Пр. №2/155/378/15
Справа №155/667/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року Горохівський районний суд

Волинської області

в складі: головуючого-судді Шмідта С.А.

при секретарі Грищук Г.Г.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Горохівського районного суду в м.Горохів Волинської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсною боргової розписки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 03 травня 2012 року вона надала у борг відповідачу 13321,00 грн., які остання зобовязалася повернути до 03 травня 2013 року, про що між ними було укладено договір позики. Оскільки в установлений термін відповідач боргу не повернула, позивач просить стягнути з відповідача в її користь грошові кошти в зазначеному розмірі із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми позики в загальному розмірі 18809,23 грн., а також понесені нею судові витрати.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 11 червня 2015 року було прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання боргової розписки недійсною.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 мотивує свій позов тим, що в період з 01 січня по 27 червня 2012 року вона працювала продавцем в належному ОСОБА_1 магазині та перебувала з останньою у трудових відносинах. Під час роботи у неї виникла нестача грошових коштів на суму 5754,51 грн. та на суму 1873,00 грн. За привласнення належних ОСОБА_1 грошових коштів вироком Горохівського районного суду Волинської області від 13 грудня 2012 року ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, і призначено покарання у виді 1-го року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. Цим же вироком з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 було стягнуто 5754,51 грн. завданої шкоди, а в користь ОСОБА_4 1873,00 грн. Однак, під час проведення інвентаризації в магазині ОСОБА_1, крім вищевказаної нестачі в загальному розмірі 7627,51 грн., було також виявлено нестачу в сумі 5694,00 грн., яка виникла за рахунок видачі товару покупцям в борг під запис у зошит. Таким чином, на думку ОСОБА_3, загальний розмір нестачі склав 13321,00 грн. ОСОБА_1 ще до порушення кримінальної справи виставила їй вимогу повернути грошові кошти у вищевказаному розмірі та зобовязала написати боргову розписку. Позивач за зустрічним позовом стверджує, що реально грошових коштів вона не позичала, і їй невідомо, чому ОСОБА_1 не надала цю розписку під час розгляду кримінальної справи. Крім того, покупці магазину з її допомогою повернули ОСОБА_1 нестачу, яка виникла за рахунок видачі товару в борг під запис у зошит. Позивач за зустрічним позовом також стверджує, що боргову розписку вона підписала тому, що на той час мала намір їхати на заробітки до Польщі через проблеми сімейного характеру, а саме одруження сина, вагітність його майбутньої дружини та хворобу батька. За цих обставин ОСОБА_1 застосувала до неї психологічний тиск та змусила написати боргову розписку. Розписку вона писала після 27 червня 2012 року, а саме після проведення інвентаризації. Чому в борговій розписці стоїть дата 03 травня 2012 року, їй невідомо, можливо, через те, що цю розписку вона писала під тиском та під диктовку ОСОБА_1 У звязку з вищевикладеним позивач за зустрічним позовом просить визнати боргову розписку недійсною.

Відповідач позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні первісного позову не визнала та просила відмовити у його задоволенні, а свій зустрічний позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснила суду, що зазначених в борговій розписці грошей вона не позичала. Ревізія в магазині проводилася 28 червня 2012 року, після закінчення якої ОСОБА_1 підрахувала всю суму нестачі в розмірі 13321,00 грн., яку відповідач зобовязалась відшкодувати після приїзду із Польщі, а як гарантію цього відшкодування написала розписку про те, що взяла у борг зазначену суму коштів. Відповідач ствердила, що після повернення з Польщі вона дізналася про те, що стосовно неї було порушено кримінальну справу за привласнення належних ОСОБА_1 коштів, після чого вироком суду ці кошти в розмірі 5754,51 грн. було стягнуто з неї в користь останньої. Про те, що в ОСОБА_1 залишилась її боргова розписка, відповідач не думала, тому що не сподівалась, що ця розписка буде предявлятися до суду. Відповідач ствердила, що вона писала цю розписку в стані емоційного стресу, якого вона зазнала внаслідок психологічного тиску зі сторони позивача, а тому не звернула уваги на те, що під диктовку ОСОБА_1 вказала іншу дату написання цієї розписки, а саме 03 травня 2012 року. Відповідач вважає, що покупці вже повернули позивачу грошові кошти, які вона давала їм у борг, а тому, на її думку, остання намагається безпідставно стягнути з неї кошти, які вона вже відшкодувала.

Позивач відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні первісний позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила його задовольнити, а предявлений ОСОБА_3 до неї зустрічний позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні. Крім того, суду пояснила, що дійсно в травні 2012 року вона позичила ОСОБА_3 13321,00 грн., про що остання власноручно написала розписку. На той час ОСОБА_3 працювала продавцем як в позивача, так і в її чоловіка. Позивач ствердила, що при цьому будь-якого тиску на відповідача не здійснювала. В червні 2012 року в магазині було виявлено нестачу, а ОСОБА_3 відшкодувати грошові кошти відмовилася, поїхала в Польщу та на дзвінки не відповідала. Позивач через місяць звернулася до правоохоронних органів. Суд виніс вирок, стягнув з ОСОБА_3 в її користь 5754,51 грн. завданої шкоди, які через деякий час остання їй виплатила.

Представник позивача відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судовому засіданні первісний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Як вбачається із боргової розписки від 03 травня 2012 року (а.с.20), відповідач ОСОБА_3 взяла у борг у позивача ОСОБА_1 13321,00 грн., які зобовязалася повернути до 03 травня 2013 року.

Вироком Горохівського районного суду Волинської області від 13 грудня 2012 року встановлено, що ОСОБА_3, працюючи на посаді продавця магазину "Гостинець", що в смт.Марянівка Горохівського району і, відповідно, являючись матеріально-відповідальною особою, в період часу з 01 січня по 27 червня 2012 року умисно привласнила матеріальні цінності (продукти харчування, алкогольні напої та тютюнові вироби) належні фізичним особам підприємцю ОСОБА_1, які були їй ввірені та перебували в її віданні, на загальну суму 5754,51 грн., та підприємцю ОСОБА_4 на загальну суму 1873,00 грн. Цим же вироком суду ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, і призначено покарання у виді 1 року обмеження волі, та підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 5754,51 грн. завданої шкоди, а в користь ОСОБА_4 1873,00 грн. (а.с.24-26).

Як вбачається із постанови про закінчення виконавчого провадження серії ВП № 38223124 від 19 травня 2014 року (а.с.27), відділом державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Волинської області на підставі виконавчого листа № 1/0302/177/12 було стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 1873,00 грн. завданої шкоди.

Як вбачається із постанови про закінчення виконавчого провадження серії ВП № 38223197 від 11 квітня 2014 року (а.с.28), відділом державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Волинської області на підставі виконавчого листа № 1/0302/177/12 було стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 5754,51 грн. завданої шкоди.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що на початку травня 2012 року ОСОБА_3 взяла в борг у його дружини ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі близько 13000,00 грн., про що написала розписку, та по цей час цих грошей не віддала. Вищевказану розписку ОСОБА_3 писала в підсобному приміщенні магазину, він особисто бачив, як це відбувалося. В той час він не цікавився, що то була за розписка, але через кілька днів він цю розписку бачив, при цьому його дружина йому сказала, що позичила для ОСОБА_3 гроші. Свідок ствердив, що нестача в магазині була виявлена вже після написання розписки, а саме в червні 2012 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що ОСОБА_3 не могла взяти в ОСОБА_1 гроші, а розписку могла писати під тиском, оскільки такі погрози з боку ОСОБА_1 висловлювались і стосовно неї. Свідок ствердила, що вона була продавцем в належному ОСОБА_1 кафе, а ОСОБА_3 в магазині, вони спілкувалися кожного дня. З листопада 2011 року по червень 2012 року вони працювали разом. ОСОБА_3 говорила їй, що писала розписку на суму біля 7000,00 грн. Про розписку від 03 травня 2012 року свідку нічого не відомо. Свідок також ствердила, що 28 червня 2012 року вона бачила, як ОСОБА_3 виходила з магазину, була в нервовому стані, сказала, що написала розписку про нестачу на суму біля 7500,00 грн.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що вона працювала продавцем у належному ОСОБА_1 магазині. В кінці червня 2012 року в магазині проводилася ревізія, після підрахунків до неї прийшла ОСОБА_3 і сказала, що є нестача. ОСОБА_3 хотіла все залагодити, оскільки вона мала їхати до Польщі, а тому написала розписку про те, що зобовязується повернути борг. Свідок ствердила, що вона була присутньою при написанні цієї розписки, при цьому грошей ніхто нікому не позичав. Сума боргу не озвучувалася, мова йшла про нестачу та борг, при написанні розписки криків та погроз зі сторони ОСОБА_1 не було.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, частиною 3 цієї статті передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Тобто, мається на увазі насильство не лише фізичне, а й психічний тиск (погрози, залякування, які породжують страх і який є мотивом вчинення правочину, тощо), а саме заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою укласти правочин. Тиск необхідно оцінювати з точки зору особистості конкретної людини з урахуванням виду правочину.

Правочин, вчинений під впливом насильства, може визнаватися недійсним внаслідок відсутності волі самої особи на вчинення правочину, а волевиявлення, яке має місце, відображає волю не самого учасника правочину, а волю будь-якої іншої особи, яка здійснює вплив на учасника правочину.

Оцінивши показання свідків, допитаних в суді, в сукупності з іншими доказами у справі, суд приходить до висновку, що доводи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про написання боргової розписки проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї психологічного тиску з боку відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами. Свідкам, на які посилається позивач, відомі обставини з її слів, будь-які інші докази, які б підтверджували факт здійснення на ОСОБА_3 фізичного чи психологічного тиску під час написання нею боргової розписки на суму 13321,00 грн., в матеріалах справи відсутні. На думку суду, доводи ОСОБА_3 про те, що насправді вищевказану розписку було написано нею не 03 травня, а 28 червня 2012 року, та про те, що частину боргу в розмірі 7627,51 грн. вже відшкодовано нею саме при виконанні судового рішення від 13 грудня 2012 року, також не підтверджується жодними дослідженими в судовому засіданні доказами. З приводу психологічного тиску або погроз у зв'язку з складанням розписки до компетентних органів ОСОБА_3 не зверталась, на застосування з боку ОСОБА_1 психологічного тиску при складанні розписки заявила лише через три роки після складання боргової розписки. А тому, з огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_3 підстав для визнання недійсною вищевказаної боргової розписки відповідно до ст.ст.215, 231 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

А тому, на думку суду, доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що грошові кошти насправді не були одержані нею від позикодавця ОСОБА_1, також не знаходять свого підтвердження в судовому засіданні, а навпаки, спростовуються написаною нею борговою розпискою.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсною боргової розписки слід відмовити.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що борг відповідача ОСОБА_3 виник із позикового зобовязання відповідача сплатити позивачу 13321,00 грн. до 03 травня 2013 року. Оскільки жодних доказів виконання такого зобовязання після 03 травня 2013 року відповідачем суду не представлено, то суд стягує з відповідача в користь позивача грошові кошти в розмірі 13321,00 грн. із врахуванням індексу інфляції в розмірі 4702,30 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми позики в розмірі 785,93 грн., що в загальному розмірі становить 18809,23 грн., тому що для цього є законні підстави.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивача сплачені останньою при зверненні до суду 243,60 грн. судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.231, 526, 530, 549, 625, 1047, 1051 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, ч.1 ст.88, ст.ст.212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 03 травня 2012 року із врахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних від простроченої суми позики в загальному розмірі 18809,23 (вісімнадцять тисяч вісімсот девять гривень 23 копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 243,60 (двісті сорок три гривні 60 копійок) судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання боргової розписки недійсною відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Горохівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області ОСОБА_7