АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6757/2015 Головуючий у першій інстанції - Юзькова О.Л.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Крижанівської Г.В.,Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ПапунцяО.Ю.,Новакової Л.М.,

представника третьої особи Дзюба І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України», третя особа: Міністерство культури України про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом доКазенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України» в якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 55 220,15 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 29.04.2014, що на момент подачі заяви становить 67 038,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що наказом на день звільнення з посади директора КП «Державний гастрольно-концертний центр України», відповідач нарахував їй заробітну плату та частково не виплатив за період з березня 2013 року по квітень 2014 року в розмірі 55 220,15 грн. Крім того, у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України, відповідач також зобов'язаний виплатити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку по день винесення рішення. Порушення вказаних трудових прав змусило ОСОБА_6 звернутись до суду за захистом порушених трудових прав.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.03.2015 позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Державний гастрольно-концертний центр України» на користь ОСОБА_6 заборгованість по заробітній платі у розмірі 55 220 грн.15 коп., середній заробіток за час затримки заробітку у сумі 72 278 грн. 70 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове. Вважає, що КП «Державний гастрольно-концертний центр України» не являється належним відповідачем по справі, оскільки за умовами контракту, який Міністерство культури України заключає з керівником, за виконання обов'язків керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частини доходу одержаного підприємством, внаслідок його господарської діяльності. Також зазначає, що суд дійшов необґрунтованого висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки не взяв до уваги та не врахував розмір спірної суми на яку мав право позивач, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи, серед яких тривалість часу протягом якого позивачка не зверталась до відповідача чи до суду за їх отриманням, що фактично визначило розмір суми середнього заробітку, стягнення якого вимагає позивачка.

Представники відповідача та представник третьої особи в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене у відповідності з вимогами закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при звільненні позивача допустив порушення трудового законодавства і не виплатив належні позивачу суми при звільненні, що є підставою для стягнення як заборгованості, так і середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_6 була звільнена з посади директора КП «Державний гастрольно-концертний центр України» за власним бажанням з 29.04.2014 у відповідності до п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням терміну дії контракту.

Свої обов'язки ОСОБА_6 виконувала згідно умов контракту № 571 від 30.04.2013 який був укладений між нею та Міністерством культури України.

Згідно довідки № 16 від 13.02.2015, виданої КП «Державний гастрольно- концертний центр України» станом на 13.01.2015 заборгованість відповідача перед колишнім працівником ОСОБА_6 складає 55 220,15 грн.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України, передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 55 220,15 грн.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що КП «Державний гастрольно-концертний центр України» не являється належним відповідачем, оскільки за умовами контракту (п. 3.1) за виконання обов'язків, керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частини доходу одержаного підприємством, внаслідок його господарській діяльності.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП Україниобов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-144цс13).

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його розгляду справи - по день постановлення рішення. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день від не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється у першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Проаналізувавши вищевказані процесуальні норми, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції було правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 29.04.2014 по день ухвалення рішення суду - 23.03.2015.

При цьому, суд правомірно не прийняв до уваги розмір середньоденної заробітної плати обрахованої відповідачем, оскільки він суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, якою затверджений Порядок обчислення заробітної плати, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню з роботи, тобто середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 336,88 грн. xкількість робочих днів - 215 = 72 278,70 грн.

Таким чином, відповідно до абз. 3,4 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; сумішей професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо; премії включаються заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Відповідно до довідки, що міститься в матеріалах справи кількість відпрацьованих робочих днів позивачем у лютому-березні 2014 року становить 40 робочих днів, заробітна плата за ці місяці в сукупності складає 8 983,00 грн.

Таким чином, розмір середньої заробітної плати позивача за день становить 336,88 грн. (8 983,00 грн./40 робочих днів), а середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.04.2014 до 23.03.2015 становить 72 278,70 грн. (336,88 грн. x 215 робочих днів).

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи та проаналізувавши означені вище норми закону, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про недотримання відповідачем при звільненні позивача вимог трудового законодавства, а тому порушені трудові права позивача підлягають захисту шляхом визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у відповідності з вимогами ст. 235 КЗпП України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи викладені в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді