Справа № 199/4046/15-ц
23 червня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Богун О.О.
при секретарі Хлус Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку,в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що згідно договору купівлі-продажу від 26.05.2009 року йому на праві власності належить домоволодіння №121 по вул.. Делегатській в м. Дніпропетровську. Відповідач колишня власниця будинку. При оформлені даного договору відповідач запевнила його, що земельна ділянка площею 0,0536 га, на якій розташоване домоволодіння, не є приватизованою. В 2011 році він звернувся до управління Держземагенства у м. Дніпропетровську з метою перевірити чи дійсно дана земельна ділянка не приватизована, там його запевнили, що дійсно вона ні за ким не зареєстрована, тому в 2012 році він почав процес приватизації даної ділянки: замовив технічну документацію та оплатив всі витрати. Проте в жовтні 2013 року отримав відмову у приватизації на тій підставі, що право власні за зазначену земельну ділянку зареєстровано за іншою особою, а саме за ОСОБА_2, відповідно до рішення №120/48 про передачу їй безоплатно у власність земельної ділянки від 15.07.2009 року та Державного акта про право власності на земельну ділянку від 19 січня 2010 року. Оскільки він є власником домоволодіння №121 по вул.. Делегатській в м. Дніпропетровську, що розташоване на спірній земельній ділянці, на момент укладення договору купівлі-продажу будинку відповідачці належало право користування земельною ділянку, а у відповідності до приписів ст.. 120 ЗК України, з придбанням будинку він набув права користування і земельною ділянкою, тому вважає приватизацію земельної ділянки відповідачем незаконною та такою, що порушує його права, тому і просить суд припинити право власності відповідачки на дану земельну ділянку та визнати право власності на неї за ним.
У судове засідання позивач не зявився, надав заяву щодо розгляду справи у його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити.
Відповідач у судове засідання не зявилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не надавала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалась правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 позивачу на праві власності належить домоволодіння №121 по вул.. Делегатській в м. Дніпропетровську. Як слідує з матеріалів справи на момент складення даного договору спірна земельна ділянка площею 0,0536 га, на якій розташоване вказане домоволодіння приватизована не була, та знаходилась у продавця (відповідача по справі) на праві користування.
У відповідності до ч. 2 ст. 120 Земельного Кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. п. е) ст. 141 Земельного кодексу України передбачено , що набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Таким чином подальша приватизація відповідачкою спірної земельної ділянки, та отримання державного акту про право власності на неї на час коли дана земельна ділянка у неї на праві користування не перебувала є незаконною.
Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч. 1 ст. 118 ЗК України).
Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України).
Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.
Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Таким чином, суд приходить до висновку про порушення позивачем порядку захисту свого права та необхідності оскарження рішення Дніпропетровської міської ради №120/48 від 15.07.2009 року про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки та скасування виданого на підставі даного рішення Державного акта про право власності на земельну ділянку від 19 січня 2010 року.
За таких обставин, з огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, та приймає рішення про відмову у його задоволенні у повному обсязі.
Питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд вирішує у відповідності до приписів ст.88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 214, 215, 222, 224 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідач, який не зявився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: О.О.Богун