Справа № 159/4322/14-ц
Провадження № 2/159/19/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 14 травня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Луньової Т.М.,

за участю секретаря - Канашкової О.М.,

відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Данилевич Оксана Іванівна, Ваврищук Валентина Степанівна, про визнання заповіту недійсним, стягнення моральної шкоди, зобов'язання нотаріуса вчинити нотаріальні дії та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому прохає суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт ВКР №418645, посвідчений 12 травня 2011 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Данилевич О.І., зареєстрований у реєстрі за №983, згідно якого ОСОБА_5 заповів усе належне йому майно, на яке за законом на день смерті матиме право, у тому числі належну йому квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_1, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн., зобов'язати приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Ваврищук Валентину Степанівну видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцеві першої черги померлого ОСОБА_5 та визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом, у тому числі з урахуванням права позивача на обов'язкову частку у спадщині (заява про уточнення позовних вимог т.1 а.с.193).

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилається на наступні обставини: ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ковелі Волинської області помер рідний батько позивачки ОСОБА_5. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне спадкодавцеві за життя майно, у тому числі на квартиру АДРЕСА_1. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 залишилась рідна дочка померлого - позивач ОСОБА_2. У порядку та строки передбачені чинним законодавством позивач ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, однак у вчиненні зазначеної нотаріальної дії їй було відмовлено з тих підстав, що 12 травня 2011 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Данилевич О.І., було посвідчено заповіт, зареєстрований у реєстрі за №983, згідно якого ОСОБА_5 заповів усе належне йому майно, на яке за законом на день смерті матиме право, у тому числі належну йому квартиру АДРЕСА_1, своєму брату, ОСОБА_1. Вказаний заповіт, на думку позивача, слід визнати недійсним, оскільки оспорюваний заповіт був посвідчений нотаріусом під час перебування спадкодавця у хворобливому стані, у зв'язку з чим спадкодавець не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними. Оспорюваний заповіт не відповідає дійсній волі померлого, у зв'язку з чим в позивача є підстави вважати, що відповідач умисно, за життя спадкодавця, створював для спадкодавця такі умови, за яких останній не міг розпорядитися належним майном на власний розсуд. Як на доказ вказаних обставин позивач посилається на медичну документацію, згідно якої у 2010 році спадкодавець ОСОБА_5 переніс операцію та ряд курсів хіміотерапії у зв'язку з виявленим в нього тяжким захворюванням - раку прямої кишки. Крім цього, у 2011 році значно погіршився стан здоров'я матері ОСОБА_5, у зв'язку з чим та потребувала постійного стороннього догляду. Вказані обставини негативно вплинули на психічний стан ОСОБА_5 Упродовж усього життя позивач тісно спілкувалась з батьком, а у період його хвороби разом зі своєю матір'ю ОСОБА_6 активно сприяла одужанню ОСОБА_5, допомагала матеріально, відвідувала його у лікувальних закладах, на період проходження курсів хіміотерапії надавала житло. Крім цього, зі слів батька знала, що спірна квартира після його смерті залишиться їй, як єдиній спадкоємиці першої черги, а незадовго до смерті ОСОБА_5 запропонував їй приїхати до Ковеля для складення заповіту. Однак, по спливу двох днів після вказаної розмови, а саме 28 березня 2012 року ОСОБА_5 швидкою допомогою був доставлений на лікування до Ковельської ЦРЛ з діагнозом: геморагічний інсульт в лівій гемісфері, набряк, набухання головного мозку, психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю; супутній діагноз: токсична енцефалопатія, нефропатія, кардіопатія, с-р прямої кишки, стан після оперативного лікування та хіміотерапії. Вказаний діагноз підтверджено результатами розтину тіла. У той же час позивач достеменно знає про ту обставину, що з ініціативи відповідача, ігноруючи перенесені операцію та ряд курсів хіміотерапії, без відому лікарів ОСОБА_5 внутрівенно вводились медичні препарати невідомого походження. Вказані вище обставини, а також та обставина, що згідно висновку почеркознавчої експертизи №467 від 27.05.2013 року, призначеної у межах кримінального провадження, встановити ким, ОСОБА_5, ОСОБА_1 чи іншою особою виконаний рукописний запис "заповіт мною прочитано вголос" у заповіті ВКР № 418645 від 12.05.2011 року не виявилось можливим, дають позивачеві підстави вважати, що оспорюваний заповіт є підробленим. Встановлення того, що волевиявлення заповідача не було вільним чи не відповідало його волі становить правову підставу для визнання заповіту недійсним. А оскільки позивач є єдиним спадкоємцем першої черги померлого ОСОБА_5, то визнання заповіту недійсним тягне за собою виникнення в позивача права на спадщину за законом. Враховуючи ту обставину, що правовстановлюючі документи щодо належності квартири АДРЕСА_1 спадкодавцеві ОСОБА_5 відсутні, позивач прохає визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька. Крім цього, позивач обґрунтовуючи наявність в неї права на спадкове майно, посилається на те, що вона має право на обов'язкову частку в спадщині після смерті батька, оскільки є інвалідом з дитинства 2 групи, зокрема знаходиться на обліку у Волинській обласній психіатричній лікарні №1 м. Луцька з 04 грудня 1991 року і отримує державну соціальну допомогу як інвалід з дитинства 2 групи та пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Достеменно знаючи про вказану обставину, відповідач, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, не вказав у заяві про наявність іншого спадкоємця, а саме позивача. Зазначені вище обставини, протиправне позбавлення відповідачем позивача у праві володіння спадковим майном, завдали позивачеві моральної шкоди, яку вона оцінює в 5000 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та прохає його задовольнити. Прохає суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт ВКР №418645, посвідчений 12 травня 2011 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Данилевич О.І., зареєстрований у реєстрі за №983, згідно якого ОСОБА_5 заповів усе належне йому майно, на яке за законом на день смерті матиме право, у тому числі належну йому квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_1, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн., зобов'язати приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Ваврищук Валентину Степанівну видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцеві першої черги померлого ОСОБА_5 та визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом, у тому числі з урахуванням права позивача на обов'язкову частку у спадщині.

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні позову не визнали і заперечують проти його задоволення. Заперечують обставини якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Заперечуючи проти позову посилаються на ту обставину, що за життя спадкодавця ОСОБА_5 між ним та відповідачем у справі ОСОБА_1 існували братерські, близькі та довірительні стосунки. Після розлучення з матір'ю позивачки ОСОБА_6, ОСОБА_5 проживав один, однак майже до смерті допомагав матеріально позивачці. Будь-які питання, які виникали на ґрунті побуту чи здоров'я вирішував виключно разом з відповідачем та їх матір'ю. Дійсно, у 2010 році в ОСОБА_5 було виявлено онкологічне захворювання. Вказаний діагноз був озвучений ОСОБА_5 лікарем Ковельської ЦРЛ ОСОБА_9 у присутності відповідача. Операцію, пов'язану із зазначеною хворобою було проведено у Волинській обласній клінічній лікарні у відділенні проктології. Упродовж усього часу перебування ОСОБА_5 на лікуванні відповідач опікувався ним, допомагав матеріально. Продовжував допомагати брату і в післяопераційний період, допомагав матеріально, постійно привозив продукти харчування. Позивачка станом здоров'я батька не переймалась і незважаючи на перенесене захворювання до ОСОБА_5 не приїздила. Зважаючи на те, що саме відповідач забезпечував ОСОБА_5 відповідне лікування, постійно допомагав йому як матеріально, так і в побуті, 10 травня 2011 року ОСОБА_5 оформив нотаріальне доручення на право розпорядження відповідачем його вкладами, а 12 травня 2011 року приватним нотаріусом було посвідчене заповітне розпорядження за яким ОСОБА_5 заповів усе належне йому майно відповідачеві. Посвідчення заповітного розпорядження за місцем проживання спадкодавця було здійснення на прохання самого ОСОБА_5, який з причин, пов'язаних з перенесеним захворюванням, мав певні проблеми із справлянням фізіологічних потреб. У той же час, як до захворювання, так і під час захворювання, лікування і до смерті ОСОБА_5 залишався при здоровому глузді і добрій пам'яті, добре розумів значення своїх дій і у повній мірі керував ними. Відповідач заперечив ту обставину, що на психічний стан спадкодавця могли вплинути такі фактори, як тяжкість життєвої ситуації та зловживання алкоголем, оскільки фактично до смерті спадкодавець працював, вів активний спосіб життя, займався педагогічною діяльністю, що підтверджується документально. Заперечує наявність в позивача права на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 позивач ОСОБА_2 не було визнана у передбаченому законом порядку інвалідом.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Данилевич Оксана Іванівна в судовому засіданні заперечила ту обставину, що посвідчений нею 12 травня 2011 року заповіт ВКР №418645, зареєстрований у реєстрі за №983, згідно якого ОСОБА_5 заповів усе належне йому майно, на яке за законом на день смерті матиме право, у тому числі належну йому квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_1 не відповідав волі спадкодавця. Зокрема пояснила, що на час посвідчення оспорюваного заповіту ОСОБА_5 поводив себе абсолютно адекватно. Відповідно до його волевиявлення нею було складено проект заповіту, з яким ОСОБА_5, ознайомився, після чого нею було виготовлено заповіт у якому спадкодавець вчинив записи та поставив свій підпис. Пояснила також, що отримання будь-якої медичної документації від особи, що виявила бажання посвідчити нотаріальну дію за місцем проживання, чинне законодавство не вимагає. Упевнена, що на момент посвідчення заповіту спадкодавець не перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Ваврищук Валентина Степанівна, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню в частині визнання за позивачем права власності на обов'язкову частку у спадщині, у решті позов задоволенню не підлягає.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви в частині визнання недійсним заповіту ВКР №418645, посвідченого 12 травня 2011 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Данилевич О.І., згідно якого ОСОБА_5 заповів усе належне йому майно, на яке за законом на день смерті матиме право, у тому числі належну йому квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_1, позивач посилається на ту обставину, що оспорюваний заповіт був посвідчений нотаріусом під час перебування спадкодавця у хворобливому стані, у зв'язку з чим спадкодавець не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, а також на ту обставину, що оспорюваний заповіт є підробленим.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як на доказ тієї обставини, що на час посвідчення оспорюваного заповіту заповідач не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними, позивач посилається на ряд чинників, які негативно вплинули на психічний стан спадкодавця, а саме важка хвороба самого спадкодавця, який у 2010 році переніс операцію та ряд курсів хіміотерапії у зв'язку з виявленим в нього тяжкого захворюванням - раку прямої кишки. Крім цього, у 2011 році значно погіршився стан здоров'я матері ОСОБА_5, у зв'язку з чим та потребувала постійного стороннього догляду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 визнав ту обставину, що у 2010 році в ОСОБА_5 було виявлено онкологічне захворювання, у зв'язку з чим спадкодавець був прооперований, перебував на лікуванні у Волинській обласній клінічній лікарні, переніс ряд курсів хіміотерапії, а також у 2011 році доглядав важко хвору матір.

Вказані обставини доводяться також даними амбулаторної медичної картки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, даними медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_5, заведеної Ковельською ЦРЛ №3441-133; медичними картками стаціонарного хворого ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1: №№ 3275, 5965, 6708, 176, 4717, 5340, 4085, 5424, заведеними Волинською обласною клінічною лікарнею.

У той же час відповідач категорично заперечив ту обставину, що важке захворювання вплинуло на психічний стан спадкодавця настільки, що останній, на час посвідчення заповіту не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними.

Як на доказ тієї обставини, що спадкодавець усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, відповідач посилається на наступні докази: як до захворювання, так і після проходження курсу лікування, зокрема з березня 2004 року по 2012 рік спадкодавець ОСОБА_5 працював у Ковельській ДЮСШ ФСТ "Спартак" тренером-викладачем з боротьби вільної, і зокрема на час посвідчення заповіту був працездатним.

Вказані обставини доводяться довідкою №8 від 03 жовтня 2012 року ДЮСШ ФСТ "Спартак" та табелем обліку робочого часу за травень 2011 року, згідно якого ОСОБА_5 упродовж травня 2011 року відпрацював встановлену норму робочого часу. (т.2 а.с.27,28 зворот)

Крім цього, будучи допитаними в судовому засіданні 02.09.2014 року свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13, в судовому засіданні 01.10.2014 року свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 ОСОБА_20, ОСОБА_10, в судовому засіданні 06 жовтня 2014 року свідки - лікарі ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_9 показали, що як під час хвороби, так і після проходження курсу лікування до самої смерті спадкодавець зберігав здоровий глузд, був адекватним, поміркованим, незважаючи на перенесену хворобу здійснював догляд за хворою матір'ю, яка померла у вересні 2011 року, працював тренером.

Як на доказ тієї обставини, що на час посвідчення заповіту спадкодавець не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, позивач посилається на те, що спадкодавець за життя періодично зловживав спиртними напоями, у тому числі незадовго до смерті. Припускає, що відповідач свідомо, з метою позбавити спадкодавця спроможності усвідомлювати свої дії, споював останнього. Однак, будучи допитаними у ході розгляду даної справи свідки категорично заперечили те, що відповідач ОСОБА_1 споював брата. Більш того, з показів свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 убачається, що відповідач категорично забороняв спадкодавцеві вживати спиртні напої. З показань свідка ОСОБА_14 також убачається, що наприкінці березня 2012 року, безпосередньо перед останньою госпіталізацією ОСОБА_5 до Ковельської ЦРЛ, ОСОБА_5 приходив до батька свідка вітати того з днем народження, разом вживали спиртне.

Крім цього, будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що у квітні 2012 року ОСОБА_5 поступив у лікарню у несвідомому стані. Однак такий стан не був пов'язаний з алкогольною інтоксикацією, а пов'язаний з порушенням мозкового кровообігу, тобто з перенесеним інсультом. У ході лікування свідок, як лікар, спілкувався з відповідачем ОСОБА_1, який у повному обсязі виконував вказівки лікарів з метою забезпечення лікування ОСОБА_5 у повному обсязі.

Згідно довідки адміністрації Ковельського МТМО №1558/5-2.12 від 18 травня 2012 року причиною смерті спадкодавця ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є мозкова недостатність спричинена геморганічним інсультом, набряком та набуханням головного мозку (т. 1 а.с.7)

Вказана обставина підтверджується також даними протоколу (карти) патологоанатомічного дослідження №22л від ІНФОРМАЦІЯ_2, результатами патологоанатомічного дослідження №22л від ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.8,9), результатами консультативного заключення №2 від 18 грудня 2013 року (т.1 а.с. 12-13).

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач вказує, що зміст оспорюваного заповіту не відповідає дійсній волі померлого, як на доказ вказаної обставини вказує на існування напружених стосунків між спадкодавцем та його братом, відповідачем ОСОБА_1, а також на ту обставину, що за життя спадкодавець виказував про свій намір заповісти усе належне йому майно позивачеві. Як на доказ вказаної обставини посилається на показання свідків ОСОБА_24, ОСОБА_13,ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, з показань яких убачається, що ОСОБА_5 дуже тепло відзивався про свою доньку ОСОБА_2, допомагав їй матеріально. Крім цього, з показань свідків убачається, що ОСОБА_5 після важкої хвороби вимушений був опікуватися хворою матір'ю, мав образу на брата з приводу подарованої нею відповідачеві нерухомості.

У той же час з показань свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,ОСОБА_20 та ОСОБА_10 убачається, що між братами - спадкодавцем та відповідачем, були хороші стосунки, відповідач привозив ОСОБА_5 продукти харчування, переймався здоров'ям брата.

Висновок про тимчасову недієздатність спадкодавця слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 06 жовтня 2014 року у даній справі було призначено посмертну комплексну судову медичну психолого - психіатричну експертизу на вирішення якої поставлені наступні питання: Чи мало місце у ОСОБА_5 захворювання, якщо так, то які, причини їх розвитку, характер перебігу в період з травня 2010 року по 13 травня 2011 року? Яка медикаментозна дія ліків, які були призначені та приймались ОСОБА_5 під час лікування у вказаний період? Чи могли дані препарати впливати на психологічний і емоційний стан ОСОБА_5? Чи не створює залежність прийняття даних препаратів, якщо так то які наслідки даної залежності? Який загальний стан психіки був у ОСОБА_5 в період з 01 травня 2011 року по 13 травня 2011 року? Чи міг вплинути психічний стан ОСОБА_5 на час складання заповіту на правильність сприйняття фактів, що мають значення для укладення заповіту? 8. Чи міг ОСОБА_5 на час складання заповіту в силу свого стану, віку і розвитку правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними? Чи взагалі страждав ОСОБА_5 на момент укладення заповіту будь-яким психічним розладом? Якщо ОСОБА_5 на момент укладення заповіту страждав психічними розладами то які їх причини і наслідки?

У розпорядження експертів судом було надано: амбулаторну медичну картку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_5, заведену Ковельською ЦРЛ №3441-133; вісім медичних карт стаціонарного хворого ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1: №№ 3275, 5965, 6708, 176, 4717, 5340, 4085, 5424, заведених Волинською обласною клінічною лікарнею; цивільну справу159/4322/14-ц (провадження 2/159/978/14) з носієм інформації - диском, що містить технічний запис судових засідань у даній цивільній справі, у тому числі показання свідків.

Згідно Акту судово-психіатричного експерта №743 від 12.11.2014 року комісія експертів не змогла дати відповідь на поставлені в ухвалі питання, оскільки записи лікарів у медичній документації та їх покази є малоінформативними, а показання свідків суперечливими. (т.1 а.с.213-217).

Хоча показання свідків зі сторони позивача та зі сторони відповідача різняться в частині оцінки взаємовідносин, які існували між спадкодавцем ОСОБА_5 з його дочкою - позивачем ОСОБА_2 та між спадкодавцем ОСОБА_5 і його братом - відповідачем ОСОБА_1, свідки були одностайні щодо психічного стану ОСОБА_5 в момент посвідчення оспорюваного заповіту.

З показань свідків убачається, що як під час хвороби, так і після проходження курсу лікування до самої смерті спадкодавець зберігав здоровий глузд, був адекватним, поміркованим, незважаючи на перенесену хворобу здійснював догляд за хворою матір'ю, яка померла у вересні 2011 року, працював тренером.

Доказом того, що ОСОБА_5 як на час посвідчення заповіту і до смерті усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, є та обставина, що як до захворювання, так і після проходження курсу лікування, зокрема з березня 2004 року по 2012 рік спадкодавець ОСОБА_5 працював у Ковельській ДЮСШ ФСТ "Спартак" тренером-викладачем з боротьби вільної. Упродовж травня 2011 року відпрацював встановлену норму робочого часу.

Крім цього, згідно Медичної довідки серії 10 ААВ №061104 про проходження обов'язкових та періодичного психіатричних оглядів ОСОБА_5 від 05.09.2011 року, психічних протипоказань для виконання обов'язків працівника навчального закладу виявлено не було.(т.1.а.с.140).

Про існування близьких стосунків з ОСОБА_1 та про свідоме рішення спадкодавця посвідчити заповіт на користь відповідача ОСОБА_1 свідчить і та обставина, що перебуваючи на лікуванні у Волинській обласній лікарні в умовах стаціонару з приводу тяжкого захворювання 8 разів у період з липня 2010 року по жовтень 2011 року, контактною особою - родиною у медичних картках стаціонарного хворого ОСОБА_5 5 разів вказувався його брат, відповідач ОСОБА_1, один раз мати - ОСОБА_26 і лише два рази позивач ОСОБА_2 Згідно медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5, який перебував на стаціонарному лікуванні у Ковельському МТМО з 28.03.2012 року по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2, контактною особою - родиною, також вказано відповідача ОСОБА_1.

Тож підстави для визнання недійсним заповіту ВКР № 418645 від 12.05.2011 року з підстав перебування спадкодавця у хворобливому стані, відсутні.

Однією з обставин, яка на думку позивача тягне за собою визнання заповіту недійсним є та обставина, що оспорюваний заповіт ВКР № 418645 від 12.05.2011 року є підробленим.

На підтвердження вказаної обставини позивач посилається на висновок почеркознавчої експертизи від 17.12.2014 року, проведеної судовим експертом сектору технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи відділу криміналістичної експертизи та обліків НДЕКЦ при УМВС України у Волинській області у межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000019 від 18 грудня 2014 року.(т.1 а.с.240-248).

Зокрема, згідно вказаного висновку встановити чи однією особою виконані рукописний текст "ОСОБА_5" в довіреності (ВКР №015895) від 10.05.2011 року та рукописний запис "Заповіт мною прочитано вголос" в заповіті (ВРК №418645) від 12.05.2011 року, не виявилось можливим. Виявлені в процесі дослідження рукописного запису "Заповіт мною прочитано вголос" в заповіті (ВКР №418645) від 12.05.2011 року діагностичні ознаки свідчать про виконання досліджуваного запису під дією якихось "збиваючих" факторів. Встановити конкретний "збиваючий" фактор, який впливає на процес письма при виконанні даного рукописного запису, не виявилось можливим. Встановити чи виконаний підпис в заповіті особою, яка знаходилась під дією якихось "збиваючих" факторів, не виявляється можливим. (т. 1 а.с.240-248).

Однак, вказаний висновок почеркознавчої експертизи від 17.12.2014 року не містить висновків про підроблення заповіту ВРК №418645 від 12.05.2011 року. Крім цього, висновок містить ряд суперечностей, зокрема не встановивши ким виконаний рукописний запис "ОСОБА_5" у заповіті, експерт робить висновок про виконання досліджуваного запису під дією "якихось "збиваючих" факторів" і у той же час не може визначити під дією яких саме факторів вчинено запис.

За клопотанням представника позивача хвалою суду від 09 січня 2015 року у даній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручене експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського,54).

За висновком №165 криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підпису по матеріалах цивільної справи №159/4322/14-ц (провадження №2/159/19/15 від 27 березня 2015 року рукописні тексти "ОСОБА_5" в довіреності ВРК №015895 від 10 травня 2011 року, посвідченій приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Ваврищук В.С. за якою ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_1 розпоряджатися відкритими на ім'я довірителя рахунками, та рукописний текст "Заповіт мною прочитано вголос" в заповіті ВРК №418645 від 12 травня 2011 року, посвідченому приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Данилевич О.І. за яким ОСОБА_5 заповів належне йому майно ОСОБА_1, виконані однією особою, а саме громадянином ОСОБА_5 Григоровичем.Ознак, які б свідчили про те, що дані записи виконано в незвичному стані (депресивному чи іншому паталогічному стані) експертом не виявлено. Підписи від імені ОСОБА_5, який розташований у графі "підпис" в довіреності ВРК №015895 від 10 травня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Ваврищук В.С., за якою ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_1 розпоряджатися відкритим на ім'я довірителя рахунками, та в заповіті ВРК №418645 від 12 травня 2011 року, посвідченому приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Данилевич О.І., за яким ОСОБА_5 заповів належне йому майно ОСОБА_1, виконані однією особою, а саме гр. ОСОБА_5. Ознак, які б свідчили про те, що дані підписи виконано в незвичному стані (депресивному чи іншому паталогічному стані) експертом не виявлено. (т.2 а.с.2-5).

Висновок криміналістичної експертизи з дослідження почерку, у сукупності з зазначеними вище доказами наявності в спадкодавця та відповідача ОСОБА_1 близьких, довірительних стосунків, свідчать про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним.

Обґрунтовуючи наявність в неї права на спадкове майно, позивач посилається на те, що вона має право на обов'язкову частку в спадщині після смерті батька, оскільки є інвалідом з дитинства 2 групи, зокрема знаходиться на обліку у Волинській обласній психіатричній лікарні №1 м. Луцька з 04 грудня 1991 року і отримує державну соціальну допомогу як інвалід з дитинства 2 групи та пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Заперечуючи право позивача на обов'язкову частку у спадщині відповідач посилається на ту обставину, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 позивача ОСОБА_2 не було визнано у передбаченому законом порядку інвалідом.

Стороною позивача не заперечується та обставина, що соціальна допомога, як інваліду з дитинства 2 групи, була призначена ОСОБА_2 08 жовтня 2012 року.

Однак, як убачається з довідки Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцьк №1196/2-22.14 від 24 березня 2014 року, ОСОБА_2 з 04 грудня 1991 року знаходиться на обліку у Волинській обласній психіатричній лікарні №1 м. Луцьк. На час видачі довідки, тобто станом на 24 березня 2014 року знаходилась на лікування в денному стаціонарі з 03.02.2014 року (т. 1 а.с.51 зворот).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України), який вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають ґрунтуватися передусім на ідеях соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Загальні положення про право власності, його зміст, здійснення та підстави набуття визначені в Кодексі (глави 23, 24). особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суб'єкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю - спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 318, 1218, 1233, 1235, 1236 Кодексу).

Заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обов'язків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236,1237, 1240, 1254 Кодексу).

У той же час, цивільним кодексом визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині. Право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка) (абзац перший частини першої статті 1241 Кодексу).

Доводи відповідача щодо відсутності в позивача права на обов'язкову частку у спадщині з причини оформлення нею інвалідності лише після смерті батька - спадкодавця ОСОБА_5, суд вважає такими, що не відповідають нормам чинного законодавства.

Так, згідно ч.1, 5 ст. 1Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" право на державну соціальну допомогу мають інваліди з дитинства і діти-інваліди віком до 18 років.

Інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, які мають одночасно право на державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, на пенсію та на державну соціальну допомогу згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам" ( 1727-15 ), призначається за вибором інвалідів з дитинства (законних представників інвалідів з дитинства, визнаних недієздатними, та дітей-інвалідів) державна соціальна допомога відповідно до цього Закону або пенсія чи державна соціальна допомога згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам" ( 1727-15 ). При цьому якщо інвалід з дитинства або дитина-інвалід має право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника і державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, ці виплати призначаються одночасно.

На підставі статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається:Непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

2. Непрацездатними членами сім'ї вважаються:1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійнотехнічних, вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Згідно довідок Управління ПФУ в м. Луцьку № 7504 від 13 жовтня 2014 року та № 9573 від 26.12.2014 року ОСОБА_2 знаходиться на обліку в управлінні ПФУ у м. Луцьку і отримує пенсію у разі втрати годувальника, померлого внаслідок загального захворювання (т.1 а.с.249, 250).

Даними посвідчення серії НОМЕР_1 від 18 листопада 2013 року доводиться та обставина, що ОСОБА_2 отримує державну соціальну допомогу, як інвалід з дитинства 2 групи.

Оскільки позивач є інвалід з дитинства, отримує призначені їй пенсію у зв'язку з втратою годувальника і державну соціальну допомогу, як інвалід з дитинства, відтак на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 вже була інвалідом, а тому набула право на обов'язкову частку у спадщині.

Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_27 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа № 1-1/2014 від 11 лютого 2014 року про право на обов'язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця,) вирішив: 1. В аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов'язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.2. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

У той же час, відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України правовою підставою для визнання заповіту недійсним є встановлення того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. При цьому закон не пов'язує наявність спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку в спадщині, з недійсністю заповіту чи його частини, оскільки зазначені обставини не залежать від волі спадкодавця.

Тож визнання за позивачем права на обов'язкову частку у спадщині, не є підставою для визнання заповіту недійсним.

Згідно копії реєстраційного посвідчення, що міститься в матеріалах даної справи, Волинським обласним бюро технічної інвентаризації за громадянином ОСОБА_5 зареєстровано право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.2 а.с.28 зворот).

Даними спадкової справи №5/2012 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, копія якої міститься у матеріалах даної справи (т.1 а.с. 82 - 117), доводиться та обставина, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2) і спадщину після його смерті прийняли позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1.

Згідно заповіту ВКР №418645, посвідченого 12 травня 2011 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Данилевич О.І., зареєстрованого у реєстрі за №983, ОСОБА_5 заповів усе належне йому майно, на яке за законом на день смерті матиме право, у тому числі належну йому квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_1.

Згідно постанови приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Ваврищук В.С. №51/02-31 від 27 лютого 2014 року відповідачеві ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Ваврищук В.С. №132/02-14 від 06 травня 2015 року на запит суду вих. № 7081/2/159/19/15/15 від 27 квітня 2015 року видача свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 на майно, належне ОСОБА_5, а саме квартиру АДРЕСА_1 є неможливою, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказану квартиру.(т.2 а.с.50).

Відтак відсутність правовстановлюючих документів вадять нотаріусу вчинити нотаріальну дію, а саме видати позивачеві ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом. Тож позов в частині зобов'язання приватного нотаріуса Ваврищук В.С. видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину за законом задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Єдиним спадкоємцем за законом майна померлого ОСОБА_5 є його дочка, позивач ОСОБА_2. Відтак її частка за законом становить 1 /1.

За наявності оскаржуваного заповіту та згідно ст. 1241 ЦК України, обов'язкова частка позивача у спадковому майні - спірній квартирі, становить ? частина.

За наявності обставин, які вадять нотаріусу видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину за законом (відсутність правовстановлюючих документів), позивачем ОСОБА_2 обрано такий спосіб захисту свої цивільних прав, які відповідають ч.2 ст.16 ЦК України.

Оскільки у ході розгляду даної справи підстав, визначених ст. 1257 ЦК України для визнання недійсним заповіту, встановлено не було, не підлягає задоволенню позов в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 моральної шкоди, а також відсутні підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 судових витрат, понесених позивачем.

На підставі ст. 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті судом згідно ухвали суду від 18 липня 2014 року у виді заборони приватному нотаріусу Ковельського міського нотаріального округу Ваврищук Валентині Степанівні вчиняти нотаріальні дії, які полягають у видачі відповідачеві ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на майно, що належало померлому ОСОБА_5 по нотаріально посвідченому заповіту №418654, зареєстрованому у реєстрі 12.05.2011 року за №983) підлягають скасуванню.

На підставі ст. 15,30,62, 85, 212, 213, 215, 130, 173,174 ЦПК України, ст. 328, 1235,1241, 1258, 1268, 1270 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Данилевич Оксана Іванівна, Ваврищук Валентина Степанівна, про визнання заповіту недійсним, стягнення моральної шкоди, зобов'язання нотаріуса вчинити нотаріальні дії та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, як обов'язкову частку у спадщині, після смерті батька, ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

В решті позову - відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті судом на підставі ухвали суду від 18 липня 2014 року у виді заборони приватному нотаріусу Ковельського міського нотаріального округу Ваврищук Валентині Степанівні вчиняти нотаріальні дії, які полягають у видачі відповідачеві ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на майно, що належало померлому ОСОБА_5 по нотаріально посвідченому заповіту №418654, зареєстрованому у реєстрі 12.05.2011 року за №983) - скасувати після набрання рішенням чинності.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча: Т.М.Луньова