УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Київгаз» про визнання недійсним і скасування наказу про звільнення, визнання запису у трудовій книжці недійсним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 13 січня 2015 року та касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 13 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати незаконним і скасувати наказ від 18 липня 2014 року про його звільнення, визнати запис у трудовій книжці щодо його звільнення недійсним, поновити його на посаді майстра служби аварійних робіт № 1 Філії аварійно-відновлювальних робіт ПАТ «Київгаз» і стягнути з ПАТ «Київгаз» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23 506 грн 28 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що з 02 жовтня 2002 року перебував у трудових правовідносинах із відповідачем і працював на посаді майстра служби аварійних робіт № 1 Філії аварійно-відновлювальних робіт ПАТ «Київгаз» з графіком роботи доба через три. Зазначив, що 18 липня 2014 року за ініціативою відповідача трудовий договір із ним було розірвано на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки 11 липня 2014 року і 15 липня 2014 року був відсутній на робочому місці з поважних причин, а саме: 11 липня 2014 року відносно нього рішенням суду було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а ІНФОРМАЦІЯ_1 о 7 годині перебував в Київському міському пологовому будинку № 3 на «партнерських пологах», коли його дружина ОСОБА_6 народжувала дитину. Вказував, що одразу після пологів приїхав на роботу та написав заяву про відпустку за сімейними обставинами і вважав, що перебуває у відпустці. Також посилався на те, що спірний наказ про звільнення був прийнятий 18 липня 2014 року, коли він знаходився у стані тимчасової непрацездатності.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Скасовано наказ від 18 липня 2014 року № 434-П про звільнення ОСОБА_4

Визнано запис в трудовій книжці ОСОБА_4 щодо його звільнення згідно наказу від 18 липня 2014 року № 434-П недійсним.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді майстра служби аварійних робіт №1 Філії аварійно-відновлювальних робіт ПАТ «Київгаз» з дня звільнення.

Стягнуто з ПАТ «Київгаз» на користь ОСОБА_4 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 23 506 грн 28 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 4 950грн.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 січня 2015 року скасовано рішення районного суду та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Київгаз» в частині вимог про визнання недійсним і скасування наказу про звільнення, визнання запису у трудовій книжці недійсним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності на роботі 11 та 15 липня 2014 року, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг цих висновків не спростовують.

Суд апеляційної інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення районного суду в частині задоволення позову та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційних скарг, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про їх відхилення та залишення без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року, в незмінній після апеляційного перегляду частині, та рішення апеляційного суду Київської області від 13 січня 2015 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року, в незмінній після апеляційного перегляду частині, та рішення апеляційного суду Київської області від 13 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич О.В. Кафідова В.М. Колодійчук