АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/6350/2015 головуючий у 1-й інстанції: Плахотнюк К.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Невідомої Т.О.

при секретарі: Осауленко О.А.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інкомстрах", третя особа: ОСОБА_2, про стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 5 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 9 червня 2013 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Volkswagen Tiguan", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого він є, та автомобіля марки " Volkswagen Bora", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Зазначена пригода сталася з вини ОСОБА_2

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ "СК "Інкомстрах" згідно полісу № АС/2084531, 9 червня 2013 року ОСОБА_1 повідомив страхову компанію про настання страхового випадку.

У результаті експертної оцінки, проведеної ПрАТ "СК "Інкомстрах", було визначено, що розмір матеріального збитку, заподіяного дорожньо-транспортною пригодою, перевищує 50000 грн., тобто встановлений полісом ліміт відповідальності страховика, про що було складено відповідний страховий акт.

15 листопада 2013 року ОСОБА_1 подав до ПрАТ "СК "Інкомстрах" заяву про виплату йому страхового відшкодування, однак протягом встановленого законодавством строку рішення про виплату страхового відшкодування не було прийнято.

Також в обґрунтування позову зазначав, що оскільки ПрАТ "СК "Інкомстрах" у період з 14 лютого 2014 року по 23 вересня 2014 року допустило прострочення виконання грошового зобов'язання, то відповідно до вимог ст. 625 ЦК України має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, а також пеню за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання, передбачену ч. 5 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорних засобів".

Посилаючись на викладене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з ПрАТ "СК "Інкомстрах" на свою користь страхове відшкодування в розмірі 50000 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 6350 грн., три проценти річних у розмірі 912 грн. 33 коп. та пеню в розмірі 5852 грн. 05 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 5 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки доказам позивача і не навів у своєму рішенні мотивів, за якими він їх відхиляє, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення; не врахував, що подання інших можливих доказів у цій справі було неможливим, оскільки відповідач не брав участі у судових засіданнях та не виконав вимоги ухвали суду про витребування матеріалів страхової справи.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що 9 червня 2013 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Volkswagen Tiguan", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого він є, та автомобіля марки " Volkswagen Bora", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Згідно вироку Бородянського районного суду Київської області від 3 жовтня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ "СК "Інкомстрах" згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2084531 від 30 березня 2013 року (ліміт відповідальності становить 50000 грн., франшиза - 0 грн.).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не подано доказів щодо повідомлення ПрАТ "СК "Інкомстрах" про дорожньо-транспортну пригоду, що мала ознаки страхового випадку, та сталася з вини страхувальника ОСОБА_2, а також доказів на підтвердження узгодження розміру страхового відшкодування або розміру завданої йому майнової шкоди у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, а тому відсутні підстави для задоволення позову як у частині стягнення страхового відшкодування, так і в частині стягнення штрафних санкцій з підстав порушення строків виплати страхового відшкодування.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих пари експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

При цьому, виходячи із суті такого страхування Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого (пункти 9.1, 9.2 ст. 9 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Статтею 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено обов'язок учасника дорожньо-транспортної пригоди повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду. Зокрема, в пп. 33.1.4 п. 33.1. міститься застереження, що учасник дорожньо-транспортної пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Частиною 1 статті 35 цього Закону встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви.

Крім того, до заяви додається перелік документів, визначений в ч. 2 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов'язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що потерпілий ОСОБА_1 у встановлений законом і договором строк повідомив страхову компанію, з якою було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася з вини страхувальника 9 червня 2013 року, а також докази звернення позивача до ПрАТ "СК "Інкомстрах" із заявою про виплату йому страхового відшкодування встановленого зразка, то суд першої інстанції обґрунтовано виходив із недоведеності вимог позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову як у частині вимог про стягнення страхового відшкодування, так і в частині стягнення штрафних санкцій з підстав порушення строків виплати страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки доказам позивача і навів у своєму рішенні мотивів, за якими він їх відхиляє, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення, підлягають відхиленню з урахуванням вищевикладеного.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 5 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: