У х в а л а

14 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Охрімчук Л.І.,

Григор'євої Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, Служба у справах дітей Рогатинської державної адміністрації, Головне управління юстиції у Тернопільській області, про повернення дитини до держави її постійного проживання,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про повернення дитини до держави її постійного проживання.

Зазначав, що від шлюбу, який на даний час розірвано, у сторін є малолітній син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з 28 липня 2010 року проживав разом із батьками у АДРЕСА_1. У червні 2014 року відповідачка, зі згоди батька вивезла малолітнього сина - ОСОБА_5 на період літніх канікул до України.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 не має наміру повертатись з малолітнім сином до Італійської Республіки, дії відповідачки порушують його права та права малолітньої дитини, а також те, що малолітній ОСОБА_5 протягом чотирьох років постійно проживав в Італійській Республіці, просив суд повернути його до держави постійного проживання - в Італійську Республіку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 25 листопада 2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 25 листопада 2014 року залишено без змін.

ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 3, 12, 13, 16, 20 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі - Конвенція) та з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах вищезазначених норм матеріального права.

На обґрунтування підстав перегляду зазначеного судового рішення, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, ОСОБА_3 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2013 року та 20 листопада 2013 року.

На підтвердження підстав перегляду вищевказаного судового рішення, передбачених пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, ОСОБА_3 посилається на постанову Верховного Суду України від 2 липня 2014 року і зазначає про невідповідність судового рішення, про перегляд якого подано заяву, викладеному в зазначеній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві ОСОБА_3 доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 21 січня 2015 року, про перегляд якої порушує питання ОСОБА_3, касаційний суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, дійшли висновку про те, що малолітній ОСОБА_5 є громадянином України, з моменту народження до липня 2010 року проживав в Україні, позивач надав згоду на виїзд дитини до України, дозвіл на проживання дитини в Італійській Республіці був дійсний лише до 23 травня 2015 року, медичне страхування закінчилось 6 серпня 2012 року, а відтак відсутні правові підстави для повернення дитини до Італійської Республіки.

Проте, у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2013 року і 20 листопада 2013 року містяться висновки про наявність правових підстав для повернення дитини до держави її постійного проживання, оскільки її переміщення та утримання на території України відбулося без згоди батька дитини.

Таким чином, надані заявником ухвали суду касаційної інстанції не можуть слугувати прикладом неоднакового застосування касаційним судом вищезазначених норм матеріального права у справах, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини.

Крім того, відсутні підстави й для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року висновку, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеному висновку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вищевказаної справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, Служба у справах дітей Рогатинської державної адміністрації, Головне управління юстиції у Тернопільській області, про повернення дитини на постійне місце проживання за заявою ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Л.І. Григор'єва

Я.М. Романюк