УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал» про визнання наказу про переведення на простій незаконним, стягнення середньої заробітної плати, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал» на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 03 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал» (далі - ТОВ «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал») про визнання наказу №58 від 17 березня 2014 року про переведення його на простій не чинним, стягнення з відповідача на його користь недоплачену середню заробітну плату в розмірі 18 535,20 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 03 грудня 2014 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано незаконним наказ № 58, виданий ТОВ «Стивідорна компанія «Нікмет-Термінал» 17 березня 2014 року «Про переведення не з вини працівника та визначення дислокації місця роботи». Стягнуто з ТОВ «Стивідорна компанія «Нікмет-Термінал» на користь ОСОБА_4 середню заробітну плату за період з 17 березня 2014 року по 16 червня 2014 року у розмірі 6 580,36 грн без врахування податків та обов'язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал» просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

За змістом ст. 34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що простій не з вини працівника можливий лише за умови попередження працівника про простій, проте даних про таке попередження матеріали справи не містять. З урахуванням фактичних обставин, встановлених апеляційним судом та наданих сторонами доказів, апеляційний дійшов вірного висновку про те, що оскаржуваний наказ є таким, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 113 КЗпП України, а отже є незаконним. З огляду на незаконність оскаржуваного наказу, апеляційний суд правильно зауважив, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума заробітної плати в розмірі 6 580,36 грн без урахування податків та обов'язкових платежів, взявши до розрахунку середній заробіток за період простою з 17 березня 2014 року до 16 червня 2014 року, який становить 20 644,23 грн, та нараховану позивачу заробітну плату без врахування податків та обов'язкових платежів за період з березня 2014 року до червня 2014 року включно розмірі 14 063,87 грн.

Зайве посилання апеляційного суду на положення ст. 235 КЗпП України, на яке звертає увагу заявник у доводах касаційної скарги, не впливає на законність та правильність ухваленого рішення.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 03 грудня 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал» відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук