Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/6644/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Наборозняк М.І.
Доповідач - Кабанченко О.А
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Іванченка М.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення факту спільного проживання, визнання права користування квартирою.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення спільного факту проживання, визнання права користування квартирою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, ухвалити новее рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, не відповідає нормам матеріального та процесуального права, обставинам справи. Зазначає, що судом безпідставно не прийнято до уваги показання свідків, квитанції про оплату комунальних послуг.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається і це було встановлено судом, що з 09 січня 1982 року позивач ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3

Позивач та повнолітні діти сторін зареєстровані та проживали по АДРЕСА_1, перебувають на квартирному обліку за місцем проживання з 1987 року.

ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_2.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 грудня 2011 року ОСОБА_3 був визнаний недієздатним.

За рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 листопада 2012 року ОСОБА_2 була опікуном недієздатного ОСОБА_3

З медичних довідок вбачається, що ОСОБА_3 з 28 грудня 2010 року по 12 липня 2012 року знаходився на стаціонарному лікуванні у медичних закладах. (а.с. 75,77)

Листом №37 від 04 квітня 2013 року відділ приватизації житла Святошинської РДА повідомив позивача, що дає дозвіл їй, як опікуну, приватизувати квартиру АДРЕСА_2, в інтересах недієздатного чоловіка ОСОБА_3

Листом №80 від 26 червня 2013 року Святошинська РДА м. Києва повідомила позивача про те, що орган опіки та піклування не заперечує проти реєстрації позивача на житловій площі чоловіка - недієздатного ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 помер.

У жовтні 2014 року позивач звернулась до суду з даним позовом, просила ухвалити рішення, яким встановити факт її спільного проживання з її чоловіком ОСОБА_3 з січня 2011 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5 у квартирі АДРЕСА_2, визнати за нею право користування жилим приміщенням у зазначеній квартирі. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що після реєстрації в січні 1982 року шлюбу із ОСОБА_3, від якого у них є два сини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, сім'я проживала в однокімнатній квартирі АДРЕСА_2. Чоловік, інвалід Радянської армії, захворів на важке психічне захворювання, рішенням суду від 06 грудня 2011 року був визнаний недієздатним, а рішенням суду від 22 листопада 2012 року її призначено опікуном ОСОБА_3 Позивач з січня 2011 року разом із ОСОБА_3, як член його сім'ї та опікун, заселилась і стала проживати у спірній квартирі. Вона доглядала ОСОБА_3, опікувала, виконувала всі обов'язки як дружина та як опікун до його смерті, сплачувала житлово-комунальні послуги за чоловіка за адресою спірної квартири. Через тяжке захворювання чоловіка, відсутність його паспорта, який вона знайшла після смерті чоловіка, вона не встигла зареєструватись за його місцем проживання, хоча отримала на це згоду органу опіки та піклування.

Відповідач позов не визнав, його представник пояснила, що позивач проживає та зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2, за цим місцем проживання перебуває на квартирномуобліку. Вважає, що позивач перебувала у спірній квартирі, виконуючи обов'язки опікуна свого недієздатногочоловіка, про що свідчить її власноруч складений звіт опікуна від 28 лютого 2013 року (а.с.60), довідка про перебування на квартобліку, фактсплати позивачем комунальних послуг за себе за місцем своєї реєстрації і сплата таких послуг за спірну квартиру лише за особу, яка ними користувалась - за чоловіка. Крім того, ОСОБА_3 переважну частину свого життя в період 2011 рік - лютий 2014 року проводив у стаціонарних психіатричних лікарнях, тому позивач з ним не проживала.

Допитані за клопотанням позивача свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 стверджували, що позивач проживала зі своїм чоловіком, похоронила його, проте не змогли підтвердити, що місце проживання позивача у спірній квартирі було її постійним місцем проживання, їм невідомо де саме проживала позивач в періоди перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні. Свідком ОСОБА_7 також не надано конкретних показань щодо проживання позивача у спірній квартирі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач вселилась на постійне проживання у січні 2011 року в спірну квартиру зі згоди наймача - ОСОБА_3, і з того часу до його смерті постійно проживала в цій квартирі, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах справи, у зв'язку з чим були обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Доводи скарги про те, що з часу визнання ОСОБА_3 недієздатним в грудні 2011 року позивач постійно проживала у спірній квартирі, здійснюючи щоденно догляд за ОСОБА_3, суперечать відомостям, які містяться у медичних довідках, про те, що ОСОБА_3 з 28 грудня 2010 року по 12 липня 2012 року постійно перебував на стаціонарному лікуванні.

Посилання на те, що відповідач визнавав за позивачем право користування спірним жилим приміщенням, не відповідає дійсності, оскільки листом від 26 червня 2013 року орган опіки і піклування не заперечував проти реєстрації позивача за адресою спірної квартири як опікуна наймача квартири, а не як члена його сім'ї. Приватизація спірної квартири була погоджена з відповідачем на наймача квартири - ОСОБА_3

Проживання позивача в спірній квартирі та сплата комунальних послуг після смерті наймача ОСОБА_3 не є підставою для визнання за позивачем права користування спірним житлом.

В апеляційній скарзі позивач посилається також на порушення судом вимог процесуального закону, а саме на те, що суд не дав оцінки показанням свідків, квитанціям про сплату житлово-комунальних послуг, проте з рішення суду вбачається, що судом у відповідності до вимог процесуального закону була дана належна оцінка всім доводам позивача, показанням свідків та наданим доказам, на підставі якої суд дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: