АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5226/15 Головуючий 1 інстанції Сенаторов В.М.
Справа № 640/3435/15-ц Доповідач: Коровін С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого: ОСОБА_1,

Суддів : - ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

При секретарі: - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім*єю та визнання права власності на сумісно набуте майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовною заявою, у якій просила встановити факт проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю без укладення шлюбу з 11.11.2003 року до 01.04.2014 року та визнання за нею право власності на ? частину сумісно набутого майна.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 вказала, що 13 липня 1990 року між нею та ОСОБА_5 укладено шлюб, зареєстрований у Київському відділі загсу м. Харкова. Під час шлюбу у подружжя народилася дитина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. У зареєстрованому шлюбі подружжя разом прожили протягом 13 років, після чого шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони фактично до 01.04.2014 року продовжували жити однією сім'єю, вести спільно господарство, придбавати майно, опікуватись родиною, виховувати дитину. Під час сумісного проживання без укладення шлюбу у них народилася ще одна дитина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час спільного проживання до 01 квітня 2014 року за сумісні кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було набуто наступне майно: земельна ділянка площею 0,1500 га, розташована АРК, місто Ялта, смт. Гурзуф, вулиця Ленінградська, в районі будинку №70, об'єкт незавершеного будівництва (двоповерховий котедж Корпус № 19 літ. «А4» з двома терасами), АРК, місто Севастополь, Севастопольська зона ЮБК, 6/38, об'єкт незавершеного будівництва (двоповерховий котедж Корпусу N9 31 літ. «А16» 3 двома терасами), АРК, місто Севастополь, Севастопольська зона ЮБК, 6/51, шестикімнатна квартира, загальною площею 192,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1, п'ятикімнатна квартира, загальною площею 173,6 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2, семикімнатна квартира, загальною площею 207,0 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_3, 47/100 частин семикімнатної квартири № 8, розташована за адресою: АДРЕСА_4, 28/200 частин квартири № 8, розташована за адресою: АДРЕСА_5 загальною площею 56,4 кв.м., розташована за адресою: місто Дніпропетровськ, Катеринославський бульвар, буд.№1 (будівельна адреса: Україна, місто Дніпропетровськ, вул. Виконкомівська, буд.№1), трикімнатна квартира загальною площею 119,0 кв.м. розташована за адресою: місто ОСОБА_9, провулок СабанськийАДРЕСА_6, нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 13-1-:- 13-5,13-2а, 13-7 загальною площею 122,6 кв.м. в літ. «А-5», розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Сумська, будинок №116 (колишня квартира №13), нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 33-1-:- 33-4 загальною площею 59,2 кв.м. в літ. «А-5», розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Сумська, будинок №116 (колишня квартира №33), 11/25 частин квартири № 11, загальною площею 258,1 кв. м., розташована за адресою: АР Крим, м. Ялта, вул. Будівельників, буд. №13.

Позивачка стверджувала, що на теперішній час фактичні шлюбні відносини припинились і тому позивачка змушена звернутися до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю з відповідачем та про поділ спільного майна.

В судовому засіданні першої інстанції представники позивачки за довіреністю ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили розглянути справу у заочному порядку.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, в тому числі і в телефонному режимі, заперечень на позовну заяву до суду не надав.

Суд в порядку ст. 224 ЦПК України за згодою представників позивачки ОСОБА_6 розглянув справу у заочному порядку.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_5 однією сім'єю без укладення шлюбу з 11 листопада 2003 року до 01 квітня 2014 року.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину наступного майна:

- земельну ділянку, кадастровий номер: :01:003:0187, Реєстраційний номер земельної ділянки: 73, опис майна: земельна ділянка площею 0,1500 га, розташована на території Гурзуфської селищної Ради Україна, ОСОБА_4 Республіка Крим, місто Ялта, смт. Гурзуф, вулиця Ленінградська, в районі будинку №70, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 17.10.2006 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_5, посвідченого ПН Ялтинського міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстровано в реєстрі за№ 578;

- об'єкт незавершеного будівництва (двоповерховий котедж Корпус № 19 літ.

«А4» з двома терасами), реєстраційний № об'єкту у РПВН: 38413813, готовність якого складає 80%, на земельній ділянці № 1/13 площею 0,0565 га, кадастровий номер :58:002:0004, розташований за адресою: Україна, ОСОБА_4 Республіка Крим, місто Севастополь, Севастопольська зона ЮБК, 6/38, на підставі договору купівлі- продажу, укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_5 10.12.2012 року, посвідченого ПН Севастопольського міського нотаріального округу ОСОБА_14, зареєстровано в реєстрі за № 2952;

-об'єкт незавершеного будівництва двоповерховий котедж Корпусу N9 31 літ. «А16» з двома терасами, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00, готовність якого складає 80%, на земельній ділянці № 1/10 площею 0,0476 га, кадастровий номер :58:002:0004, розташований за адресою: Україна, ОСОБА_4 Республіка Крим, місто Севастополь, Севастопольська зона ЮБК, 6/51, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ПП «ЮГ-ІНВЕСТ-СТРОЙ» та ОСОБА_5 19.02.2014 року, посвідченого ПН Севастопольського міського нотаріального округу ОСОБА_14, зареєстровано в реєстрі за№ 410;

- шестикімнатн квартира, загальною площею 192,8 кв. м., розташована за адресою: Україна, АДРЕСА_7, на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених ПН ХМНО ОСОБА_15, зареєстровими номерами 4546, 4536, 4542, 4532, 4799, 4803, реєстраційний № 19528930, номер запису П-2-30206 в книзі 1;

- п'ятикімнатна квартира, загальною площею 173,6 кв. м., розташована за адресою: Україна, АДРЕСА_2, на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених ПН ХМНО ОСОБА_15, за реєстровими номерами 2828, 1982, 2832, реєстраційний номер 10798549, номер запису П-2-13434 в книзі 1;

- семикімнатна квартира, загальною площею 207,0 кв. м., розташована за

адресою: Україна, АДРЕСА_3, на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених ПН ХМНО ОСОБА_15, за

-реєстровими номерами 6154, 5712, 6140, 6158, реєстраційний номер 4855030, номер запису П-2-29224 в книзі 1;

-47/100 частин семикімнатної квартири № 8, що складається з приміщень № 3,4, 5,

-II, III житловою площею 60,7 кв.м., з відповідною частиною місць спільного користування, розташована за адресою: Україна, місто Харків, вулиця Мироносицька,

-АДРЕСА_8, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між Сизон 1.1, та ОСОБА_5 19.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_16, зареєстровано в реєстрі за№ 4861;

- 28/200 частин квартири № 8, що складається з приміщення № 8 житловою площею 17,5 кв.м., з відповідною частиною місць спільного користування, розташована за адресою: Україна, АДРЕСА_9, на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.2012 року, посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_17, реєстраційний № 48;

- квартира № 54 (будівельний номер квартири 48, який відповідає номеру 1-ВТ-1

-квартири за проектом), розташована на 8 поверсі IV черги будівництва багатофункціонального комплексу будівель житлового і нежитлового призначення - квартирного (багатоквартирного) житлового будинку літ. «В-10» загальною площею 56,4 кв.м., житловою - 52,1 кв.м., розташована за адресою: Україна, місто Дніпропетровськ, Катеринославський бульвар, будинок №1, будівельна адреса: Україна, місто Дніпропетровськ, вулиця Виконкомівська, будинок №1 .

-трикімнатна квартира, загальною площею 119,0 кв. м., розташована за адресою: Україна, АДРЕСА_10, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.01.2008 року ПН ОМНО ОСОБА_18 за реєстровим номером 671;

- нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 13-1-:- 13-5,13-2а, 13-7 загальною площею 122,6 кв.м. в літ. «А-5», розташовані за адресою: Україна, місто Харків, вулиця Сумська, будинок №116, колишня квартира №13, на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова по справі № 2-7550/05 від. 29.07.2005 року, реєстраційний номер обєкта згідно з витягом з Державного реєстру прав за 01;

- нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 33-1-:- 33-4 загальною площею 59,2 кв.м. в літ. «А-5», розташовані за адресою: Україна, місто Харків, вулиця Сумська, будинок №116, колишня квартира №33, на підставі рішення Київського'районного суду м. Харкова по справі № 2-7550/05 від. 29.07.2005 року, реєстраційний номер обєкта згідно з витягом з Державного реєстру прав за 01;

- 11/25 частин квартири № 11, загальною площею 258,1 кв. м., розташованої за адресою: АР Крим, м. Ялта, вул. Будівельників, буд. №13, на підставі договору купівлі- продажу, укладеного між ОСОБА_19С, та ОСОБА_5 16.05.2008 року, посвідченого нотаріусом Першої Ялтинської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за номером 3-2576.

