Справа №701/341/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2015 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого-судді - А. І. Костенка

при секретарі - В. І. Околіті

з участю пркурора - Р. П. Безручка

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_2 до Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області та Головного управління Держземагентства у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача прокуратура Маньківського району та Маньківська районна державна адміністрація про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачів з позовом про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

На підставу своїх вимог спирається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 87 років в смт. Маньківка, Маньківського району, Черкаської області помер ОСОБА_3, про що 03 червня 2000р. в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 40, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1. ОСОБА_3, доводився позивачці свекром. Позивачки чоловік ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 58 років в смт. Маньківка, Маньківського району, Черкаської області, про що 11 квітня 2007р. в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 39, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2. Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, і прийняла спадщину після його смерті. Також, спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є позивачки син ОСОБА_5 та ОСОБА_6 У свою чергу, чоловік позивачки ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги за законом після смерті свого батька ОСОБА_3, є таким, що прийняв спадщину відповідно до ст.ст. 548,549 ЦК УРСР від 18.07.1963р. Позивачки чоловік ОСОБА_4, фактично вступив у володіння та управління спадковим майном після смерті свого батька і є таким, що прийняв усю спадщину. У свою чергу, до позивачки, як до спадкоємиці свого чоловіка, перейшли права на спадщину, яку прийняв, але не переоформив чоловік позивачки після смерті свого батька. Позивачки свекор ОСОБА_3, 1913 р. н., 09.07.1993 року переселився до смт. Маньківка Черкаської області відповідно до ст. 4 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". До цього часу він проживав в с. Золоте, Дубровицького району, Рівненської області, звідки був переселений, оскільки дана територія зазнала радіоактивного забруднення. За попереднім місцем проживання ОСОБА_3, мав право на отримання земельної частки (паю), однак був переселений, своїм право на тримання цієї частки не скористався внаслідок відселення, і тому відповідно до закон мав право на її отримання на території, куди був переселений. За життя ОСОБА_3, своїй правом не скористався, разом з тим, це право в порядку спадкування перейшло до його сина, чоловіка позивачки, а після його смерті - до позивачки. Інформацією наданою позивачці управлінням Пенсійного фонду України підтверджується, що ОСОБА_3, отримав пенсію за віком у 1973 році та продовжив працювати у колгоспі ім. XIX партз'їзду. Також, інформацією підтверджується, що ОСОБА_3, є переселенцем і не отримував земельної частки (паю) на території Маньківської селищної ради. Таким чином, перебуваючи членом господарства, при проведенні розпаювання та оформлення права власності на земельну частку (пай), ОСОБА_3, не був включений у списки на отримання земельної частки (паю) за місцем свого попереднього проживання, оскільки на час проведення розпаювання був переселений що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, та наполягав на застосуванні позовної давності.

Представник Маньківської селищної ради не заперечував проти задоволення позову.

Представник Маньківської районної державної адміністрації не заперечував проти задоволення позову.

Представник Головного управління Держземагентства у Черкаській області до суду не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак до суду без поважних причин не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів, відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, у відсутності відповідача.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 87 років в смт. Маньківка, Маньківського району, Черкаської області помер ОСОБА_3, про що 03 червня 2000р. в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 40, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1. ОСОБА_3, доводився позивачці свекром. Позивачки чоловік ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 58 років в смт. Маньківка, Маньківського району, Черкаської області, про що 11 квітня 2007р. в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 39, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2. Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, і прийняла спадщину після його смерті. Також, спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є позивачки син ОСОБА_5 та ОСОБА_6 У свою чергу, чоловік позивачки ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги за законом після смерті свого батька ОСОБА_3, є таким, що прийняв спадщину відповідно до ст.ст. 548,549 ЦК УРСР від 18.07.1963р. Позивачки свекор ОСОБА_3, 1913 р. н., 09.07.1993 року переселився до смт. Маньківка Черкаської області відповідно до ст. 4 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". До цього часу він проживав в с. Золоте, Дубровицького району, Рівненської області, звідки був переселений, оскільки дана територія зазнала радіоактивного забруднення. За попереднім місцем проживання ОСОБА_3, мав право на отримання земельної частки (паю), однак був переселений, своїм право на тримання цієї частки не скористався внаслідок відселення, і тому відповідно до закону мав право на її отримання на території, куди був переселений. За життя ОСОБА_3, своїй правом не скористався, разом з тим, це право в порядку спадкування перейшло до його сина, чоловіка позивачки, а після його смерті - до позивачки. Інформацією наданою позивачці управлінням Пенсійного фонду України підтверджується, що ОСОБА_3, отримав пенсію за віком у 1973 році та продовжив працювати у колгоспі ім. XIX партз'їзду. Також, інформацією підтверджується, що ОСОБА_3, є переселенцем і не отримував земельної частки (паю) на території Маньківської селищної ради. Таким чином, перебуваючи членом господарства, при проведенні розпаювання та оформлення права власності на земельну частку (пай), ОСОБА_3, не був включений у списки на отримання земельної частки (паю) за місцем свого попереднього проживання, оскільки на час проведення розпаювання був переселений.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 року № 720/95 паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств мало здійснюватися після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (пункт 2 Указу). Відповідно до пункту 5 Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація здійснюються відповідною районною державною адміністрацією. Право на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі державного акта на право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарську акціонерному товариству, членом якого є особа, яка претендує на пай, в тому числі і пенсіонер, що раніше працював у цьому сільськогосподарському підприємстві. Виходячи зі змісту вказаних вимог закону особа набуває права на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, долучених до Державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акту. Згідно із ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до роз'яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004року в разі смерті члена КСП, включеного до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проте в судовому засіданні встановлено, що позивач пропустив строк у межах якого він міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що у відповідності до ст. 257 ЦК України становить три роки. Відповідно до вимог ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про відмову в задоволенні позовних вимог позивача з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, що відповідає вимогам ст. 267 ЦК Украни, яка встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, і сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, тому суд проаналізувавши матеріали справи, вислухавши сторони не вбачає можливості в продовженні строку позовної давності, оскільки позивачем суду не було надано належного та допустимого доказу про поважність причин пропуску строку позовної давності коли позивач, як він вказує, не надавши ніяких доказів на підтвердження того, дізнався про порушення своїх прав та по день звернення до суду, з урахуванням строку передбаченого ст. 257 ЦК України, в межах якого позивач повинен був звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Крім того у відповідності до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, не була збільшена за домовленістю між сторонами, тому позов позивачки задоволенню не підлягає у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 58-60, 88, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 256-268, 1216, 1218 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_2 до Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області та Головного управління Держземагентства у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача прокуратура Маньківського району та Маньківська районна державна адміністрація про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування - ВІДМОВИТИ.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Черкаської області через Маньківський районний суд на протязі десяти днів.

Суддя А. І. Костенко