У Х В А Л А

03 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,Яреми А.Г.,Романюка Я.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Білоптторг» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Білоптторг» (далі - ТОВ «Білоптторг») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в солідарному порядку на його користь заборгованість за договором підряду від 27 грудня 2010 року в розмірі 2 995 083 грн. та пеню в розмірі 2 995 083 грн.; заборгованість за договором підряду від 1 жовтня 2010 року в розмірі 2 649 023 грн. та пеню в розмірі 1 351 001,73 грн.; заборгованість за договором підряду від 30 червня 2011 року в розмірі 2 961 749 грн.; а всього стягнути 15 913 688,73 грн.

Позов мотивовано тим, що 1 жовтня 2010 року між ОСОБА_6 (як повіреною особою відповідачів) та фізичною особою - підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_7 було укладено договір підряду № 01/10. 27 грудня 2010 року між ОСОБА_6 (як повіреною особою відповідачів) та ФОП ОСОБА_8 було укладено договір підряду № 27/12. Та 30 червня 2011 року між ОСОБА_6 (як повіреною особою відповідачів) та ФОП ОСОБА_9 було укладено договір підряду № 30/06. Відповідно до вказаних договорів ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_9 виконали роботи з реконструкції та ремонту житлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 Відповідачі свої зобов'язання за вищевказаними договорами не виконали, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. 15 лютого 2013 року між ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9 та ТОВ «Білоптторг» було укладено договори переуступки права вимоги, відповідно до яких вказані фізичні особи - підприємці уступили право вимоги за наведеними вище договорами підряду ТОВу «Білоптторг». Оскільки відповідачі в добровільному порядку заборгованість за виконані роботи не сплатили, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про її стягнення.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 18 лютого 2015 року апеляційну скаргу ТОВ «Білоптторг» задоволено. Рішення місцевого суду скасовано з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «Білоптторг»: 2 995 083 грн. основного боргу та 2 995 083 грн. пені за договором підряду від 27 грудня 2010 року; 2 649 023 грн. основного боргу та 1 351 001,73 грн. пені за договором підряду від 1 жовтня 2010 року; 2 961 749 грн. основного боргу та 2 961 749 грн. пені за договором підряду від 30 червня 2011 року, а всього стягнуто заборгованість у розмірі 15 913 688,73 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 та касаційні скарги ОСОБА_4 відхилено. Рішення апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2015 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень апеляційної та касаційної інстанцій та залишення в силі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2014 року з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції положень статей 237, 239, 241, 549, 854 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2012 року, 18 грудня 2013 року, 10 грудня 2014 року, 20 травня 2015 року та Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року, 31 березня 2014 року, 1 квітня 2014 року, 2 липня 2014 року, 17 лютого 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовим рішенням у подібних правовідносинах слід розуміти таке, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Судами встановлено, що 6 липня 2010 року спочатку ОСОБА_4, а потім ОСОБА_5 видали довіреності на представництво своїх інтересів ОСОБА_6, що посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстровані в реєстрі за № 4008 та № 4009 відповідно. Зі змісту довіреностей убачається, що відповідачі уповноважили ОСОБА_6 на вчинення юридично значимих дій, пов'язаних з житловим приміщенням гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зокрема, представляти їх інтереси в експлуатаційних конторах з правом укладення договору на участь в експлуатаційних витратах та утриманні будинку. Для виконання вказаних повноважень ОСОБА_6 було надано право, зокрема, замовляти надання послуг зв'язку, телекомунікаційних послуг, послуг тепло-, водо-, електропостачання та водовідведення, укладати відповідні договори.

Здійснюючи наведені повноваження, ОСОБА_6 уклав вищезазначені договори підряду. Після укладення цих договорів на їх виконання відповідачами було вчинено низку дій, що свідчать про їх схвалення, оскільки підрядні роботи на об'єкті, що належить відповідачам, виконувалися протягом тривалого часу (з 29 жовтня 2010 року по 29 грудня 2012 року), для проведення цих робіт підрядникам було надано доступ до приміщень гуртожитку. Однак, кошти за виконанні підрядні роботи відповідачі не сплатили.

Крім того, на час розгляду справи вищезазначені договори підряду та переуступки права вимоги, відповідно до яких вказані вище фізичні особи-підприємці уступили право вимоги за наведеними вище договорами підряду ТОВу «Білоптторг» є чинними (дійсними) у відповідності до судових рішень, що набрали законної сили.

Одночасно, у справах, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року та 20 травня 2015 року, які надано заявником, установлено, що повіреному не надавалось право на укладення договорів. Як наслідок, вищезазначені ухвали суду касаційної інстанції не є подібними до спірних правовідносин.

Як уже зазначалось, предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за договорами підряду на підставі договорів переуступки права вимоги. Утім, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2012 року предметом спору було стягнення безпідставно отриманих грошових коштів за попереднім договором уступки права вимоги, від 18 грудня 2013 року - про стягнення суми боргу за договором позики. Предметом спору в ухвалах Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року та від 31 березня 2014 року було визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Також, у справах, ухвали Вищого господарського суду України від 1 квітня 2014 року, 2 липня 2014 року, 17 лютого 2015 року, які надано заявником, установлено, що замовники підрядних робіт, на відміну від розглядуваної справи, визнавали укладеними та дійсними договори підряду та здійснювали часткову оплату підрядних робіт. Отже, вищенаведені ухвали суду касаційної інстанції також не є подібними до спірних правовідносин.

За таких обставин, наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції статей 237, 239, 241, 549, 854 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Білоптторг» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді: В.М. Сімоненко
А.Г. Ярема
Я.М. Романюк