Стягнуто з ОСОБА_20 на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 3654 грн.

Ухвало Київського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року відмовлено ОСОБА_5 у перегляді заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_21 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на частину сумісно набутого майна.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_6 немає ніякого відношення до придбаного ним майна.

Він не заперечує, що перебував із ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі із 11 липня 1992 року. Від шлюбу вони мають дочку, яка проживає із матірю. Рішенням Київського районного суду м. Харкова в 2003 році шлюб було розірвано. Дружина залишила його, стала проживати окремо, а на утримання дочки я надавав допомогу, провідував її. В 2005 році у позивачки народилася ще одна дочка, яку я записав на себе. Апелянт вважає, що народженням другої дитини позивачка намагалася знову створити нашу сімю, але вона остаточно розпалася, і мої відвідини носили формальний характер. Він спілкувався з дітьми та опікувався ними. Після розірвання шлюбу він з позивачкою не проживали однією сімєю, спільного господарства не вели, дружина із дітьми проживала окремо від нього за адресою м. Харків, пров. Колесніченківський, 3-й, будинок 7.

Після розірвання шлюбу за свої власні кошти він придбав нерухомість, яку в позовній заяві позивачка зазначає як сумісну, придбану під час проживання однією сімєю, що не відповідає дійсності. Все це майно зареєстроване на моє імя і придбане за час з 2006 по 2014 рік. Розглянувши справу за його відсутністю, не повідомивши його про час та місце слухання справи, суд порушив моє конституційне право на судовий захист, я був позбавлений можливості представити заперечення на позов, та надати докази на їх підтвердження.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з доведеності факту проживання її разом зі мною однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 11 листопада 2003 року по 1 квітня 2014 року, що є підставою для поділу майна спільної сумісної власності подружжя на підставі ст.74 СК України. Апелянт вважає ці обставини не є доведеними, оскільки за змістом ч.4 ст.368 ЦК України для набуття членами сім'ї права спільної сумісної власності на певне майно необхідна сукупність двох передумов: майно, набуте в результаті спільної праці; майно, набуте за спільні кошти. Крім того, на думку апелянта, рішення суду не відповідає вимогам ст. 74 СК України оскільки встановлюючи факт проживання сторін однією сімєю суд у судовому засіданні такий факт фактично не встановив. Показання свідків про їх сумісне проживання ґрунтуються на припущеннях. і не повинні бут покладені в основу рішення. Фотографії не можуть вважатися належними доказами, бо не мають відміток про час, коли вони були зроблені, і можуть свідчити тільки про те, що наявність спільних дітей не виключало нашого спілкування і тільки. Діяльність позивачки була повязана з постійними відрядженнями, що також виключало наше спільне проживання однією сімєю.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3. За цією адресою вона з дітьми і проживала. Такими письмовими доказами, які були надані самою позивачкою, є паспорт позивачки, де зазначена її адреса пров. Колесніченківський, 3-1, будинок 7, нотаріально посвідчені договори, довіреність на ведення судових справ, і іпотечні договори з цією ж самою адресою. Апелянт стверджує, що завжди проживав за адресою м. Харків, вул. Демченка№5, кв.11

Заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши обставини справи колегія вважає,що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 липня 1990 року було укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Від шлюбу 11 липня 1992 року у них народилася дочка ОСОБА_7 (а.с.9).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між сторонами розірвано 11 листопада 2003 року (а.с.11).

Після розірвання шлюбу вони залишилися проживати разом без реєстрації шлюбу і 24 листопада 2005 року у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народився син ОСОБА_22. Відповідач не заперечував проти того, що це його син і визнав батьківство, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10).

Судом встановлено, що під час зареєстрованого шлюбу сторони проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 в квартирі, яка була приватизована матірю позивачки ОСОБА_23 разом із онуками ОСОБА_8 та ОСОБА_7 по1/3 частині, що підтверджується свідоцтвом про право власності САЕ 3 035999 від 03.11.2010 року. Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_5 залишився зареєстрованим за цією адресою, що підтверджується даними про його реєстрацію, зазначені в іпотечних договорах та договорах поруки. Крім того під час розгляду справи він зазначав своє місце реєстрації саме за цією адресою. У судовому засіданні представник відповідач проти цих обставин не заперечував.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а тому сам по собі факт відвідування не свідчить про наявність між особами фактичних шлюбних відносин.

Відповідно до ч. 2 ст.21 СК проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Згідно з ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбові, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Водночас, згідно з ч.2 цього Кодексу на майно, що є об'єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимог суд першої інстанції виходив з того, що раніше сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну дитину ОСОБА_7 після розірвання шлюбу 11.11.2003 року вони продовжили проживати однією сімєю і 25.11.2005 року у них народився син ОСОБА_5.

Факт проживання сторін однією сімєю підтверджується наданими і дослідженим у судовому засіданні фотографіями, де сторони знаходяться на відпочинку та спілкуються з дітьми.

На підтвердження наявності сімейних відносин та ведення спільного господарства після розірвання шлюбу позивачкою надані числення договори кредитів по яким відповідач виступав як іпотекодавець та поручитель. За отримані позивачкою у кредит кошти фактично було придбано спірне майно, яке відповідач передавав кредитним установам у якості іпотеки для забезпечення виконання зобовязань позичальника.

Опитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_24, ОСОБА_25 ОСОБА_26 пояснили, що знають сторони з 2007, 2009 року. Вони проживали однією сімєю, вели спільне господарство, разом проживали ІНФОРМАЦІЯ_5. При придбанні деякого майна за цей час сторони спільно оплачували покупки.

Заперечуючи проти позову відповідач вказував, що допитані судом першої інстанції свідки давали необєктивні пояснення. Представник апелянта зазначала, що між позивачкою та свідками існують виробничі стосунки, але належних доказів на підтвердження цього суду не надано.

З наданих позивачкою довідок про отримання доходів (а.с.137) вбачається, що з 2006 року позивачка отримувала доход понад 2000000 грн. , у 2011 2013 році до понад 60000000 -70000000 грн.

Згідно довідки про доходи відповідача (а.с.138) у 2006 році він отримав доход 6194,37 грн., а з 2010 року взагалі доходів від підприємницької діяльності не отримував.

Згідно наданих позивачкою договорів купівлі-продажу основна частка спірного майна придбана на імя відповідача саме у той час, коли він фактично не мав будь-яких доходів з підприємницької діяльності. Спростувати пояснення позивачки, що саме за отриманні нею доходи і враховуючи проживання у фактичних шлюбних стосунках придбання майна оформлювалося на позивачку не зміг.

Наданими представником позивача копіями закордонних паспортів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджується, що вони неодноразово разом виїжджали за кордон на відпочинок після розірвання шлюбу. На час народження сина ОСОБА_27 позивачка проживала разом із відповідачем за адресою АДРЕСА_11, що підтверджується обмінною карткою пологового відділення.

Позивачкою також надано суду фотокопію картини «Сімейний портрет», на якому зображені позивачка, відповідач їх діти. Картину намальовано у 2013 році. Відповідач і його представник спростування з цього приводу також суду не надали.

Згідно наданих позивачкою відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірне майно на час розгляду справи Харківським апеляційним судом є у наявності і зареєстровано за відповідачем.

Відповідач та його представник не надали переконливих заперечень, які б спростували доводів позивача та його представника щодо проживання сторін після розірвання шлюбу однією сімєю.

Відповідно до вимог ст. 74 СК України якщо якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Таким чином ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. В суді першої та касаційної інстанції не надано доказів, що сторони після розірвання шлюбу уклали іншій шлюб.

Судова колегія вважає, що позивач у суді першої інстанції довела, що після розірвання шлюбу з відповідачем 11.11.2003 року сторони не припинили сімейні відносини, проживали разом, вели спільний побут, народили другу дитину і виховували спільних дітей. При таких обставинах суд першої інстанції обґрунтовано встановив факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 однією сімєю без укладення шлюбу з 11 листопада 2003 року до 01квітня 2014 року.

Спірне майно, яке є предметом спору, придбано сторонами після 01.01. 2004 року і у відповідності до вимог ст. 74 ЦК України є їх спільним майном. Оскільки згідно ст.74 СК України на зазначене майно поширюються усі положення глави 8 Сімейного кодексу України, то позивач і відповідач мають право на ? частину майна придбаного під час такого проживання однією сімєю.

У відповідності др. Вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки позивачкою доведено факт проживання з відповідачем однією сімєю на час придбання спірного майна, то хоча право власності на це майно і зареєстровано на ОСОБА_5О, то суд обґрунтовано визнав за ОСОБА_6 право власності на ? частину придбаного сторонами майна.

Суд першої інстанції дав належну оцінку наданим доказам і обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Колегія погоджується з рішенням суду і відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_20 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді