Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 414/1927/14-ц
Провадження № 22ц/782/72/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного

суду Луганської області в складі:

головуючого: Дронської І.О.

суддів: Кострицького В.В., Соловей Р.С.,

при секретарі Коротенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Прокурора Кремінського району Луганської області в інтересах Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 26 листопада 2014року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він проживає та зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з ним проживає та зареєстрована його мати, яка є відповідачем по справі, а також при житті був зареєстрований та проживав його батько ОСОБА_4, який помер 19.12.2009р. Після смерті батька залишилося спадкове майно, що складалося з права власності на земельну ділянку, площею 7,9818га, кадастровий номер :06:003:0046, що розташована на території Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області (ділянка № 304). Спадкоємцями першої черги за законом після померлого є він, як син, та його мати, як дружина померлого. Мати не зверталася із заявою про прийняття спадщини. 23.07.2012р. він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку, оскільки його батько не встиг отримати державний акт на право власності на землю, хоча цей акт і був вже виготовлений. За життя його батька розпорядженням голови Кремінської райдержадміністрації № 256 від 12.03.2004р. було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю, а також було передано цю земельну ділянку у власність його батька. Також було виготовлено державний акт на право власності на землю, однак батько не зміг отримати його через хворобу. Він звертався для отримання правовстановлюючого документа на право власності на землю до відділу Дуржкомзему у Кремінському районі, однак йому було відмовлено у видачі цього документа, оскільки він не є власником землі. Крім того, між ним та матірю виник спір з приводу цієї земельної ділянки. Просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 19 грудня 2009 року, на земельну ділянку площею 7,9818 га кадастровий номер :06:003:0046, що розташована на території Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області (ділянка № 304).

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 26 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 задоволений. Визнано за ОСОБА_2 як спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку № 304 для ведення фермерського господарства, площею 7,9818га, кадастровий номер :06:003:0046, яка розташована на території Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № 015969, виготовленого на підставі розпорядження голови Кремінської райдержадміністрації від 12.03.2004 року за № 256.

Прокурором Кремінського району Луганської області в інтересах Красноріченської селищної ради на зазначене судове рішення подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, оскільки померлим ОСОБА_4 за життя не був належним чином оформлений Державний акт на землю та державна реєстрація земельної ділянки не проведена, судом не з»ясований правовий режим земельної ділянки та обсяг цивільної дієздатності сторін, судом не досліджено підстави відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії та не зясовано чи взагалі позивач звертався до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, а також судом не враховано, що у справі не були залучені усі особи, на інтереси яких зазначене рішення вплинуло. Просив скасувати рішення Кремінського районного суду Луганської області від 26 листопада 2014 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є сином померлого 19.12.2009р. ОСОБА_4, прийняв спадщину після його смерті, фактично вступивши в управління спадковим майном. Відповідач по справі є також спадкоємцем першої черги, але вона відмовляється від спадщини на користь позивача. Померлому за життя належала спірна земельна ділянка згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛГ № 015969, виготовленого на підставі розпорядження голови Кремінської райдержадміністрації від 12.03.2004р. за № 256, але останній не отримав цей акт за життя. Позивачу відмовлено державним нотаріусом Кремінської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 (а.с.4-13).

Задовольняючи позов ,суд виходив з положень ч. 1 ст. 328, ч. 1 ст. 1268 та ст.. 1225 Цивільного кодексу України, зробивши висновок про те, що ОСОБА_4, хоча і не отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку, однак набув права власності, позивач є спадкоємцем за законом, бажає отримати спадщину, фактично вступивши в управління спадковим майном, а відповідач не заперечує проти цього.

Ці висновки суду першої інстанції є невірними, оскільки при розгляді справи суд не зясував всіх обставин, які мають значення для вирішення спору.

Згідно зі ст.. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Із матеріалів справи вбачається, що фактично існує спір в частині того чи мав право власності на земельну ділянку померлий ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1ст.15 ЦПК України й ч. 1ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав лише в разі їх порушення.

Позивач, звертаючись до суду із позовом і обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання його права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом, зазначав, що він звертався для отримання правовстановлюючого документа на право власності ОСОБА_4 на землю до відділу Дуржкомзему у Кремінському районі, однак йому було відмовлено у видачі цього документу, за відсутністю правовстановлюючого документу йому відмовлено й нотаріусом, при цьому позивач у своєму позові зазначив відповідачем тільки ОСОБА_3, право на спірну земельну ділянку якої, як і позивача, є похідним від права на цю земельну ділянку померлого ОСОБА_4

Колегією суддів встановлено, що фактично у справі спір виник не із зазначеним відповідачем, а з іншою особою, до компетенції якої законом віднесено вирішення питання щодо належності спірної земельної ділянки.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Однак на порушення вищевказаного, а також всупереч вимогам статей 10, 33, 130 ЦПК України, суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які повинні бути залучені до участі у справі, не роз'яснив права на заміну та залучення відповідачів, а також наслідки невчинення таких процесуальних дій та не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що при розгляді вказаного позову мало місце неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

При скасуванні рішення суду із зазначених підстав апеляційний суд не дає правової оцінки щодо обгрунтованості позовних вимог, оскільки вони можуть бути предметом розгляду судом першої інстанції при повторному зверненні позивача до належного відповідача.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п. 2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Кремінського району Луганської області в інтересах Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області, задовольнити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 26 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів після його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді