У х в а л а

20 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на спадкове майно; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та відповідні грошові вклади у філіях Головного управління по м. Києву та Київській області акціонерного товариства «Ощадбанк» на ім'я ОСОБА_5

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її сестра ОСОБА_5 Після смерті сестри вона звернулась до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, і нотаріусом було заведено спадкову справу. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину вона не може, оскільки ОСОБА_3 заперечує її право на спадщину та неодноразово звертався із позовами до суду до неї, а до державної нотаріальної контори - із заявами про зупинення видачі їй свідоцтва про право на спадщину.

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати недійсною заяву ОСОБА_4 від 18 серпня 2005 року до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини (спадкова справа № 142/05 Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори).

Позовні вимоги мотивував тим, що подана ОСОБА_4 18 серпня 2005 року заява до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори не відповідає вимогам закону як заява про прийняття спадщини, оскільки у ній йдеться про прийняття майна, а не спадщини; ОСОБА_4 не зазначила у заяві, чи приймає зобов'язання та права інтелектуальної власності спадкодавця; на заяві нотаріус не вказала своє прізвище, дату підписання, не скріпила свій підпис печаткою та не зареєструвала заяву у реєстрі вчинення нотаріальних дій. Крім того, заява від 18 серпня 2005 року зареєстрована у Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі 16 серпня 2005 року, що суперечить п. 12 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Просив позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та відповідні грошові вклади у філіях Головного управління по м. Києву та Київській області акціонерного товариства «Ощадбанк». У зустрічному позові ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2014 року залишено без змін.

У поданій заяві ОСОБА_3 просить переглянути ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм закону, що потягло ухвалення різних за змістом рішень у подібних правовідносинах. Так, заявник зазначає, що судом касаційної інстанції неоднаково застосовані норми ст. 1297 ЦК України.

Крім того, заявник звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року, посилаючись на поважність причин пропуску такого строку.

Заява про поновлення строку на звернення із зазначеною заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року підлягає задоволенню, оскільки наведені у заяві доводи свідчать про поважність причин пропуску такого строку.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

На підтвердження своїх доводів заявник долучив до заяви копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року, від 17 вересня 2014 року, від 10 вересня 2014 року, від 9 липня 2014 року.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Із доданих до заяви копій ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року, від 17 вересня 2014 року, від 10 вересня 2014 року, від 9 липня 2014 року випливає різне визначення предмета регулювання правових норм, різні підстави та зміст позовних вимог й різні фактичні обставини у порівнянні із судовим рішенням, про перегляд якого подається заява.

Таким чином, зі змісту доданих копій ухвал не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3 строк на звернення із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року.

У допуску справи за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на спадкове майно; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко