Справа 522/8165/15-ц
16 червня 2015 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого одноособово судді Донцова Д.Ю.,
при секретарі судового засідання Громова А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ «УСК «Гарантавто», ОСОБА_3 (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП,
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 28 серпня 2014 року о 16 год. 00 хв. громадянин ОСОБА_2О, керуючи автомобілем марки ТАЙОТА д/н ВН 0807ВН, в м. Одесі по вул. Посмітного, відкрив задні ліві дверцята та зробив перешкоду автомобілю «Шевролет» д/н ВН 0677ВО, який належить позивачу, внаслідок чого допустив зіткнення, в результаті якого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху.
Згідно Постанови Овідіопольського суду Одеської області від 30 вересня 2014 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, згідно поданої до суду письмової заяви позивач просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти постановлення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача - ПАТ «УСК «Гарантавто» у судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у відсутності зазначених відповідачів до суду не надходило.
Представник відповідача ОСОБА_3 (транспортного) страхового бюро України у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання МТСБУ повідомлялося належним чином, до суду надійшли письмі заперечення проти позову від зазначеного відповідача, відповідно до яких МТСБУ просить справу розглядати у відсутності представника МТСБУ.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наданим доказам, прийшов до наступного.
Судом встановлено, що постановою Овідіопольського суду Одеської області від 30 вересня 2014 року по адміністративній справі №509/4400/14-ц ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Під час розгляду в судовому засіданні вказаної адміністративної справи судом встановлені обставини, які є преюдиціальними для розгляду даної справи, а саме те, що 28 серпня 2014 року о 16 год. 00 хв. громадянин ОСОБА_2О, керуючи автомобілем марки ТАЙОТА д/н ВН 0807ВН, в м. Одесі по вул. Посмітного, відкрив задні ліві дверцята та зробив перешкоду автомобілю НОМЕР_1, внаслідок чого допустив зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.1. Правил дорожнього руху.
Таким чином, судом встановлено, що в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_2, що належить позивачу, ОСОБА_1, отримав механічні пошкодження.
За проведення вищезазначеної експертизи позивачем було сплачено суму у розмірі 550,00 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, спричинені особі збитки є втрати, яких вона зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 встановлено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.
Як зазначає позивач, ОСОБА_2 було укладено договір страхування з ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», цивільно-правова відповідальність винної особи в ДТП відповідно до страхового полісу №АС/5374883 була застрахована на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках ОСОБА_3 (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.
При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Частиною 1 ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд погоджується з розрахунками позивача та приймає їх як підставу для задоволення позовних вимог. При цьому суд повинен зазначити про таке.
Стаття 40 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди.
Згідно п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 вищезазначеного Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Враховуючи вищезазначене та факт того, що на день ДТП, цивільно-правова відповідальність винної особи ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «УСК «Гарант-Авто», суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог до ОСОБА_3 (транспортного) страхового бюро України виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
На підставі ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 22, ч.1 ст. 23, ч.1 ст. 1166, ст. 1187, ст. 1192, ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ «УСК «Гарантавто», ОСОБА_3 (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ПАТ «УСК «Гарантавто» на користь ОСОБА_1 (зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1) грошові кошти, сплачені за експертну оцінку автомобіля у сумі 550,00 грн. (пятсот пятдесят гривень 00 копійок).
Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ПАТ «УСК «Гарантавто» на користь ОСОБА_1, (зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1) судові витрати у розмірі 598,57 грн. (п'ятсот девяносто вісім гривень 57 копійки).
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя