Справа № 161/1795/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/908/15 Категорія: 53 Доповідач: Подолюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А.,

суддів - Киці С.І., Данилюк В.А.,

при секретарі - Вергуну Т.С.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Долгополової І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про визнання незаконним та скасування наказу від 26 грудня 2014 року № 4022-к, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про визнання незаконним та скасування наказу від 26 грудня 2014 року №4022-к, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу посилаючись на те, що з 03 червня 2007 року працювала у відповідача головним експертом Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу Департаменту контролю банківських ризиків з робочим місцем у м. Луцьку. На підставі наказу № 4022-к від 26 грудня 2014 року незаконно була звільнена з 6 січня 2015 року з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, яке вважає незаконним, оскільки порівняно з іншими працівниками, які залишились працювати в банку, вона має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, тривалий безперервний стаж роботи, а тому має переважне право на залишення на роботі. Також при ознайомленні з повідомленням про наступне звільнення було запропоновано вакансії станом на листопад 2014 року, але відповідачем не було зазначено істотних умов праці, а саме не вказано робоче місце, розмір заробітної плати та інші умови.

Відповідно до врученого попередження про наступне вивільнення її повинні були звільнити 05 січня 2015 року, а звільнили 06 січня 2015 року, тому з врахуванням наведених порушень відповідачем законодавства про працю просила суд визнати незаконним та скасувати наказ від 26 грудня 2014 року № 4022-к про звільнення її з роботи, поновити на посаді головного експерта Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу Департаменту контролю банківських ризиків з робочим місцем у м. Луцьку Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 7 січня 2015 року по час поновлення на роботі в сумі 19066,47 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "ВТБ Банк" - відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим судовим рішення позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального та процесуального права зазначає, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не відповідають встановленим обставинам справи. У зв'язку з цим просить скасувати оскаржуване нею судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі з підстав, в ній зазначених, представник відповідача Долгополова І.С. заперечила апеляційну скаргу, вказує що судом першої інстанції були повністю з»ясовані усі обставини справи, позивачці і після звільнення з роботи пропонувалася аналогічна посада з робочим місцем в м.Рівне, тому рішення суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що за загальним правилом власник підприємства, організації або утворений ним орган сам вирішує питання організаційної структури, численності та штатів працівників. Держава безпосередньо не втручається в господарську діяльність суб'єктів права власності. При скорочені штату працівників власником повністю був дотриманий порядок розірвання трудового договору.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи та нормам матеріального права.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що правлінням ПАТ "ВТБ Банк" видано наказ №527-ад від 30 жовтня 2014 року "Про скорочення штату працівників ПАТ "ВТБ Банк", за яким в Департаменті контролю банківських ризиків скорочено на три одиниці посади головного експерта Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу Департаменту контролю банківських ризиків (а.с.64).

Підставою для видачі такого наказу було рішення Правління "ВТБ Банк" та службова записка директора по проблемним активам корпоративного та малого бізнесу Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу Департаменту контролю банківських ризиків Кулик С.А. від 28 жовтня 2014 року № 24474/1.

Скорочення посади головного експерта Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу Департаменту контролю банківських ризиків в структурному підрозділі м. Луцька мало місце згідно штатних розписів станом на 03 листопада 2014 року та станом на 08 січня 2015 року (а.с.65-68).

Скорочення працівників здійснювалося відповідачем у зв'язку з необхідністю оптимізації (змін організації праці) штатного розпису в підпорядкованих структурних підрозділах (а.с.14-15).

Окрім цього, згідно п.2.1.2 посадової інструкції головного експерта Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу Департаменту контролю банківських ризиків особа, яка обіймає дану посаду повинна мати вищу юридичну освіту, яка у позивача ОСОБА_1 відсутня, а її твердження, що вона є альтернативною економічній освіті не відповідає дійсності(а.с.19-21,24-25)

Обговорюючи питання щодо дати звільнення позивача з роботи, то слід зазначити, що закінчення двохмісячного терміну попередження про наступне звільнення працівника не є наслідком продовження трудового договору при проведенні скорочення посади в організації та не створює обов'язку повторного попередження, оскільки цей строк має бути не меншим, чим визначено законодавством і надається працівнику для можливого працевлаштування і носить гарантійний характер недопущення порушення права на працю.

Згідно гарантій, передбачених ст.ст. 36,43 Конституції України громадяни мають право на участь у професійних спілках з метою захисту своїх трудових і соціально-економічних прав та інтересів. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Крім того, за ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 6 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації вир обництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з наказу № 527-ад від 30 жовтня 2014 року "Про скорочення штату працівників ПАТ "ВТБ Банк", за яким в Департаменті контролю банківських ризиків скорочено на три одиниці посаду головного експерта Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу Департаменту контролю банківських ризиків у зв»язку з необхідністю оптимізації (змін організації праці) штатного розпису в підпорядкованих структурних підрозділах. (а.с 3).

Про наступне вивільнення позивач була належним чином попереджена та їй були запропоновані вакансії на підприємстві в іншій місцевості, в тому числі і після звільнення ОСОБА_5 з роботи, однак позивач їх не розглядала (а.с.22,69-70).

Тобто, у ході судового розгляду в суді першої інстанції встановлено, що відповідачем при звільненні позивача дотримано вимоги ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України.

Згідно зі ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідач даючи оцінку щодо кваліфікації позивача зазначає, що згідно посадової інструкції головного експерта Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу Департаменту контролю банківських ризиків особа, яка обіймає дану посаду повинна мати вищу юридичну освіту, однак, як встановлено у судовому засіданні у позивача ОСОБА_1 вона відсутня, а її твердження, що вона є альтернативною економічній освіті не відповідає дійсності. Дані обставини не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про відмову в задоволені позову, оскільки встановлено, що скорочувана посада головного експерта Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу в структурному підрозділі м.Луцька мало місце згідно наданих штатних розписів станом на 3 листопада 2014 року та 8 січня 2015 року, відповідно до яких вказана посада в місті Луцьку була одна. З цих підстав працівнику ОСОБА_1 як до звільнення так і після оголошення наказу про звільнення з 6 січня 2015 року пропонувалася аналогічна посада в м.Рівне (а.с.65-68).

Також, оскільки судом встановлено відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі, тому немає підстав для стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу виходячи з середньомісячної заробітної плати (а.с.44).

Такі висновки суду першої інстанції є правильними і ґрунтуються на повно і всебічно з'ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку та відповідає нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

За правилами ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до наведених норм процесуального права відповідачем, під час розгляду справи, надано достатньо доказів, що підтверджують підставність звільнення з роботи позивача у зв»язку з скороченням штату працівників. Крім того, об»єктивність доводів про те, що і відповідача мало місце скорочення чисельності та штату працівників підтверджується довідкою за №194 від 25 червня 2015 року відповідно до якої за період з 22 квітня 2014 року по 25 червня 2015 року з штатного розпису ПАТ «ВТБ Банк» виведено 2193 штатних одиниці, в тому числі 772 штатних одиниць виведено у зв»язку із звільненням працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що розірвання трудового договору відбулося з дотриманням чинного законодавства та обґрунтовано відмовив позивачеві у позові про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги про порушення строків попередження про наступне вивільнення відповідачем, переважного права залишення на роботі, обґрунтованості її відмови від переведення на роботу в іншу місцевість, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції про відмову в позові оскільки є власним тлумаченням встановлених обставин справи та вимог трудового законодавства, які були предметом дослідження суду першої інстанції і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :