Ухвала

іменем україни

17 липня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 23 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з невиконанням рішення суду,

в с т а н о в и в:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, мотивуючи його тим, що рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2012 року на її користь з ОСОБА_2 стягнуто 48 620 грн, які до цього часу не було сплачено. 13 березня 2014 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Вказувала, що внаслідок неповернення відповідачем коштів вона позбавлена можливості придбати власне житло та мати постійне місце проживання, що приносить додаткові незручності. Посилаючись на ст. 625 ЦК України та з урахуванням уточнень, остаточно просила стягнути з ОСОБА_2 3 % річних від простроченої суми у розмірі 2 107 грн 30 коп., 5 863 грн 49 коп. інфляційних втрат, 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 13 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 23 червня 2015 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2 107,30 грн у якості 3% річних, 5 863, 49 грн інфляційних втрат та 243 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Судами встановлено, що 20 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено, з дотриманням норм ст. 635 ЦК України, попередній договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до якого позивачем сплачено авансовий внесок у сумі 8 тис. доларів США. У випадку невнесення решти коштів до 30 квітня 2008 року ОСОБА_2 зобов'язувалась повернути авансовий внесок з вирахуванням оплати за проживання, комунальних послуг та нанесених збитків, якщо такі матимуть місце. У січні 2008 року ОСОБА_2 повернула 2 тис. доларів США, у зв'язку з відмовою позивача від подальшого укладення договору купівлі-продажу.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто суму авансу в розмірі 48 тис. грн та 620 грн судових витрат. Зазначене рішення набрало законної сили 23 жовтня 2013 року та скасовано не було.

Відділом державної виконавчої служби Новоушицького районного управління юстиції в примусовому порядку з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто 6 088 грн 20 коп., що підтверджується постановами про закінчення виконавчого провадження від 13 березня 2014 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює договори та інші правочини.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, вірно визначившись з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, апеляційний суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, оскільки за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, які в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд обґрунтовано виходив з положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, зазначивши, що відшкодування моральної шкоди за невиконання договірного зобов'язання законом не передбачено, а договір, укладений між сторонами таких застережень не містить.

Висновки апеляційного суду відповідають нормам матеріального та процесуального закону, а також установленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновку суду апеляційної інстанції вони не впливають та його не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2317/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з невиконанням рішення суду.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О. Кузнєцов

і кримінальних справ