АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Лозинська М.І.
№22-ц/796/6599/2015 Доповідач - Борисова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Гаращенка Д.Р., Саліхова В.В.

при секретарі: Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Київського національного університету імені ТарасаШевченка - Скорик Людмили Володимирівни на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року по справі за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: Міністерство оборони України про стягнення заборгованості та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач у листопаді 2012 року звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Міністерство оборони України про стягнення заборгованості за комунальні послуги та виселення із займаного приміщення.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року у задоволенні позову Київського національного університету імені Тараса Шевченка - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача Київського національного університету імені Тараса Шевченка - Скорик Л.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що співпраця між Київським національним університетом імені Т. Шевченка та Міністерством оборони України закінчилася 31 грудня 2011 року, а тому закінчився і термін проживання відповідачів.

Зазначає, що відповідачами, відповідно до ст.60 ЦПК України, не надано жодного доказу законності їх проживання в гуртожитку, в тому числі ордеру на жилу площу в гуртожитку, який відповідно до ст.129 ЖК України є єдиною підставою для вселення на дану жилу площу.

Вказує, що права університету, як власника майна порушуються, оскільки він позбавлений можливості в повному обсязі використовувати всі свої права щодо належного йому майна, визначених статутними обов'язками, а саме - надання ліжко-місць особам, що навчаються.

Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано визнання відповідачами факту проживання та обов'язку здійснювати оплату наданих послуг, що підтверджується шляхом внесення ними оплати за проживання спочатку в повному розмірі, а згодом частково.

Посилається на те, що всупереч ч.1 ст.212 ЦПК України калькуляцію вартості проживання в гуртожитку, додану до матеріалів справи судом першої інстанції визнано такою, що не має правового значення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5. та представник відповідача ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили відмовити в її задоволенні.

Представник третьої особи проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила відмовити у її задоволенні

Відповідачі ОСОБА_5., ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не підпадають під категорію осіб, які можуть бути виселені з гуртожитку з підстав передбачених ст.132 ЖК України, крім того в даному випадку має місце невиконання договірних зобов'язань з боку Міністерства оборони України, а не відповідачів по справі, порушень п.2.3. додаткової угоди від 19 серпня 2009 року з боку відповідачів не було, а тому вони не можуть бути виселені як особи, які порушили зазначений пункт договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що починаючи з 1995 року, між університетом та Міністерством оборони України було укладено ряд договорів (договір № 135 від 22 грудня 1997 року; договір про підготовку спеціалістів від 11 вересня 1995 року) та додаткових угод до них про підготовку спеціалістів та про надання Міністерству оборони України у тимчасове користування приміщень.

Згідно з умовами договору від 11 вересня 1995 року та додаткових угод до нього № 07-94 від 21 лютого 1997 року № 07-94-1 від 28 жовтня 1998 року Київський національний університет імені Тараса Шевченка передав у користування Міністерству оборони України блок-секції у гуртожитку АДРЕСА_1 для проживання офіцерів на період навчання, офіцерів-слухачів та членів їх сімей.

Окрім вищезазначеного договору, 22 грудня 1997 року укладено договір № 135.

19 серпня 2009 року між університетом та Міністерством оборони України укладено додаткову угоду № 303/44/09 відповідно до розділу 2 якої Міністерство оборони України зобов'язалося після введення в експлуатацію житлового будинку по вул. Бориспільській, 26 у м. Києві вивільнити та передати університету житлові кімнати в студентському гуртожитку АДРЕСА_1, зайняті десятьма сім'ями військовослужбовців, у тому числі звільнених у запас або відставку (п. 2.1.). Згідно з п. п. 2.2, 2.3 Міністерство зобов'язалося протягом 2010 року відселити решту сімей військовослужбовців, які проходять військову службу, і передати університету вивільнені житлові кімнати; до кінця 2011 року відселити всі сім'ї військовослужбовців, звільнених у запас або відставку.

ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі вищезазначених договорів 26 листопада 1998 року були заселені у кімнати № № 7122, 7133 гуртожитку за вказаною адресою.

Відповідно до ст.132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань Міністерством оборони України, відповідачі не можуть бути виселені як особи, які порушили п. 2.3 додаткової угоди від 19 серпня 2009 року та не підлягають під категорію осіб, які можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення з підстав, передбачених ст.132 ЖК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх та достовірних доказів, які б давали підстави для правильного нарахування належних до сплати сум за користування відповідачами гуртожитком та житлово-комунальними послугами та не враховано пільги, які має відповідач ОСОБА_4, як ветеран військової служби.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості виходячи з наступного.

Додатковою угодою №07-94-1 від 28 жовтня 1998 року до договору «Про підготовку спеціалістів» від 11 вересня 1995 року встановлено, що сім»ї військовослужбовців, заселені в гуртожиток на житлову площу передану в користування Міністерству оборони України, оплату за проживання проводять особисто в бухгалтерію Університету, розмір якої визначається за згодою сторін та оформляється відповідним актом, а додатковою угодою №303/44/03/09 до договору №135 «Про підготовку спеціалістів» від 22 грудня 1997 року, укладеною 19 серпня 2009 року встановлено, що розмір та порядок місячної плати за користування житловим приміщенням, місцями загального користування та надані житлово-комунальні послуги встановлюється наказами ректора університету. На час укладення додаткової угоди діє розмір оплати встановлений наказом ректора від 21 березня 2006 року №184-32. В разі зміни цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії Університет може змінювати розмір оплати за проживання в гуртожитку з обов»язковим попередженням про це мешканців не менш ніж за місяць на підставі наказу ректора Університету. Оплата за тимчасове користування житловим приміщенням та спожиту електроенергію проводиться самостійно сім'ями військовослужбовців, які проживають у гуртожитку, на рахунок університету через установу банку на підставі рахунків, виписаних дирекцією студмістечка Університету не пізніше 15 числа наступного місяця за оплачуваним.

Наказом ректора Київського національного університету ім. Т. Шевченка від 21 березня 2006 року № 184-32, відповідно до постанови КМУ від 20 січня 1997 року №38 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами» з 01 квітня 2006 року встановлено розмір оплати за проживання в гуртожитках Університету, зокрема, для курсантів та слухачів військового інституту розмір плати за місяць за проживання в гуртожитку №11 був визначений у сумі 66 грн. за ліжко-місце.

Згідно наказу ректора Київського національного університету ім. Т. Шевченка № 871-32 від 30 грудня 2009 року у зв'язку з зростанням вартості енергоносіїв і комунальних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами, затвердженого вищезазначеною постановою КМУ № 38 від 20 січня 1997 року з 01 січня 2010 року встановлено розмір оплати за місяць за ліжко-місце за проживання в гуртожитках університету для категорії «інших осіб при наявності належно оформленого дозволу» в гуртожитку в т.ч. АДРЕСА_1 в кімнатах з електролічильниками - 282 грн., без електролічильника - 290 грн.

В подальшому, наказом ректора Київського національного університету ім. Т. Шевченка № 365-32 від 11 травня 2011 року «Про оплату за користування гуртожитками університету» з 01 червня 2011 року встановлено щомісячну вартість одного ліжко-місця для осіб, що не є студентами, аспірантами, докторантами в гуртожитках Університету. Так, згідно до калькуляції, вартість проживання інших категорій проживаючих у гуртожитках №№ 1, 2, 5, 8, 9, 10, 11, 16, 17 (в кімнатах блочного типу) Київського національного університету ім. Т. Шевченка встановлено у розмірі 420 грн. без електролічильника та 402 грн. з електролічильником за одне ліжко-місце за місяць.

Відповідно до наказу ректора Київського національного університету ім. Т. Шевченка № 370-32 від 13 травня 2011 року «Про оплату за користування гуртожитками університету» тарифи на проживання було змінено. Також, п.6 вказаного наказу передбачено, що вартість в гуртожитках з поліпшеними умовами проживання та додатковими послугами і обладнанням затверджуються окремими калькуляціями. Калькуляцією вартості проживання інших категорій проживаючих у гуртожитках №№ 1, 2, 5, 8, 9, 10, 11, 16, 17 (в кімнатах блочного типу без електролічильників) Київського національного університету ім. Т. Шевченка встановлено вартість проживання у гуртожитку АДРЕСА_1 у розмірі 420 грн. одне ліжко-місце за місяць.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідачі не здійснювали повністю оплату за проживання в кімнатах №7122 та 7133 у гуртожитку №11 студмістечка Київського національного університету ім. Т.Шевченка з 26 листопада 1998 року по 01 жовтня 2012 року. Заборгованість останніх становить 37948,06 грн. згідно довідки- розрахунку Київського національного університету ім. Т.Шевченка.

Послуги за проживання в гуртожитках університету визначені згідно Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України. Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23 липня 2010 року № 736/902/758 з урахуванням вимог наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров'я України від 28 березня 2011 року № 284/423/173 «Про встановлення граничного розміру плати за проживання в студентських гуртожитках вищих навчальних закладів державної та комунальної форм власності».

Відповідно до п.2 вищезазначеного наказу № 284/423/173 конкретна вартість проживання в гуртожитках університету визначається наказами ректора на підставі калькуляції.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторони договору можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки протягом строку дії договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

Умовами договору передбачено, що розмір оплати за проживання в гуртожитку, згідно з калькуляцією, визначається на підставі наказу ректора.

У разі якщо строк дії договору, закінчився, а особа, що заселена в гуртожиток на підставі такого договору, продовжує користуватися майном і отримувати послуги, на неї покладається обов'язок сплачувати за його користування в розмірах, у строки та в порядку, що були визначені договором, строк якого закінчився.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року у справі № 6-231цс14, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Розмір оплати за проживання в гуртожитку встановлено з дотриманням порядку, визначеного в договорах, відповідачі проживали в гуртожитку, займали чотири ліжко-місця, отримували й користувалися житлово-комунальними послугами, які належним чином надавалися університетом, а тому вони повинні сплачувати за проживання та за надані їм послуги.

Оскільки колегією суддів встановлено, що позивачем надавались, а відповідачами споживались послуги з проживання та користування електроенергією у гуртожитку, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь позивача за такі послуги за вищезазначений період згідно розрахунку, наданого Київським національним університетом ім. Т.Шевченка, оскільки відповідачами такий розрахунок не спростовано.

Доводи відповідачів про необґрунтоване без повідомлення мешканців гуртожитку підвищення позивачем вартості оплати за проживання в гуртожитку не можуть бути прийняті до уваги, оскільки таке підвищення здійснено університетом відповідно до п.3.2 додаткової угоди №303/44/09 від 19 серпня 2009 року до договору № 135 Про підготовку спеціалістів від 22 грудня 1997 року, згідно якої у разі зміни цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії університет може змінювати розмір оплати на підставі наказів ректора. Зазначені накази у встановленому законом порядку не оспорені, є чинними. Крім того, відповідно до п.3.2 зазначеної додаткової угоди про зміну розміру оплати мешканці попереджалися у встановленому порядку, розписатися про таке повідомлення відповідачі відмовилися, що підтверджується актами від 05 січня 2010 року та від 18 травня 2011 року. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідачами не було надано доказів на спростування таких актів. Про підвищення мешканці також попереджалися шляхом розміщення інформації на дошці оголошень та відповідно до п.3.4 додаткової угоди розрахунок для оплати проживаючим сім'ям військовослужбовців із зазначенням сум оплати направлявся дирекцією студмістечка щомісячно.

Також колегія суддів відхиляє посилання відповідача ОСОБА_4 про те, що під час здійснення розрахунку вартості оплати за проживання та оплати комунальних послуг позивачем не враховано пільги встановлені законом для ветеранів військової служби, оскільки забезпечення виконання нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади. Київський національний університет імені Тараса Шевченка є Державним цивільним закладом освіти, діє відповідно до Законів України «Про освіту», «Про вищу освіту» та свого Статуту, фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України за чітко визначеними програмами для здійснення своєї статутної діяльності, тому не може виконувати функції покладені законодавством на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 310, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача Київського національного університету імені Тараса Шевченка - Скорик Людмили Володимирівни - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позов Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Міністерство оборони України про стягнення заборгованості- задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Київського національного університету імені ТарасаШевченка заборгованість з оплати комунальних послуг в розмірі 37948 грн. 06 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка судовий збір в розмірі 379 грн. 48 коп., в рівних частках з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: