УхвалА

іменем україни

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 25 січня 2013 року він позичив ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 7 335 грн з терміном повернення до 31 січня 2013 року, що підтверджується розпискою.

У зв'язку із тим, що ОСОБА_5 у встановлений строк позику не повернула, позивач просив суд стягнути з неї на свою користь суму заборгованості за договором позики разом з процентами за користування коштами, що становить 7 669 грн 09 коп., та понесені судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики у розмірі 7 669 грн 09 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що відповідач порушила умови договору позики, оформленого письмовою розпискою, борг не повернула, у зв'язку з чим, вірно застосувавши положення ст. ст. 526, 1049 ЦК України, суд стягнув позику на користь позивача.

При цьому суди правильно виходили з того, що відповідач не довела, що розписку вона не писала і не підписувала, оскільки це спростовується висновком експерта від 30 грудня 2014 року № 09/03-474, а інша призначена судово-почеркознавча експертиза не була проведена з її вини. Отже, відповідач своїх заперечень проти позову не довела.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта