Справа № 438/1154/14 Головуючий у 1 інстанції: Посисень Л.М.
Провадження № 22-ц/783/5492/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 19 травня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до фізичної особи - приватного підприємця ОСОБА_4 про поновлення її на роботі на посаді офіціанта в фізичної особи - приватного підприємця ОСОБА_4. Суд вирішив вважати ОСОБА_2 звільненою з роботи з 23.06.2014 року з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України - угода сторін.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2- ОСОБА_3, вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення внаслідок неправильної оцінки окремих доказів неповно та неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи і не ґрунтуються на законі, чим порушив норми процесуального права. Апелянт не погоджується з висновками суду, що позивачем не доведено заявлені позовні вимоги, вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає Постанові Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі». Зазначає про те, що висновки суду про те, що ОСОБА_2 виявила бажання звільнитись за угодою сторін, що з між нею і відповідачкою досягнуто домовленості про звільнення за угодою сторін, що підтверджується її підписом в трудовому договорі між працівником і фізичною особою, не відповідає дійсності. Трудовий договір з ФОП ОСОБА_4 розірвано за відсутності згоди позивачки. Зазначає про те, що позивачка проставила свій підпис у трудовому договорі по вказівці ОСОБА_4, не розуміючи, що підписує. Апелянт зазначає про те, що позивачка не давала ні усної, ні письмової згоди на припинення трудового договору з ФОП -ПП ОСОБА_4, звільнення проведене за відсутності взаємного волевиявлення сторін на припинення трудових відносин, між ними не було досягнуто домовленості про дату звільнення, а відтак вважає звільнення ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України незаконним. З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що трудовий договір, укладений 07.06.2007 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4, був припинений на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, за спільним волевиявленням сторін, спрямованим на припинення трудових відносин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою для розірвання трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи адміністрації тим, що в цьому випадку потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Згідно з роз»ясненнями п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» анулювання домовленості між працівником і власником підприємства про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України може мати місце лише за взаємної згоди про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Судом першої інстанції встановлено, що між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2, 07 червня 2007 року, було укладено безстроковий трудовий договір, за умовами якого ОСОБА_2 була прийнята на посаду офіціанта. Трудовий договір у відповідності до законодавства був зареєстрований 07.06.2007 року Бориславським міським центром зайнятості.

23 червня 2014 року трудовий договір між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 було розірвано у зв»язку з припиненням трудових відносин на підставі п1.ч.1 ст. 36 КЗпП України, позивачка була звільнена з роботи за угодою сторін.

Рішення про розірвання сторонами трудового договору 23.06.2014 року за угодою сторін зафіксоване у самому договорі, що підтверджується записом у трудовому договорі «17», підписами сторін: фізичної особи - ОСОБА_4 та працівника - ОСОБА_2

Наявність свого підпису в графі «17» трудового договору ОСОБА_2 не заперечувала, ствердила про те, що підписувала трудовий договір.

Підписання сторонами трудового договору, якими є ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4, в графі «17», у якій зазначено, що трудовий договір розірваний сторонами 23.06.2014 року, свідчить про те, що між ними було досягнуто згоди про розірвання трудового договору за угодою сторін, спростовує доводи апеляційної скарги про те, що трудовий договір було розірвано за відсутності згоди на це позивачки.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 було досягнуто згоди про розірвання трудового договору за угодою сторін, звільнення позивачки з цієї підстави відповідає вимогам чинного законодавства.

До такого висновку суд дійшов з врахуванням того, що ОСОБА_2, як працівник, підписалася під записом у трудовому договорі, укладеним між нею та ФОП ОСОБА_4 у графі №17, у якій зроблено запис про те, що трудовий договір розірваний сторонами 23 червня 2014 року, звільнено з роботи згідно ст. 36 п.1 КЗпП України (за згодою сторін). Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи.

Доводи апелянта про те, що в трудовому договорі у графі «17» «Підписи сторін» вона підписувалася за вказівкою ФОП ОСОБА_4 є голослівними, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Не заслуговує на увагу твердження апелянта про те, що у трудовому договорі вона підписувалася, не усвідомлюючи значення свого підпису, оскільки не була позбавлена можливості ознайомитися із записом про її звільнення, підставами звільнення, і не погоджуючись з підставами звільнення, вправі була відмовитися від підпису, не ставити свій підпис в графі «17».

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що вона підписувалася у трудовому договорі в графі «17», за відсутності у ньому запису про розірвання трудового договору сторонами 23.06.2014 р., звільнення з роботи згідно ст.. 36 п.1 КЗпП (за згодою сторін).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 19 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.