Справа № 369/3688/15 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/3985/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 42 08.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Білоконь О.В., Голуб С.А.,

за участю секретаря Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою і надати ключі від вхідних дверей.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду та перевіривши матеріали справи, колегія суддів -

ВСТАНОВИЛА :

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом та просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_3 надати йому ключі від вхідних дверей до вказаної квартири та зобов'язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкод в користуванні квартирою.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2015 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та закриваючи провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що набрало законної сили рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 серпня 2012 року, яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Перелік підстав для закриття провадження у справі є вичерпним та визначений ст. 205 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Закриття провадження у справі у цьому випадку можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Зі змісту рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 серпня 2012 року вбачається, що в 2012 році ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди в користуванні жилим приміщенням, при цьому посилався на ст. ст. 9 та 156 ЖК України.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 з 1993 року по 1995 рік. У 1995 році шлюбні відносини припинено. Після розірвання шлюбу відповідачка почала чинити перешкоди щодо його проживання у вказаній квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Постійно вимагала від нього звільнити квартиру та забрати речі. У зазначеній квартирі він зареєстрований з 09.10.1993 року.

Звертаючись до суду у 2015 році з позовом до ОСОБА_3 про вселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою, ОСОБА_2 обґрунтовував свої вимоги тим, що він перебував у шлюбі з відповідачкою з 1993 року по 1995 рік. У 1995 році шлюбні відносини припинені. Після розірвання шлюбу відповідачка почала чинити перешкоди щодо його проживання у спірній квартирі та забирати його речі. З 09.10.1993 року по сьогоднішній день він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Посилався на норми ЖК України, зокрема, ст. ст. 9 та 156.

Тобто, сторони, підстави та предмет позову є тотожними з попередньою справою, в якій у 2012 році районним судом ухвалено рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про тотожність підстав зазначених позовів та наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Доводи, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленої судом ухвали, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 308, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: