки частка квартири, власником якої є ОСОБА_4 не визначена, порядок користування квартирою також не встановлювався.

Вищезазначене і стало підставою для звернення позивача до суду.

Позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 проти визнання позову не заперечував.

Представником відповідача АТ ОТП Банк, подано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки, як вказує відповідач оспорюваний договір іпотеки укладено у 2008р., а з даним позовом позивач звернулась лише у 2014р. ( а. с. 92)

Інші учасники в судове засідання від не зявилися, хоча про день, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

01.10.2008р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 від імені якого діяла ОСОБА_5 на підставі довіреності від 14 вересня 2008р. за р. №13566. укладено договір іпотеки №PML-B02/084/2008 предметом , якого є квартира, що знаходиться за адресою м. Вінниця , вул. Келецька буд.64/47-а. ( а. с. 29-31)

01.10.2008р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір №ML-B02/084/2008 за яким ОСОБА_8 отримала кредит в розмірі 44 500, 00 доларів США, що також підтверджується заявкою на отримання кредиту.( а.с. 20-27,32,)

Як вбачається з договору купівлі-продажу кредитного портфелю №б/№ від 10.12.2010р. ПАТ «ОТП Банк» відступив а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за договором іпотеки №PML-B02/084/2008 від 01.10.2008 року (майнова порука) укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4. ( а. с. 33-46)

Судом встановлено, що квартира, що знаходиться за адресою м. Вінниця , вул. Келецька буд.64/47-а належить ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21.12.2005р. серія САА, №392233, видане на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 15 грудня 2005р. №2809( а. с. 8, 11)

Суд бере до уваги, що під час розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи позивача, що спірна квартира є спільною сумісною власністю позивача та її чоловіка ОСОБА_4, що підтверджено матеріалами справи, зокрема протоколом загальних зборів житлово-будівельного кооперативу від 19.09.1991р., згідно якого ОСОБА_4, прийнято в члени кооперативу з наданням йому 3-х кімнатної квартири по вул. Келецькій 64/47-а, архівною копією довідки ЖЕК №7 з якої вбачається, що відповідачем ОСОБА_4, в 1993р. проведено повністю розрахунок за спірну квартиру. ( а. с. 5, 12, )

Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу 18.04.1995р. між позивачем та ОСОБА_4 розірвано шлюб, ( а. с. 16), та 11.02.2012р. знову зареєструвано шлюб 13.07.2010р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області від 13.07.2010р. серія 1-АМ, №088963. ( а. с. 7)

Ст. 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України.

Згідно з вимогами ст. 13 ч.2,ч. 3 ЦК України, при здійсненні своїх прав, особа зобов'язана утриматися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також: зловживання правом в іншій формі.

ст. 6 ЦК України встановлено, що, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, згідно ст. 627 ЦК України.

ст. 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

ст.16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. А згідно ч.3 ст. 215 ЦК: «Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)».

ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

ч. 1 ст. 628 ЦК України, встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

ч. 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

ч. 1 ст. 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

ч.1 ст. 67 СК України, згідно якої: «Дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном».

ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

ст. 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд бере до уваги, що ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю в 3 роки. Ст. 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, або особу, яка його порушила. Ч.4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

Судом встановлено, як стверджував в судовому засіданні позивач про порушення своїх прав, а саме про існування спірного договору іпотеки №PML-B02/084/2008 від 01.10.2008 року (майнова порука) укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 (ІН НОМЕР_1), від імені якого діяла ОСОБА_5 на підставі довіреності від 14 вересня 2008 р. за р. №13566 вона дізналась влітку 2011р., а з позовом до суду звернулась 05.12.2014р., таким чином, суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, суд звертає увагу, що позивач не зазначає вимоги поновити пропущений строк.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 6, 15, 16, 215, 256, 257, 260, 261, 267, 626, 628, 658, ЦК України, ст. 65, 67, 60 СК України ст. 2, ч. 1 ст. 3, ст.ст. 10, 11, 58-61, 88, 212-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ ОТП Банк, ОСОБА_2, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ТОВ ОТП Факторинг Україна, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя :