У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення апеляційного суду Львівської області від 9 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду із указаним позовом, у якому просило стягнути солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року у розмірі 84 401,49 швейцарських франків, що за курсом Національного Банку України станом на 22 січня 2013 року становить 723 607 грн 73 коп.

На обґрунтування позову банк зазначав, що 10 жовтня 2007 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 82 846 швейцарських франків, із терміном повернення кредиту до 10 жовтня 2037 року та сплатою базової процентної ставки за користування кредитом у розмірі 4,5 % річних. Для забезпечення виконання указаного кредитного договору 10 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були укладені окремі договори поруки. Оскільки позичальник фактично припинив погашати кредит та протягом тривалого часу не сплачував суми кредиту та відсотків згідно з обумовленим графіком, а ОСОБА_4 і ОСОБА_5 як поручителі не забезпечили погашення кредиту, на листи-вимоги щодо погашення боргу відповідачі не реагують, банк звернувся до суду з позовом та просив його задовольнити.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 2 квітня 2013 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 84 401,49 швейцарських франків, що за курсом Національного Банку України станом на 2 квітня 2013 року становить 708 366 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 9 грудня 2014 року заочне рішення місцевого суду в частині солідарного стягнення з поручителів заборгованості та судових витрат скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відмовлено. Рішення змінено в частині розподілу судових витрат. У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі заочне рішення місцевого суду.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконує, а тому наявні підстави для стягнення з неї кредитної заборгованості. Оскільки відповідачі: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 поручилися за виконання зобов'язань ОСОБА_3, а тому з них також підлягає стягненню у солідарному порядку кредитна заборгованість.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції помилково стягнув заборгованість з усіх поручителів одночасно солідарно з боржником, оскільки банку слід було заявляти позовні вимоги до кожного із поручителів окремо на підставі відповідного договору поруки. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України позовні вимоги до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підлягають задоволенню, оскільки в укладених договорах поруки не встановлений строк виконання основного зобов'язання, а тому порука є припиненою, та останні не несуть відповідальності за борговими зобов'язаннями позичальника ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що такий висновок є правильним, ґрунтується на нормах матеріального права та узгоджується з нормами процесуального права.

Судами установлено, що ОСОБА_3 працювала у ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсальний Банк», та уклала кредитний договір 10 жовтня 2007 року на суму 82 846 швейцарських франків, строком користування до 10 жовтня 2037 року та зі сплатою 4,5 % річних.

ОСОБА_3 порушила взяті на себе кредитні зобов'язання, з вересня 2009 року погашення кредитної заборгованості та сплату відсотків за користування кредитом здійснювала несвоєчасно. З січня 2010 року ОСОБА_3 не працює у банку, а тому з лютого 2010 року банк почав застосовувати нарахування за користування кредитом підвищеної процентної ставки, що передбачено пп. 1.1.3 кредитного договору. Станом на 22 січня 2013 року ОСОБА_3 має кредитну заборгованість у розмірі 84 401,49 швейцарських франків, що еквівалентно 723 607 грн 73 коп.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про порушення відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного договору, а тому кредитна заборгованість підлягає стягненню.

З матеріалів справи також убачається, що 10 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_4, а також між банком та ОСОБА_5 укладено договори поруки, за якими відповідачі несуть солідарну відповідальність перед банком за виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_3

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору, 23 травня 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та 26 липня 2011 року ОСОБА_5 направлені вимоги про погашення кредитної заборгованості. У матеріалах справи відсутні відомості про отримання боржником та поручителями зазначених вимог, при цьому відповідно до п. 2.2 договорів поруки у випадку невиконання своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом з повідомленням про його вручення).

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що порука на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненою, а тому вимоги до ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до п. 2.2 кожного з договорів поруки, у випадку невиконання своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем, на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендований лист з повідомленням про його вручення).

Відповідно до п. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно із п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що викликають із кредитних правовідносин» відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

Установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором, та кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив протягом шести місяців вимоги до поручителя про виконання зобов'язання, суд дійшов правильного висновку про те, що зобов'язання за договором поруки припинилися.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 8 жовтня 2014 року № 6-128цс14, від 29 січня 2014 року № 6-155 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 9 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко