АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8796/2015 Головуючий у першій інстанції - Ларіонова Н.М.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 липня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника стягувача ОСОБА_2,

боржника ОСОБА_3,

представника боржника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року про відмову в задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України по справі за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Шмідт К.В. про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань,

В С Т А Н О В И ЛА:

У травні 2015 року головний державний виконавець відділу ПВР УДВС ГУЮ у Київській області звернувся до суду з поданням, погодженим з начальником відділу ПВР УДВС ГУЮ у Київській області, в якому просив тимчасово обмежити право виїзду за межі України боржника ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, до виконання своїх зобов'язань за виконавчим документом, без вилучення паспортного документу.

В обґрунтування подання вказував, що з 07.07.2014 по 10.12.2014 у відділі ПВР УДВС ГУЮ у Київській області перебувало виконавче провадження № 43888311 з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/5590/13, виданого 30.05.2014 Оболонським районним судом м. Києва на підставі рішення від 09.12.2013 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованості в сумі 4 077 795,74 грн. Весь цей час боржник ухилявся від виконання рішення. Виконавче провадження було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». 06.01.2015 державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГУЮ у Київській області знову було відкрито виконавче провадження за цим виконавчим листом (ВП № 46061900). В ході здійснення виконавчого провадження боржником не виконано рішення суду в добровільний строк, наданий державним виконавцем для самостійного виконання при відкритті провадження, та не запропоновано жодного виду майна або грошових коштів для виконання, хоча, як було встановлено відділом ДВС, боржник є власником нерухомого майна та транспортних засобів. Боржник належним чином повідомлявся про хід виконавчих дій, що підтверджується тим, що представник боржника регулярно обзнайомлюється з матеріалами виконавчого провадження, підтримує регулярне листування із виконавцем, проте від виконання рішення ухиляється. В разі виїзду боржника за кордон буде неможливим або ускладненим виконання вищевказаного виконавчого документа.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13.05.2015 в задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі представник стягувача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення подання. Вважає, що висновки суду не відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Боржник та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили ухвалу суду залишити без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні подання суд першої інстанції виходив з відсутності даних про хід виконавчого провадження, відомостей про виїзд боржника за кордон, а також з наявності відомостей про арешт майна боржника за рахунок реалізації якого можливе погашення заборгованості, проте державним виконавцем не вжито відповідних заходів щодо арештованого майна боржника.

З висновком суду про відсутність підстав для задоволення подання щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, колегія суддів повністю погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Відповідно до норм ЦПК України та Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» (ст. 6 вказаного Закону) одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Згідно із ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене у частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою від 06.01.2015 відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження № 46061900 з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/5590/13, виданого 30.05.2014 Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованості за договором позики в сумі 4 077 795,74 грн.

Разом з постановою про відкриття провадження було винесено постанову від 06.01.2015 про накладення арешту на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження та постанову про розшук майна боржника.

Боржник у добровільному порядку виконавчий документ не виконав.

За наявними у справі даними боржнику на праві власності належить нерухоме майно. Однак відомості про проведення державним виконавцем відповідних дій з реалізації належного боржнику майна з метою виконання виконавчого документа, відсутні.

Отже, з наведеного вбачається, що державним виконавцем, на час звернення до суду з даним поданням, не реалізовані всі заходи передбачені законом для виконання рішення суду, а тому звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, яке застосовується як крайня міра, є передчасним.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-ХІV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На переконання колегії суддів, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-ХІV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Звертаючись до суду з поданням державний виконавець надав суду копії виконавчого листа, постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Матеріалів виконавчого провадження в повному обсязі надано не було, що ускладнює перевірку судом даних щодо умисного ухилення боржника від виконання рішення суду, що було обґрунтовано вказано судом першої інстанції.

Крім того, з наданих суду документів не вбачається обізнаності боржника з наявністю відкритого виконавчого провадження.

Таким чином, у суду першої інстанції, за наявних у справі доказів, були відсутні підстави для висновку про ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, а відтак й були відсутні законні підстави для задоволення подання щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Водночас, необхідно наголосити, що за наявності об'єктивних даних щодо ухилення боржника від виконання рішення суду державний виконавець не позбавлений права повторно звернутись до суду з відповідним поданням в порядку передбаченому законом.

У відповідності з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року про відмову в задоволенні подання про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді