АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5199/15 Справа № 206/373/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Прудченко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути солідарно із відповідачів заборгованість за кредитним договором №0298/08/03-ZNv від 30.09.2008 року у розмірі 2617,27 доларів США, та пеню у сумі 7026,09 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 15000 доларів США. За умовами кредитного договору позичальник зобовязався оплачувати банку відсотки за користування кредитом із розрахунку 15% річних та повернути кредитні кошти до 29.09.2015 року.

В якості забезпечення виконання умов позичальника за кредитним договором було укладено іпотечний договір, однак звернення стягнення на предмет застави не відбувалось.

Крім того, у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №0298/08/03-ZNv від 30 вересня 2008 року між банком на відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки №07-936/08 від 30.09.2008 року.

В порушення умов договору відповідачі свої зобовязання належним чином не виконали.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0298/08/03-ZNv від 30 вересня 2008 року заборгованість по кредиту та процентам в сумі 2617,27 доларів США та пені у розмірі 7026,09 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі по 363,59 гривень із кожного, а всього 727,17 гривень.

Додатковим рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2015 року визначені складові суми заборгованості та період її виникнення.

Не погодившись із рішенням суду, відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 7026,09 гривень, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а також не врахування обставин у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд посилався на приписи пункту 1 ч. 2 ст. 11, ст. 1050, ч.1. ст.1054 ЦК України.

Судом встановлено, що між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0298/08/03-ZNv від 30 вересня 2008 року, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 15 000 доларів США, що підтверджується заявою про видачу готівки №4353868 від 30.09.2008 року (а.с.11).

За умовами договору позичальник зобовязався оплачувати банку відсотки за користування кредитними ресурсами з розрахунку 15% річних та повернути кредитні кошти до 29.09.2015 року (а.с.5-9).

В якості забезпечення виконання умов позичальника за кредитним договором було укладено іпотечний договір, але звернення стягнення на предмет застави не відбувалось.

Крім того, у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №0298/08/03-ZNv від 30 вересня 2008 року між банком на відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки №07-936/08 від 30.09.2008 року. Відповідно до умов договору поруки, поручитель зобовязався у разі невиконання або порушення виконання боржником своїх зобовязань перед кредитором погасити заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, відсотки по простроченій позиці (штраф, пеня) та інші платежі, передбачені кредитним договором (а.с.12).

У звязку із невиконанням зобовязань за кредитним договором банк направив відповідачам лист-вимогу про дострокове повернення кредитних коштів від 03.12.2014 року, що підтверджується реєстром відправки поштової кореспонденції ПАТ «Банк Форум» (а.с.14-16).

Вимога про сплату заборгованості була відповідачами проігнорована, заборгованість за кредитним договором не була погашена.

Відповідно до наданого розрахунку станом на 12.02.2015 року загальна заборгованість ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором становить 2617,27 доларів США (що в гривні за курсом НБУ складає 65691грн.23коп) і 7026,09 грн. (а.с.52-55).

Відповідно до п.п.2.4, 2.5, 2.7 кредитного договору позичальник зобовязався здійснювати повернення кредиту частинами відповідно до графіку зменшення ліміту кредитування та сплачувати самостійно відсотки за користування кредитними коштами щомісячно не пізніше 20-го числа місяця.

Умовами п.4.1 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник зобовязаний сплатити банку неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2% за кожен день.

У п.1.1 договору поруки вказано, що у випадку невиконання зобовязань по кредитному договору та договору поруки боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні відповідачі.

Згідно до п.5.3 кредитного договору невиконання або неналежне виконання умов кредитного договору є підставою для припинення банком кредитування позичальника, а позичальник зобовязаний повернути банку отримані кредитні кошти і сплатити відсотки за користування кредитними коштами на протязі 15 календарних днів з дня надіслання банком письмової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів.

Щодо необхідності виконання зобовязання суд посилався на вимоги ч.1 ст.14, ст.ст.526, 527, 530, ч.1 ст.553, ст.ст.554,611 ЦК України.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконав прийняті на себе відповідно до договору зобовязання. Розрахунки судом перевірені і відповідають дійсності. У звязку із чим, вимоги позивача суд вважав обґрунтованими.

Доводи відповідача про звільнення його від сплати пені суд вважав не підтвердженими матеріалами справи, та спростовані договором і розрахунком.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову доводи апеляційної скарги про те, що: зобовязання відповідача не припинилося відповідно до вимог закону; відповідачем вчинені дії, що свідчать про визнання боргу.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язуєтьсяповернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору від 30 вересня 2008 року, банк надав відповідачу кредит у сумі 15 000 доларів США, що підтверджується заявою про видачу готівки №4353868 від 30.09.2008 року.

За умовами договору позичальник зобовязався оплачувати банку відсотки за користування кредитними ресурсами з розрахунку 15% річних та повернути кредитні кошти до 29.09.2015 року.

Згідно додаткового договору №1 від 17 листопада 2009 року до кредитного договору від 30 вересня 2008 року було зазначено умови повернення кредиту відповідно графіку повернення кредиту, а інші умови договору залишилися незмінними (а.с.9-10).

Суд врахував розрахунок банку, відповідно до якого заборгованість по кредитному договору становить 2617,27 доларів США, яка складається із: заборгованості по поверненню кредитних коштів 2537,51 доларів США та заборгованості по нарахованих процентах за період із 01.12.2014 року до 11.02.2015 року 79,75 доларів США.

Відповідно до цього розрахунку також визначена пеня в розмірі 7026,09 гривень, яка складається із: пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів 6586,35 гривень (що складає 262,42 доларів США) за період із 05.05.2014 року до 11.02.2015 року та пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів 439,74 гривень (що складає 17,52 доларів США) за період із 22.07.2014 року по 11.02.2015 року (а.с.52-55).

Зазначений розрахунок відповідачі не спростували належними та достовірними доказами, відповідно до вимог ст.ст.57-60,64 ЦПК України.

В матеріалах справи також відсутні фінансові документи, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині визначення суми заборгованості та її складових частин.

Відповідач не подавав суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України, та не зазначав про це в апеляційній скарзі.

Тому задовольняючи позов суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, правовідносини, що склалися між сторонами, застосував відповідні норми матеріального права та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Доводи у поясненнях до апеляційної скарги про те, що порушуються в майбутньому права третіх осіб також не є підставою для скасування чи зміни рішення суду, оскільки це питання відповідачі не заявляли у суді першої інстанції. Крім того, предметом спору у цій справі є стягнення суми боргу, а не житлові права мешканців квартири, відносно якої укладений іпотечний договір.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалені із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2015 року залишити безе змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: