АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

за участю секретаря Бабака М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_2, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання договору про передачу права власності недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 7 квітня 2015 року про забезпечення позову,-

ус т а н о в и в :

У березні 2015 року ПрАТ «УТСК» звернулося до суду з позовом доОСОБА_2, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання договору про передачу права власності недійсним.

З метою забезпечення позову представник позивача подала до суду відповідну заяву, в якій просила заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії, пов'язані з передачею та перереєстрацією прав на знак для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», а також заборонити Державній службі інтелектуальної власності України вносити зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг щодо відомостей про зазначений знак і перереєстровувати право власності на нього.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 7 квітня 2015 року вказану заяву задоволено, ОСОБА_2 заборонено вчиняти будь-які дії, пов'язані з передачею та перереєстрацією прав на знак для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», а Державній службі інтелектуальної власності України заборонено внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та

_______________________________________________

Справа № 755/4829/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/7901/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Бартащук Л.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

послуг щодо відомостей про зазначений знак і перереєстрація права власності на нього.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 ставиться питання про скасування ухвали суду у зв'язку з тим, що вона суперечить вимогам процесуального закону, та постановлення нової про залишення заяви про забезпечення позову без задоволення.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що заява про забезпечення позову не обґрунтована жодними доказами, які свідчили би про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а також необхідності вжиття саме таких заходів забезпечення.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представники ПрАТ «УТСК» - Руденко Д.В., Комаровська А.І. у задоволенні апеляційної скарги просили відмовити, ухвалу Дніпровськогорайонного суду м. Києва від 7 квітня 2015 року залишити без змін.

Представник Державної служби інтелектуальної власності України - Свинченко Г.Д. у вирішенні питання щодо апеляційної скарги покладалася на розсуд суду.

Перевіривши законність оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

З матеріалів виділеного провадження вбачається, що ПрАТ «УТСК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, Державної служби інтелектуальної власності України, в якому просило визнати недійсним договір про передачу прав на знак для товарів та послуг, укладений між ПрАТ «УТСК» та ОСОБА_2, зобов'язати останню повернути свідоцтво на знак для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», а також зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести відповідні відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову та забороняючи

ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, пов'язані з передачею та перереєстрацією прав на знак для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», а Державній службі інтелектуальної власності України - вносити зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг щодо відомостей про зазначений знак, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Положеннями статті 152 ЦПК України передбачено, що позов може забезпечуватися забороною вчиняти певні дії. Одночасно, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З позовної заяви, заяви про забезпечення позову та доданих документів вбачається, що 22 лютого 2013 року право на використання знаку для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» перереєстровано на ОСОБА_2 на підставі договору про передачу права власності на знак для товарів і послуг від 2 січня 2013 року.

Зважаючи на викладене, враховуючи наявність у відповідача

ОСОБА_2 прав на зазначений знак для товарів та послуг, які надають їй реальну можливість здійснювати з цим знаком будь-які дії, в тому числі передавати права на нього, що, в свою чергу, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність заборони відповідачам вчиняти вказані дії, а застосований судом спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Доводи апелянта з приводу того, що позивачем не було доведено існування реальної загрози з боку відповідача щодо невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не ґрунтуються на вимогах цивільного процесуального закону та є безпідставними, оскільки забезпечуючи позов, суд першої інстанції, виконавши всі вказівки Пленуму Верховного Суду України, пересвідчився у тому, що між сторонами дійсно виник спір з приводу знаку для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», а тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, і обрав такий вид забезпечення позову, який відповідає позовним вимогам.

Інші доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують законних і обґрунтованих висновків суду та не беруться до уваги колегією суддів.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому остання має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 7 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М.Панченко