Провадження № 2/344/680/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі головуючого - судді: Барашкова В.В.

за участю секретаря: Струк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що із відповідачкою перебував у шлюбі з 14.06.2003р. Від шлюбу мають дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.12.2010 р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано та визначено місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем оживання матері. Однак відповідачка з часу розірвання шлюбу не дає позивачу спілкуватися з донькою та приймати участь у її вихованні. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.03.2013р. зобов'язано ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкод у спілкуванні із донькою, в тому числі зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у прийнятті участі ОСОБА_1 у вихованні доньки. Однак відповідачка з часу рішення суду не дає позивачу належним чином спілкуватися з донькою та приймати участь у її вихованні, налаштовує дитину проти нього, штучно створює перешкоди та не дає мені можливість зустрічатися з донькою, під самими різними приводами. В зезультаті різних маніпуляцій відповідачки позивач фактично протягом декількох років позбавлений можливості бачитися, спілкуватися з донькою та приймати участь у її вихованні, в тч.ч спільно відпочивати. В зв'язку з чим був змушений звернутися до виконавчої служби для виконання рішення суду, що підтверджується постановою ДВС від 03.07.2014р., яка і до цього часу знаходиться на вихованні у ДВС. З наведених мотивів просив задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, з мотивів наведених у ньому.

Відповідачка заперечила проти позову, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення, повідомивши суду, що позивач не приймає участі у вихованні, утриманні дитини. Йому не відомий стан здоровя дитини, яка потребує постійного догляду, тому вважає, що виїзд неповнолітньої за межі України тільки з батьком буде суперечити її інтересам та створить загрозу стану здоровя дитини.

Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та встановивши таким чином всі фактичні обставини справи, суд встановив, що позивач перебував у шлюбі з відповідачкою з 14.06.2003р. Від шлюбу мають дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.12.2010 р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано та визначено місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем оживання матері. Однак відповідачка з часу розірвання шлюбу не дає позивачу спілкуватися з донькою та приймати участь у її вихованні. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.03.2013р. зобов'язано ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкод у спілкуванні із донькою, в тому числі зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у прийнятті участі ОСОБА_1 у вихованні доньки.

Відповідно до ст. ст. 141, 150, 151 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного

Відповідно до частини 3 статті 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не прожива з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і пряг контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Правило частини 2 статті 157 СК України додатково підкреслю обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоч збереження у нього цього обов'язку прямо випливає зі статтею 141 СК України.

Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто прожива окремо від дитини, кореспондує обов'язок того, з ким проживає дитина не чинити перешкод, у здійсненні свого права.

Згідно до ч. ч. 2, 3 ст. 159 СК України встановлено, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Статтею 8 ЗУ "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи встановлену ч.1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращему забезпеченню інтересів дитини, досліджені у судовому засіданні характеризуючи дані щодо батьків, їх поведінки по відношенню до спільної дитини, стан здоровя та вік дитини, суд приходить до переконання, що право дитини на вільне пересування та виїзд на відпочинок за кордон не може бути обмежене, як і право батька на участь у вихованні власної дитини. А виїзд неповнолітньої дитини разом з батьком за межі України на видпочинок не порушить прав ОСОБА_3 та не буде суперечити інтересам неповнолітньої ОСОБА_3

У той самий час суд враховує, що виїзд неповнолітньої для відпочинку буде відповідати її інтересам, стану здоровя, отримання освіти тощо, у разі часткового задоволення позову та надання дозволу на виїзд терміном шість місяців у країни, зазначені у позовній заяві.

За змістом приписів ч.2 ст. 4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. 4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст .ст. 141, 150, 151, 157, 159 СК України, ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", ст.ст. 208, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов - задоволити частково.

Дозволити виїзд неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1, разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: АДРЕСА_2, за кордон України в країни Шенгенської угоди (Хорватію, Чорногорію, Єгипет, Туреччину, Грецію, Кіпр, Болгарію) на строк шість місяців з дня набрання цим рішенням законної сили.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя : В.В.Барашков