АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7559/15 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Круглик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Бондаренко Марини Григорівни - представника Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору від 11 вересня 2008 року № 539-089/08Р, просило стягнути солідарно з позичальника та ОСОБА_6 як поручителя 32 550,88 доларів США, що еквівалентно 260 179 грн. 18 коп., заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2014 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції неправильно застосовано строк позовної давності до пред′явлених позовних вимог. Перебіг позовної давності буде починатися в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Отже, відмова суду першої інстанції в задоволенні позову у повному обсязі є необґрунтованою.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін. Позивач та відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Правекс Банк», суд першої інстанції, виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з таких підстав.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що 11 вересня 2008 року між ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Правекс-Банк», було укладено кредитний договір № 539-089/08Р, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 21 056 доларів США, а останній зобов'язався повернути кредит у термін до 11 вересня 2015 року та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,99 % річних.

Відповідно до п. п. 4.4, 4.5 кредитного договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 251 долари США щомісяця до 10-го числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору, зазначеного в п. 1.2 даного договору.

Згідно з п. 10.1 кредитного договору за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної у п. 1.2 договору, що діяла у період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

За невиконання або неналежне виконання позичальником кредитного договору банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитивним договором, сплати належних відсотків і передбачених даним договором неустойок, а також відшкодування збитків, а позичальник зобов′язаний повернути банку суму заборгованості, що залишилася за кредитом, сплатити належні відсотки і неустойки, а також відшкодувати заподіяні банку збитки - п. 9.1 договору.

Пунктом 9.2 договору сторони визначили, що шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2. даного договору припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення.

З метою забезпечення кредитного договору 11 вересня 2008 року між ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» було укладено договір застави транспортного засобу № 539-089/08Р, відповідно до умов якого відповідач передав в заставу банку належний йому на праві власності автомобіль «Mitsubishi Lancer 1/5 Invite», тип ТЗ - легковий седан, д.н.з. НОМЕР_3, 2008 року випуску.

Цього ж дня із метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 539-089/08Р, згідно з умовами якого остання взяла на себе зобов'язання у випадку неналежного виконання боржником зобов'язань за зазначеним кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники.

У зв′язку з тим, що позичальник належним чином не виконував своїх зобов′язань за кредитним договором, кредитор 08 травня 2013 року пред'явив до боржника й поручителя позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в межах заявлених позивачем вимог,колегія суддів виходить із такого:

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Умовами кредитного договору сторонами визначено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 251 долари США щомісяця до 10-го числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору, зазначеного в п. 1.2 даного договору - п. 4.4., 4.5.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору до 11 вересня 2015 року сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції, не врахував, що умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, а тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, сплив позовної давності до окремого періоду платежів не свідчить про сплив позовної давності до іншого періоду платежів у межах трьохрічного строку з моменту виникнення права вимоги, а тому висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності до основної вимоги, а відтак і до додаткових вимог (пені) є помилковим.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, що позичальник своїх зобов'язань за договором належним чином не виконував, перестав сплачувати платежі з погашення кредиту та процентів з 01 квітня 2009 року. У зв′язку з тим, що позичальник належним чином не виконував своїх зобов′язань за кредитним договором, кредитор 08 травня 2013 року пред'явив до боржника й поручителя позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 15 березня 2013 року становить суму 32 550 доларів США 88 центи, з яких: 19 989,69 доларів США - непогашений кредит (залишок позики), 6 857,19 доларів США - несплачені відсотки за користування коштами за період з 01 квітня 2009 року по 14 березня 2013 року; 4 538,00 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату кредиту за період з 11 лютого 2009 року по 20 травня 2012 року; 1 166,00 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 13 травня 2009 року по 20 травня 2012 року.

Аналізуючи умови договору та зміст правових норм, колегія суддів приходить до висновку про стягнення на користь позивача заборгованість за невиконання позичальником ОСОБА_5 кредитногозобов′язання за період з 11 травня 2010 року по травень 2013 року (часу звернення позивача до суду).

В іншій частині вимог за період, який виник до 11 травня 2010 року слід відмовити з підстав пропуску позивачем строку для звернення до суду без поважної причини, оскільки позивач у межах загального строку позовної давності, який обчислюється з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за останнім здійсненим платежем позичальником, не звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного інтересу, а представником відповідача зроблено заяву до винесення рішення про застосування позовної давності (а.с. 95, 118-120 том 1), що у відповідності до частини 4 вимог статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові в цій частині вимог.

Позовна давність, про застосування якої зроблено заяву лише стороною у спорі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7, підлягає застосуванню і до позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_5, оскільки відповідачі у справі є солідарними боржниками, а тому в силу статті 541 ЦК України предмет зобов′язання є неподільним.

При визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягнення на користь позивача, колегія суддів виходить з наступного:

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку (а.с. 26-27 том 1) розмір простроченої заборгованості, в тому числі залишку за кредитом, з 11 травня 2010 року по день ухвалення рішення складає суму 16 036,00 доларів США. Прострочені проценти обчислювались позивачем за 2009, 2011, 2012, 2013 роки, тобто без врахування 2010 року, а тому в межах заявлених позивачем вимог сума заборгованості за процентами за період з 01 січня 2011 року по 14 березня 2013 рік становить суму 6 245,90 доларів США.

З урахуванням положень ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що сума пені підлягає обрахуванню за останній рік невиконання основного зобов'язання, в межах строку позовної давності за основним зобов'язанням за період з 08 травня 2012 року по 08 травня 2013 року та у відповідності до розрахунку пені за прострочення сплати мінімального платежу становить - 0,59 доларів США, за несвоєчасну сплату процентів - 0,54 доларів США.

Перевіряючи доводи представника ОСОБА_6. про те, що в задоволенні позову до поручителя ОСОБА_8 слід відмовити на підставі статті 559 ЦК України, оскільки порука припинилась з 10 листопада 2009 року, колегія суддів виходить з наступного:

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язанняне пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Із змісту договору поруки вбачається, що ОСОБА_6 взяла на себе зобов'язання у випадку неналежного виконання боржником зобов'язань за зазначеним кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники. Сторонами договору поруки визначено строк його дії до 11 вересня 2018 року - п. 4.1.

Виходячи з положень першого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором, кредитор має право пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто до 11 вересня 2018 року. Таким чином, обов′язок ОСОБА_6 за договором поруки № 539-089/08Р від 11 вересня 2008 року не припинився.

Отже, сума заборгованості та штрафні санкції підлягають стягненню у солідарному порядку з боржника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_6

За таких обставин, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості. Слід стягнути солідарно з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_6 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» заборгованість за кредитним договором, яка складається із суми заборгованості за кредитом та залишку позики у розмірі 16 036,00 доларів США, заборгованості за процентами за період з 01 січня 2011 року по 14 березня 2013 рік у розмірі 6 245,90 доларів США, пені за прострочення сплати мінімального платежу у розмірі 0,59 доларів США, пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 0,54 доларів США, а всього 22 283,03 доларів США. Сума заборгованості, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу (100 доларів США - 799,3 грн.) та дорівнює сумі 178 108,26 грн. В решті вимог слід відмовити.

Відповідно до положень статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позовзадоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 781,08 грн. по 890,54 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Бондаренко Марини Григорівни - представника Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк»- задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути солідарно з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_6 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» заборгованість у розмірі 178 108,26 грн. В решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» судовий збір у розмірі 890,54 грн. Стягнути з ОСОБА_6 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» судовий збір у розмірі 890,54 грн.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: