Справа № 136/403/15-ц Провадження № 22-ц/772/1610/2015Головуючий в суді першої інстанції Кривенко Д. Т.
Категорія 23Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Шемети Т.М., Марчук В.С.,

при секретарі: Пантелеймоновій А.І.,

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника Селянського (фермерського) господарства «Лоза» Желіховського В.М.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Селянського (фермерського) господарства «Лоза», Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області, Головного управління Держземагенства у Вінницькій області про визнання правочинів недійсними та зустрічним позовом Селянського (фермерського) господарства «Лоза» до ОСОБА_2, Головного управління Держземагенства у Вінницькій області про визнання недійсними договору оренди землі,-

за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «Лоза» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до СФГ «Лоза», Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області, Головного управління Держземагенства у Вінницькій області про визнання правочинів недійсними.

Просив суд визнати недійсним договір оренди землі від 30.11.2005 року укладений між Липовецькою РДА Вінницької області та фермерським господарством «Лоза» щодо земельної ділянки площею 94,3336 га та додатки до договору оренди землі від 30.12.2009 року, 31.01.2011 року, 20.01.2012 року.

В свою чергу СФГ «Лоза» звернулось в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_2, Головного управління Держземагенства у Вінницькій області про визнання недійсними договору оренди землі.

СФГ «Лоза» просило визнати недійсним договір оренди землі №240 від 30 грудня 2013 року укладений між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області та ОСОБА_2 про передачу в оренду земельної ділянки площею 94,335 га сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Староприлуцької сільської ради, Липовецького району, Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_1. Стягнути судові витрати.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2015 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду СФГ «Лоза» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2015 року в частині відмови в задоволені зустрічного позову СФГ «Лоза» скасувати та у цій частині ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову СФГ «Лоза» до ОСОБА_2, Головного управління Держземагенства у Вінницькій області про визнання недійсними договору оренди землі. В іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з відповідачів судові витрати.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом оскаржуване рішення в інших частинах не перевіряється.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову суд першої інстанції вірно виходив з того, що строк дії договору оренди землі від 30.11.2005 року укладеного між Липовецькою РДА та СФГ «Лоза» закінчився, до того, як позивач ОСОБА_2 набув права оренди на землю, а тому права та інтереси позивача не були порушені. Відмовляючи у задоволені зустрічного позовну суд виходив з того, що укладений 30.12.2009 року додаток до договору оренди землі від 30.11.2005 року не був зареєстрований у встановленому законом порядку, а тому всі права та обов»язки СФГ «Лоза» припинились з закінченням дії договору оренди землі.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.11.2005 року між Липовецькою РДА Вінницької області та СФГ «Лоза» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого СФГ «Лоза» було надано в оренду земельну ділянку загальною площею 94,3336 га., яка розташована на території Староприлуцької сільської ради, що підтверджується договором оренди землі (а.с.4-6).

Згідно із ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Як вбачається договір оренди землі від 30.11.2005 року був зареєстрований 19.12.2007 року.

Відповідно до п. 8 Договору оренди землі від 30.11.2005 року, договір укладено на 4 роки і діє до 27.09.2009 року.

Відповідно до п. 37 Договору оренди землі від 30.11.2005 року, дія договору припиняється у разі закінчення строку на який його було укладено.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції станом на час закінчення дії договору), після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

За змістом ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч. З ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції що діяла станом на час закінчення договору), у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом - повідомленням.

СФГ «Лоза» звернувся до Липовецької РДА Вінницької області за поновленням договору оренди землі від 30.11.2005 року в грудні 2009 року, тобто після закінчення строку для такого звернення встановленого договором та законом.

В матеріалах справи міститься договір оренди землі №240 від 30.12.2013 року укладеного між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області та ОСОБА_2 про передачу в оренду земельної ділянки площею 94,335 га сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Староприлуцької сільської ради, Липовецького району, Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.10-12).

За змістом ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1,3 ст..215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 3 ЦПК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, тому суд в кожній справі повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку вільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або порюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, мельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк дії договору ренди землі від 30.11.2005 року укладеного між Липовецькою РДА Вінницької області та СФГ «Лоза» закінчився, договір оренди землі припинив свою дію до того, як ОСОБА_2 набув права оренди.

Визнання правочину недійсним як спосіб захисту цивільних прав і цивільних інтересів застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення правочину з порушенням умов необхідних для чинності равочину (ст. 203 ЦК).

З аналізу вищезазначених норм чинного законодавства, обов'язковими умовами визнання договору недійсним є наявність у позивача певного суб'єктивного права (охоронюваного інтересу) - об'єкту судового захисту, порушення у зв'язку з укладенням відповідного договору таких прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, та належність обраного ним способу судового захисту. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, в суду немає правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд, з'ясувавши, що у зв'язку із укладенням оспорюваного договору оренди землі суб'єктивні права та охоронювані інтереси позивача не були порушені, відтак дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову.

За таких обставин, колегія суддів, погоджується з тим, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що договір оренди від 30.11.2005 року укладений між СФГ «Лоза» та Липовецькою РДА не був продовжений, оскільки як встановлено укладений 30.12.2009 року додаток до договору оренди землі від 30.11.2005 року не був зареєстрований у встановленому законом порядку, а тому відповідно всі права та обов'язки СФГ «Лоза» припинилися у момент закінчення договору оренди землі, а тому не порушує права та інтереси СФГ «Лоза».

Доводи апеляційної скарги щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки є безпідставними, оскільки СФГ «Лоза» не довело, що саме договір оренди землі укладений між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області та ОСОБА_2 про передачу в оренду земельної ділянки площею 94,335 га сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства був укладений з порушенням вимог закону.

Інші доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Лоза» - відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Шемета Т.М.

Марчук В.С.

З оригіналом вірно: Сопрун В.В.