АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5622/15 Справа № 203/108/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Невинномиського міського суду Ставропольського краю від 21.08.1967 року з відповідача на його користь було стягнуто в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю, щомісячно та довічно 68,63 руб. До 2003 року відповідач за його заявами, на підставі довідок, що підтверджували зміну середньої заробітної плати, добровільно проводив перерахунки довічного утримання. А з 01.01.2003 року проводити такий перерахунок відмовився. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2007 року з відповідача на його користь було стягнуто суми недоплат за період з 01.01.2003 року по 30.11.2003 року в розмірі 5633,36 грн. та довічне утримання з 01.12.2003 року в розмірі 6478,21 руб. В частині сплати заборгованості в сумі 5633,36 грн. рішення суду відповідачем було виконано.

В зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача у рахунок відшкодування шкоди з урахуванням індексації з 01.12.2014 року та щомісячно по 14437,89 руб., а також відшкодувати витрати з оформлення довіреності в сумі 900 руб.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що 24.01.1962 року позивач був прийнятий до ВАТ «Невинномиський АЗОТ» апаратиком 4 розряду цеху №5. З 10.05.1962 року його було переведено апаратиком абсорбції 5 розряду цеху №5. З 05.11.1962 року його було переведено машиністом турбокомпресорів 5 розряду цеху №5. З 01.06.1964 року його було переведено машиністом турбокомпресорів 7 розряду цеху №5. З 11.02.1967 року його було звільнено в зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності. Вказані обставини підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці.

17.09.1966 року при слідуванні в приміському потягу №271 по 1 Долгинцевському шляху ст. Верховцево внаслідок нещасного випадку він випав із вагону та попав під колеса. Внаслідок травми йому було ампутовано нижні кінцівки. Актом №177 судово-медичної експертизи було встановлено факт втрати ним 100% загальної працездатності. В період з 27.05.1995 року по 10.07.1995 року йому повторно безстроково було встановлено першу групу інвалідності.

Рішенням Невинномиського міського суду Ставропольського краю від 21.08.1967 року з відповідача на користь позивача було стягнуто в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю, щомісячно та довічно 68,63 руб.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2007 року з відповідача на користь позивача було стягнуто суми недоплат за період з 01.01.2003 року по 30.11.2003 року в розмірі 5633,36 грн. та суму довічного утримання з 01.12.2003 року в розмірі 6478,21 руб.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що, відповідно до заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2007 року, розмір відшкодування шкоди позивачу визначався виходячи із заробітної плати позивача, а не у відповідності до мінімальної заробітної плати. А тому, суд прийшов до висновку, що немає підстав для збільшення відшкодування шкоди відповідно до вимог ч.2 ст.1208 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині індексації розміру відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги позивача не ґрунтуються на законі, оскільки позивач є громадянином Росії, згідно заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2007 року сума довічного утримання останньому визначена та перераховується в рублях та отримується поза межами України.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, які мають значення для справи, на недоведеність обставин, які мають значення для справи, та які суд вважав встановленими, на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Однак, з такими доводами апелянта не можна погодитися з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 1208 ЦК України, що за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду.

Згідно вимог ч.2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Виходячи зі змісту наведеної норми, при вирішенні даного спору апелянт не врахував, що зміна розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, здійснюється чи у зв'язку зі збільшення вартості життя, чи у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати.

Оскільки розмір відшкодування шкоди позивачу визначався згідно з його заробітною платою, а не з підстав передбачених ст. 1208 ЦК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Колегія суддів вважає, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень по ним.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що суд не витребував у відповідача особисту справу ОСОБА_2, у тому числі платіжні документи, які підтверджують виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2007 р., у зв'язку з чим дійшов висновку, який не відповідає обставинам справи.

Оскільки такі доводи апелянта зводяться до його намагання перекласти тягар доказування на суд, що суперечить вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК та до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як, відповідно до ст. 212 ЦПК, оцінка доказів є виключним правом суду, переоцінка доказів неприпустима.

Апелянтом не було надано жодних доказів, в розумінні ст.57 ЦПК, на підтвердження своїх вимог.

Колегія вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова