АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 411/4237/12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/940/К/14 суддя Бардін О.С.
Категорія - 5 (І) Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

Іменем України

04 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участі - представників позивача ОСОБА_1 та Лігути Лариси Вячеславівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - державний нотаріус Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Ситнік Оксана Олександрівна, про визнання права власності на квартиру, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності на квартиру, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Уточнивши позовні вимоги просила визнати за нею право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих 09.04.2014 року державним нотаріусом Третьої криворізької нотаріальної контори Ситнік О.О. на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на 1/2 частину спірної квартири.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що вона 19 серпня 2008 року на підставі нотаріально посвідченого договору придбала у власність за 34 000 доларів США, що становить 272000,00 грн., у ОСОБА_8, від імені якого діяв за довіреністю ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

На момент укладення вказаного договору ОСОБА_6 стверджував, що його довіритель ОСОБА_8 був ще живий.

Через два роки після укладення договору, під час розгляду в суді справи про визнання недійсним договору купівлі-продажу, вона дізналася, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Рішенням суду від 14 грудня 2011 року визнані недійсними договір купівлі-продажу спірної квартири та отримане нею свідоцтво про право власності на вказану квартиру, яке рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.04.2011р. залишено без змін.

Крім того, з матеріалів справи вона дізналася, що 30 січня 2008 року за життя ОСОБА_8 було складено розписку про отримання від ОСОБА_6 коштів у розмірі 10500 доларів США за вже здійснену угоду купівлі-продажу квартири. Ознайомившись з розпискою, вона вважає, що остання відповідно до ст. 655,656 ЦК України містить всі ознаки договору купівлі-продажу.

Крім того, уточняючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначила, що 09.04.2014 року державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. видано свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на кожного. Однак видача таких свідоцтв про право на спадщину є неправомірною, здійснена з порушенням прав позивача, що є підставою для визнання їх недійсними.

Позивач неодноразово зверталася до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори з заявами, в яких зазначалося про наявність зазначеного судового спору та зумовлену цим неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірну квартиру, оскільки відповідно до п.п. 4.13 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 березня 2015 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача зазначила, що судом першої інстанції протиправно не було взято до уваги доводи позивача, які підтверджуються матеріалами справи, щодо виникнення у ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру у відповідності до ст. 330 ЦК України. Також представник позивача зазначила, що судом першої інстанції не застосовано норми матеріального права. Що належало застосувати, зокрема законодавство про нотаріат.

Також представник позивача зауважила на тому, що позивач, від імені якої діяла дочка Лігута Л.В., укладаючи договір купівлі-продажу спірної квартири не знала, не могла та не повинна була знати про відсутність повноважень у представника власника спірної квартири на її відчуження. При цьому обов'язок щодо встановлення таких повноважень у представника власника спірної квартири законодавством покладено на нотаріуса, що посвідчує правочин, а не на протилежну сторону договору.

Також представник позивача в апеляційній скарзі зауважила на тому, що оплатність придбання спірного майна не заперечується відповідачем ОСОБА_6 та підтверджується п. 2.4 спірного договору, що також є підставою для застосування до спірних правовідносин вимог ст.ст. 380,388 ЦК України.

Також на думку представника позивача, судом не було надано правової оцінки обставинам вибуття спірної квартири із володіння власника та наявність у відчужувача за його життя волевиявлення на відчуження спірної квартири. Також судом першої інстанції не надав правової оцінки обставинам видачі на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідоцтв про право на спадщину за законом на спірну квартиру, оскільки позивач неодноразово зверталась до нотаріальної контори із заявами про наявність судового спору з приводу спадкового майна, у зв'язку з чим вчинення нотаріальної дії необхідно було зупинити до вирішення спору судом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи за життя ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № Д-1979 від 01 квітня 1994 року, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, належала квартира АДРЕСА_1.

За договором купівлі - продажу від 19 серпня 2008 року представник ОСОБА_8 - ОСОБА_6, діючій на підставі довіреності посвідченої 30.01.2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лігутою Л.В., від імені ОСОБА_8 продав ОСОБА_3, інтереси якої представляла Лігута Л.В. на підставі довіреності, квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6-9).

Право на спадщину ОСОБА_8 на вказану квартиру та вказаний договір були оформлені в серпні 2008р., незважаючи на те, що ОСОБА_8 помер 15.03.2008 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 травня 2013 року, залишеним в цій частині без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2013 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 06 серпня 2008 року державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_11 на ім'я ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_10. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 19 серпня 2008 року між ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_8, та ОСОБА_2, яка діяла від імені ОСОБА_3. (а.с. 67-73).

09 квітня 2014 року до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про видачу свідоцтва про право на спадщину законом після смерті їх двоюрідного брата ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т.2 а.с. 79).

09 квітня 2014 року державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину спірної квартири (т.2 а.с.107).

Крім того, 09 квітня 2014 року державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину спірної квартири (т.2 а.с. 111).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вищевказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_3 не має права на визнання за нею права власності на квартиру, як за добросовісним набувачем, також суд враховував те, що відповідачі не витребовують від неї повернення майна, оскільки вони є власниками спірної квартири і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України).

Відповідно до частини 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання, згідно до положень ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Аналогічні роз'яснення надано Пленумом Верховного Суду України в п. 10 постанови від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», де зазначено, що вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини 1 ст. 216 зазначеного Кодексу не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК.

Рішенням суду Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 травня 2013 року визнано недійсним договір купівлі-продажу позивачем спірну квартиру та отримання нею свідоцтва про право власності на неї, а в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, приймаючи до уваги висновки суду, викладені у вказаному рішенні від 18.05.2013 року, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, викладений в оскаржуваному рішенні, щодо відсутності підстав для визнання ОСОБА_3 добросовісним набувачем спірної квартири та визнання на цій підставі за позивачем права власності на неї. До того ж відповідачі не вимагають від неї повернення майна, оскільки вони є власниками цього майна та фактично володіють ним.

Оскільки вимоги позивача про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, виданих на ім'я відповідачів є похідними від визнання за ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру, як за добросовісним наймачем, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дані вимоги також не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо придбання ОСОБА_3 спірної квартири в порядку ст. 330 ЦК України не приймаються до уваги колегією суду, оскільки спростовуються висновками суду першої інстанції, яких останній дійшов на підставі рішення суду Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 травня 2013 року, що набрало чинності.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише є незгодою з ними та переоцінкою висновків суду по оцінці доказів. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: