АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6909/15 Справа № 205/3789/13 Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник К.О. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

09 липня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої: судді Кочкової Н.О.

Суддів: Деркач Н.М., Осіяна О.М.,

При секретарі: Прудченко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2014 року за поданням виконуючого обов'язки начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, визнання права та зобов'язання вчинити певні дії, по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - приватний нотаріус ДМНО Грищенко В.І., приватний нотаріус ДМНО Ярмолюк М.М. про стягнення шкоди, завданої незаконними діями внаслідок злочину, стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2014 року подання виконуючого обов'язки начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, визнання права та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визначено, що ОСОБА_5, як одному з подружжя, належить на праві власності 1/2 частина з 7/8 частин, що складає 7/16 частин будинку АДРЕСА_1. В задоволенні іншої частини подання - відмовлено (а.с.39-40).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, посилаючись на незаконність ухвали, порушення норм матеріального і процесуального права, ставлять питання про скасування ухвали та постановлення нової про відмову в задоволенні подання державного виконавця (а.с.53-56).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" - за змістом частини третьої статті 14, статті 292 ЦПК право на апеляційне оскарження судових рішень мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Право на апеляційне оскарження мають також особи, які не брали участі у справі, за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов'язки. Органи та особи, які за законом мають право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси (частина друга статті 3, статті 45, 46 ЦПК), але не брали участі в справі, мають право на апеляційне оскарження судових рішень, якщо таке право передбачено законом.

Згідно із абзацом 6 цієї ж Постанови особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, які не брали участі у розгляді справи, посилаються на те, що оскаржуваною ухвалою порушені їх права та інтереси як власників 7/8 частин будинку АДРЕСА_1, а право власності визнано за ними рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2010 року по справі №2-160/10, яким було визнано недійсним договір дарування 7/8 частин домоволодіння АДРЕСА_1, від 20.12.2005 року укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та цим же рішенням було визнано дійсним договір купівлі-продажу 7/8 частин домоволодіння АДРЕСА_1, укладеного 10.04.2001 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3, ОСОБА_2, визнано право власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на 7/8 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Однак, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, згідно зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно із ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів, доданих до апеляційної скарги, і не заперечувалось представником апелянтів у судовому засіданні апеляційного суду, державна реєстрація права власності ОСОБА_3, ОСОБА_2 на 7/8 частин домоволодіння АДРЕСА_1, набутого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2010 року, не була проведена, незважаючи на вимоги закону.

Крім того, у вересні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом та просили виключити з акту опису та арешту майна від 29 серпня 2014 року, складеного державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа № 199/2837/13-ц, виданого 01 серпня 2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська та звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме, 7/16 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задоволені. Однак, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 травня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2014 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виключення майна з акту опису та звільнення майна з - під арешту - відмовлено. При цьому апеляційним судом зазначено, що відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. ОСОБА_2, ОСОБА_3 із таким позовом до суду не звертались.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвалою від 23 червня 2014 року права апелянтів не порушені, тому відсутні передбачені ч.3 ст. 312 ЦПК України підстави для її скасування.

Керуючись ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: