Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/24/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Крімченко С. А.
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

17.02.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом комунального підприємства «Теплокомуненерго» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за отриману теплову енергію, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 6 травня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року комунальне підприємство «Теплокомуненерго» (далі-КП «Теплокомуненерго») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за отриману теплову енергію.

Позивач зазначав, що відповідачі проживають в квартирі АДРЕСА_1, яка належить до приватного житлового фонду, для опалення якої КП «Теплокомуненерго», як підприємством Олександрійської міської ради, постачається теплова енергія з моменту прийняття будинку в експлуатацію.

У зв»язку з наявністю заборгованості за отримані послуги з теплопостачання та відповідно до Закону України «Про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги» між КП «Теплокомуненерго» та відповідачами було укладено відповідний договір від 20 травня 2010 року, за яким відповідачі взяли на себе зобов»язання протягом терміну реструктуризації-60 місяців - до 1 травня 2014 року - погасити заборгованість в розмірі 4 083,93 грн., щомісячно сплачуючи по 68 грн. реструктуризованого боргу та поточні платежі за показниками лічильника в опалювальний сезон.

Однак відповідачі порушили зазначені умови договору реструктуризації, в результаті чого заборгованість за надані послуги теплопостачання станом на 1 жовтня 2014 року склала 7 111 грн.31 коп.

Посилаючись на такі обставини, позивач просив розірвати договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 20 травня 2010 року та стягнути з відповідачів зазначену суму боргу, а на підставі ч.2 ст. 625 ЦК інфляційних втрат - 176 грн. 25 коп. та 3% річних - 23 грн.05 коп., а також судовий збір 229 грн.40 коп.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 6 травня 2014 року, у перегляді якого відповідачам ухвалою від 25 червня 2014 року було відмовлено, позов задоволено частково. Постановлено розірвати укладений між сторонами договір реструктуризації від 20 травня 2010 року, стягнувши з відповідачів на користь КП «Теплокомуненерго» солідарно 7 111 грн. 31 коп. заборгованості з оплати за послуги теплопостачання, в решті позову (щодо стягнення за ст. 625 ЦК) відмовлено. Стягнуто з кожного з відповідачів по 114 грн. 70 коп. судового збору на користь позивача.

Задовольняючи позов частково, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розірвання договору реструктуризації та стягнення заборгованості за надані послуги у зв»язку з порушенням відповідачами своїх зобов»язань.

Відмову в позові щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд мотивував тим, що п.6 договору передбачена інша, ніж ст.625 ЦК відповідальність за несвоєчасне внесення плати.

В апеляційних скаргах відповідачів ставиться питання про скасування рішення суду в частині стягнення 4 083 грн. 93 коп. з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначається, зокрема, що суд не дав належної оцінки розрахункам заборгованості, не звернув уваги, що за укладеним договором реструктуризації борг станом на 20 травня 2010 року складав 4 083 грн. 93 коп., а в розрахунку і в позовній заяві зазначено 7 111 грн. станом на жовтень 2013 року, однак збільшення боргу позивачем не підтверджено. Крім того, суд, помилково визнав факт переривання позовної давності, оскільки внесені ними платежі у серпні 2012 року (500 грн.) та в лютому 2013 року (250 грн.) були сплачені кошти за попередні місяці: липень 2012 року та січень 2013 року відповідно. Тому суд не врахував, що пропущений строк позовної давності, на застосуванні якого вони наполягають.

Рішення суду в іншій частині не оскаржується.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник відповідача посилався, зокрема, на те, що у зв»язку з наявністю заборгованості за отримані послуги з теплопостачання та укладенням договору про реструктуризацію заборгованості від 20 травня 2010 року перебіг позовної давності переривається. Також були зроблені дві проплати: лютий 2013 року - 250 грн. та серпень 2012 року - 500 грн., де не зазначено в платіжних дорученнях, що це оплати поточного платежу, а тому також перебіг позовної давності переривається. При цьому відповідач навмисно в платіжному дорученні за лютий 2013 року дописав місяць, за який нібито сплачував, що підтверджується оригіналами та копіями доданих платіжних доручень. Таким чином, відповідачі умисно не сплачували за надані їм послуги, чим завдали шкоди підприємству.

За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачам апеляційним судом направлялися повістки про виклик до суду на 24 грудня 2014 року та 28 січня 2015 року, які ними не були отримані (а.с.149-153).

Відповідно до ч.3 ст.76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації.

Відповідачі належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, яким у зв»язку з неотриманням ними судових повісток, відповідно до ч.3 ст.76 ЦПК України повістку вручено відповідній житлово-експлуатаційній організації КП «Житлогосп», про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.164), а також повідомлені за допомогою засобів зв»язку відповідно до ч.6 ст.74 ЦПК України (а.с.163), і їх неявка відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду в оскаржуваній частині - залишенню без змін, з таких підстав.

Відповідно до п.п.3, 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.162 ЖК України, споживач зобов'язаний сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.

Пунктом 20 зазначених Правил передбачено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що відповідачі проживають в квартирі АДРЕСА_1, і користуються послугами комунального підприємства про що свідчить особовий рахунок НОМЕР_1 (а.с.3,4,6-10).

Також встановлено, що 20 травня 2010 року між КП «Теплокомуненерго» та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 був укладений договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, згідно п. 1 якого позивач надав відповідачам розстрочку у погашенні заборгованості з теплопостачання, що утворилася станом на 01 травня 2010 року на суму 4083,93 грн., реструктуризував її строком на 60 місяців, а саме: з 01.05.2010 року до 01.05.2015 року, з розподілом на місяць по 68 грн. (а.с.5).

Пунктом 6 зазначеного договору передбачено, що у разі несвоєчасного внесення плати за цим договором нараховується пеня в розмірі 0,01 відсотка, яка нараховується за кожен день прострочення, але не більше ніж 100 відсотків загальної суми боргу, за умови відсутності перед громадянином заборгованості з виплати заробітної плати, пенсії, стипендії та інших будь - яких видів соціальної допомоги (абз.1).

У разі несвоєчасного внесення плати за договором та поточних платежів за спожиту теплову енергію відповідно до п.4 договору, більше ніж на 1 місяць - КП «Теплокомуненерго» має право звернутись до суду про розірвання договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги та про примусове стягнення даної заборгованості (абз.2).

У п.4 договору зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов'язалися забезпечити своєчасне погашення боргу за житлово-комунальні послуги згідно з умовами, визначеними договором, та сплату поточних платежів (абз.1).

Судом встановлено і доданим до матеріалів справи розрахунком підтверджується, що за період з жовтня 2010 року по жовтень 2013 року відповідачі реструктуризовану заборгованість та поточні платежі відповідно до умов договору не сплачують, у зв»язку з цим станом на 1 жовтня 2013 року загальна сума боргу в межах трирічного строку позовної давності складає 7 111 грн. 31 коп. (а.с.3,4).

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дав правильну оцінку наданим доказам і відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.526, 530, 651 ЦК України, ст.162 ЖК України дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачами зобов»язань за договором, розірвавши його та стягнувши з них солідарно суму зазначеної заборгованості.

Рішення суду в частині розірвання договору, стягнення заборгованості за період з 20.05.2010 року по 28.10.2013 року та відмови у позові відповідачами не оскаржується.

Доводи відповідачів про сплив позовної давності є необґрунтованими. Позов поданий 30 жовтня 2013 року.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку.

Укладення відповідачами договору про реструктуризацію заборгованості від 20 травня 2010 року, відповідно до якого вони взяли на себе зобов»язання погасити заборгованість за послуги теплопостачання, та проплати ними у серпні 2012 року - 500 грн., у лютому 2013 року - 250 грн., тобто вчинення ними дій, які у відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України свідчать про переривання перебігу позовної давності

Доводи відповідачів щодо сплати ними за липень 2012 року та січень 2013 року поточних платежів з посиланнями на копії долучених до скарг квитанцій, є безпідставними та не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки із оглянутих у судовому засіданні оригіналів платіжних доручень та доданих до справи їх копій вбачається, що місяць сплати у них не зазначений (а.с. 141, 165).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тому не грунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги, які не є істотними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка.

Надані сторонами докази оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 6 травня 2014 року в частині, що оскаржується, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: