АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4993/15 Справа № 182/7722/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Багрова А. Г. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Єлізаренко І.А., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення компенсації за прострочення оплати листка непрацездатності, доплату за інтенсивність праці і не менше 10% щомісячної премії, стягнення від 10 до 20 відсотків за організовані платні рекламні матеріали за 2013 рік та компенсацію за їх невиплату,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення компенсації за прострочення оплати листка непрацездатності, доплату за інтенсивність праці і не менше 10% щомісячної премії, стягнення від 10 до 20 відсотків за організовані платні рекламні матеріали за 2013 рік та компенсацію за їх невиплату. Від сплати судового збору звільнений, відповідно до чинного законодавства.

Просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за увесь період затримки заробітної плати з квітня 2013 року по травень 2014 року, стягнути компенсація за цілий рік прострочення в оплаті листка непрацездатності за період з 15 квітня 2013 року по 08 травня 2013 року, який був оплачений 07 травня 2014 року ( а.с.5). Також, 13.11.2014 року уточнивши позов просив стягнути середній заробіток за цілий рік безпідставного прострочення в оплаті листка непрацездатності за період з 15 квітня 2013 року по 08 травня 2013 року, який був оплачений 07 травня 2014 року; стягнути з відповідача доплати за інтенсивність праці не менше 10% щомісячної премії та компенсацію за їх невиплату; стягнути з відповідача від 10 до 20 відсотків за організовані платні рекламні матеріали за 2013 рік та компенсацію за їх невиплату ( а.с.59).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, оскільки судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції є вірним та таким, що ґрунтується на встановлених судом обставинах та доказах.

Судом першої інстанції було встановлено і зазначений факт не заперечувався сторонами у справі, що ОСОБА_2 з першого вересня 1993 року працював завідувачем відділу в Комунальному підприємстві „Телерадіокомпанія „Південна зоря".

У грудні 2013 року ОСОБА_2 була виплачена заборгованість із заробітної плати, а до 20.05.2014 року виплачена заборгованість по листку непрацездатності, що в судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив та не заперечував.

На час виплати заборгованості по заробітній платі та по листкам непрацездатності ОСОБА_2 працював в КП „Телерадіокомпанія „Південна Зоря".

ОСОБА_2 звільнений з КП „ТРК „Південна зоря" на підставі наказу № 65 від 01.12.2014 року - з 01.12.2014 року, на підставі ст..40 п.1 КЗпП України (скорочення чисельності) ( а.с.111). При звільненні з ОСОБА_2 проведений повний розрахунок і на день звільнення заборгованість по заробітній платі чи будь-яким іншим виплатам, у тому числі і по листам непрацездатності, перед позивачем на день звільнення відсутня, що підтверджено довідкою від 26 червня 2015 року та не заперечувалось і самим позивачем у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за увесь час затримки виплати заробітної плати та листків непрацездатності не ґрунтуються на вимогах закону і задоволенню не підлягають, оскільки, відповідальність роботодавця у вигляді виплати саме середнього заробітку за час затримки виплати всіх сум належних працівнику настає при звільненні працівника, а на час виникнення та виплат заборгованості за 2013 рік ОСОБА_2 працював в КП „ТРК „Південна зоря".

Як убачається з вимог позивача, йому не виплачувалась доплата за інтенсивність праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.03.1999 року № 377. Однак, саме зі змісту вказаної постанови вбачається, що така доплата за інтенсивність праці може встановлюватись на підприємстві на підставі відповідного наказу. Як встановлено в ході розгляду справи у суді першої інстанції, у вказаний період часу відповідні накази про нарахування співробітникам набавки за інтенсивність праці не видавалось, у тому числі і ОСОБА_2

Крім того, як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Колективним договором на підприємстві передбачається щомісячна виплата премій працівникам у розмірах встановлених в додатку до колективного договору за наявності коштів( а.с.63), що має розглядатись на засіданні редакційної ради та оформлюватись відповідним наказом по підприємству ( а.с.63-64).

Однак, позивачем не було надано до суду відповідних доказів, що накази про його преміювання приймались, а виплати премії не проводились. Крім того, позивачем не заперечувалось в ході розгляду справи, що наказом директора по підприємству, було скасовано виплати премій, гонорарів, доплат за інтенсивність праці ( а.с.58).

Згідно до наданої на адресу суду інформації КП „ТРК „Південна зоря" фінансової можливості здійснювати преміювання у період з 01.01.2013 року по день звільнення ОСОБА_2 не мало, у зв»язку з чим, у вказаний період часу відповідні накази про нарахування премій співробітникам, набавки за інтенсивність праці не видавалось, у тому числі і ОСОБА_2, а відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про виплату надбавки та премії є безпідставними та необґрунтованими, тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у зв'язку з відсутністю наказів по підприємству про преміювання, про виплату надбавки за інтенсивність праці, як відносно позивача, так і інших співробітників, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення премії , доплат за інтенсивність праці та компенсацію за їх невиплату задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст..303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів у підтвердження та обґрунтування своїх вимог, а саме: в якому розмірі, коли та згідно якого наказу по підприємству та рішення редакційної ради йому належало до виплати кошти за організовані платні рекламні матеріали, оскільки, як вбачається з умов колективного договору ( а.с.62) виплати за таку роботу можуть бути проведені від 10 до 20 відсотків, а тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно встановив, що вимоги позивача про стягнення від 10 до 20 відсотків за організовані платні рекламні матеріали та компенсацію за їх невиплату є безпідставними та задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, встановлено, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не вбачає, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді І.А.Єлізаренко

В.А.Ремез