Справа №173/14/15-ц
Провадження №2/173/258/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням уточненої позовної заяви) зазначено, що 31 травня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № DZV0SK00000048, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 50,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку із значним порушенням зобов'язань за кредитним договором станом на 18 листопада 2014 року заборгованість становить 30069 грн. 66 коп. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2010 року з відповідача на користь позивача було стягнуто 7437 грн. 84 коп. У зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками в сумі 5800 грн. 71 коп. та 18 343 грн. 54 коп. - пеня, а всього 24144 грн. 25 коп., а також понесенні судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на суттєве порушення відповідачем умов договору, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що з нього вже стягується з пенсії заборгованість за попереднім рішенням суду та просив суд застосувати строки позовної давності, оскільки після рішення суду в 2010 році до нього будь-яких вимог з боку банку не надходило.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

31 травня 2005 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник - закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк») (Банком) та ОСОБА_1 (Позичальником) було укладено договір № DZV0SK00000048. Відповідно до умов договору Позичальник отримав кредит в сумі 2500 грн. з мовами сплати процентів за користування кредитним коштами в розмірі 4,17% щомісяця на суму залишку заборгованості та сплатою комісії 1% від суми кредиту в розмірі 25 грн. на строк до 30 травня 2007 року. Погашення заборгованості, в тому числі по кредиту, процентах за використання кредиту, мало відбуватися відповідно до умов договору щомісячними платежами в період з 10 по 15 число кожного місяця у відповідності до графіку, передбаченого п. 1.2 договору (а.с.7-8).

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Уклавши із закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності ОСОБА_1 порушив договірні зобов`язання, що призвело до виникненя заборгованості, яка станом на 18 листопада 2014 року становить 30069 грн. 66 коп.: 687 грн. 56 коп. - заборгованість за кредитом; 9097 грн. 94 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 20284 грн. 16 коп. - пеня (а.с.5-6).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2010 року з ОСОБА_1 було стягнуто на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 7437 грн. 84 коп. (а.с.4).

Доказів повернення кредиту в повному обсязі на день ухвалення рішення сторонами суду не надано.

У зв'язку з невиконанням рішення суду про стягнення заборгованості позивач продовжує нараховувати проценти за користування кредитом та пеню у відповідності до п. 3.2. договору за весь час після ухвалення судом рішення в 2010 році.

Верховний Суд України 6 листопада 2013 року розглянув справу № 6-116цс13, предметом якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором і зробив правовий висновок, згідно з яким початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Умовами договору (п. 3.1) передбачено, що розрахунок процентів відбувається, починаючи з дати списання грошових коштів з кредитного рахунку до дати повного погашення кредиту. Проценти нараховуються по фактичному залишку заборгованості на кожний календарний день. Проценти розраховуються щомісячно за період з попередньої дати фактичної сплати щомісячного платежу. Також умовами договору передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за процентами та комісією Банк має право нарахувати, а Позичальник сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення.

Таким чином, судом встановлено, що умовами договору передбачено щомісячне нарахування та погашення процентів за користування кредитним коштами до повного погашення заборгованості та щоденне нарахування пені за порушення строків погашення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд вважає, що саме несплата чергового щомісячного платежу є порушенням зобов'язання з боку відповідача.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України визначено спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Доказів укладення між Банком та Позичальником договору про збільшення позовної давності сторонами не надано.

Як було встановлено в судовому засіданні в добровільному порядку відповідачем заборгованість за кредитним договором не було погашено, так само як і не виконувалось в добровільному порядку рішенням суду про стягнення заборгованості.

Таким чином про невиконання Позичальником зобов'язання щодо сплати відсотків та пені позивачу було відмово після несплати чергового щомісячного платежу після набранням рішенням суду законної сили, а саме 7 березня 2010 року. Таким чином трирічний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по відсотках закінчився 8 квітня 2013 року, а річний строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості з пені - 8 квітня 2011 року.

Проте позивач звернувся до суду з позовом лише в січні 2015 року (згідно зі штампом вхідної кореспонденції).

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, є підставою для відмови у позові. Згідно зі ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позовна давність не може в даному випадку застосовуватись, оскільки з відповідача стягувалась заборгованість за кредитом з пенсії, що є підставою для переривання перебігу позовної давності з огляду на наступне.

Згідно з листом Управління Пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області від 5 березня 2015 року № 1431/05/14 на підставі виконавчого листа від 24 лютого 2010 року № 2-218/2010 з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягувалась заборгованість в сумі 7437 грн. 84 коп. Стягнення розпочато з 1 січня 2012 року.

Згідно з ч 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Стягнення суми заборгованості з пенсії Позичальника в примусовому порядку на підставі виконавчого листа у межах примусового виконання рішення суду, на думку суду, не свідчить про визнання відповідачем боргу або іншого обов'язку зі сплати нарахованих сум процентів та пені, а є лише процедурою примусового виконання рішення суду у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Будь-яких інших доказів визнання відповідачем суми заборгованості за процентами та пенею позивачем не надано, більше того про існування такої заборгованості вже після рішення суду 2010 року відповідачу взагалі не було відомо.

Наявність поважних причин пропущення строку позовної давності позивачем не доведено.

Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що відповідачем було зроблено заяву про застосування позовної давності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у позові в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керуючись вимогами ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, а саме сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви, не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 264, 266, 267, 526, 610, 612, 1054, Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212-215, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

В позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем - віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко