САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1445/14-ц
Провадження №2/726/19/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2015 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., при секретарі Руснак Н.В. представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання недійсною довіреність від 04.01.2012 року, суд, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 в якому вказує, що він, в період 27.12.2011 року по 11.01.2012 року знаходився на стаціонарному лікуванні у відділі судинної хірургії Чернівецької обласної клінічної лікарні та враховуючи те, що йому потрібні були кошти для лікування, знайомі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запропонували надати кошти у позику на умовах договору. Погодившись на цю пропозицію, у цей же день, знайомі привезли його до приватного нотаріуса ОСОБА_9 для того, щоб оформити договір позики грошей на суму 5000,00 доларів США. Нотаріус попередила позивача про те, що у разі коли він не зможе повернути свій борг у сумі то він повинен буде продати свою квартиру яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Вказує, що у нього поганий зір та в момент підписання договору він не міг прочитати документ, який підготував нотаріус, у звязку із чим ОСОБА_7 коротко пояснив, що зміст договору полягає у тому, що він беру у нього в позику грошові кошти в сумі 5000 у. о. і зобовязуюється повернути. При цьому, приватний нотаріус ОСОБА_9 не зачитувала документ, який він підписував, а він, зі свого боку, був переконаний у тому, що підписує договір позики.

Однак в подальшому зясувалося, що ОСОБА_7 увів позивача в оману, оскільки під приводом договору позики насправді, дав підписати у приміщенні нотаріуса довіреність на імя ОСОБА_6, яка, як виявилося пізніше, є його сестрою.

Зміст нотаріально посвідченої довіреності від 04.01.2012 р. зводиться до того, що позивач, нібито надав повноваження ОСОБА_6 діяти від свого імені та укладати правочини про відчуження належного йому нерухомого майна. При цьому вказує, що ОСОБА_6 це не відома йому особа, яка не була присутня у нотаріуса під час укладення договору.

02.02.2012 року між ОСОБА_6, яка діяла на підставі довіреності від імені позивача - ОСОБА_3, з однієї сторони, та ОСОБА_10, з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу квартири відповідно до якого право власності на квартиру № 24 в будинку № 12 на вул. Кузнєцова Миколи в м.Чернівці перейшло до відповідача.

Позивач переконаний, що вказані вище дії його знайомих є шахрайськими та внаслідок введення його в оману у нього незаконно була вилучена квартира в якій він проживав.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці позивача було виселено із спірної квартири узвязку із тим, що вона йому більше не належить та своїм перебуванням у ній він здійснює перешкоди у праві володіння квартирою новим власником.

Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу вищевказаної квартири недійсним.

Представник позивача в ході судового розгляду подав до суду письмову заяву про зміну та збільшення позовних вимог де ще раз пояснив ситуацію, яка передувала укладенню договору купівлі - продажу та разом із своєю первинною позовною вимогою просить суд також визнати недійсним довіреність від 04.01.2012 року якою позивач уповноважив ОСОБА_6 вчиняти від свого імені правочини.

Позивач дав суду пояснення аналогічні викладеним в позові, позов підтримав та просив задовольнити.

В судовому засіданні представник, який діє від імені відповідача пояснив суду, що ніяких протиправних дій ОСОБА_5 не вчиняв та набув право власності на квартиру у дозволеному актами цивільного законодавства порядку, а саме відповідно до договору купівлі-продажу, який він уклав із ОСОБА_6 Просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Свідок ОСОБА_11, колишня дружина позивача пояснила, що дізналась про відчуження квартири в серпні 2013 року та звернулась до міліції з відповідним зверненням про неправомірність дій стосовно продажу квартири від імені позивача. Зі слів її колишнього чоловіка, він повинен був укласти договір позики із ОСОБА_7, натомість у нотаріуса була видана довіреність ОСОБА_6 на вчинення від його імені правочинів. Переконана, що договір купівлі продажу є незаконним.

Свідок ОСОБА_12, яка являється головою будинкового товариства в судовому засіданні вказала, що про продаж квартири дізналася від ОСОБА_7 який звертався до неї з такою інформацією. Ні ОСОБА_5 ні ОСОБА_6 вона ніколи не бачила та не знає хто це такі. Пояснень стосовно інших обставин справи надати суду не змогла.

Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін та свідків, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України вказує про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ч 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із матеріалів справи, 04.01.2012 року була видана довіреність, якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_6 розпоряджатись, в тому числі продати належну йому на праві власності квартиру № 24 у м. Чернівці по вул. Кузнецова, 21, та наділив її іншом обсягом прав щодо можливості розпорядження його нерухомим майном. (а.с.8)

Посилання позивача про начебто неправомірні дії стосовно нього у момент укладання довіреності не підтверджуються фактичними обставинами справи, оскільки вказана довіреність була складена у присутності нотаріуса, яким встановлено особу позивача та засвідчено його дієздатність. Разом з тим ОСОБА_3 власноруч здійснив підпис у встановленому в договорі місці, що не оспорюється сторонами, а тому був належно повідомленим про умови довіреності, що виключає посилання позивача про зворотнє. Вказівки про те, що позивач не бачив тексту довіреності, був введений в оману не береться судом до уваги, оскільки дані обставини не доведені будь-якими доказами у справі.

Так, користуючись своїми правами наданими за довіреністю, 02.02.2012 року між ОСОБА_6, яка діяла від імені ОСОБА_3, та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири № 24 у м. Чернівці по вул. Кузнецова серії ВРП № 317810. (а.с.6-7)

Зазначений договір купівлі-продажу квартири внесено до Єдиного державного реєстру правочинів та зареєстровано в ЧКОБТІ 17.02.2012 року. З моменту державної реєстрації прав, єдиним власником вказаної квартири став ОСОБА_5 (а.с.9-10)

Вирішуючи питання про визнання договору купівлі продажу та довіреності недійсними, суд виходив із положень глави 16 ЦК України.

Так, відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1. 3, 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Таким чином встановлено, що договір купівлі-продажу та довіреність були укладені належним чином, відповідають по своїй формі та змісту вимогам цивільного законодавства та вимогам з їхнього нотаріального посвідчення. Натомість посилання позивача про їх недійсність не знаходять свого підтвердження доказами.

Також відсутні підтвердження про встановлення у діях відповідача кримінального діяння шахрайства, внаслідок чого вказаний договір міг би визнаватись недійсним.

Варто зазначити також і про рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 25.12.2013 року у справі 726/17683/13-ц та ухвали Апеляційного суду від 19.03.2014 року, якою рішення залишено без змін, яким ОСОБА_3 виселено із спірної квартири. Вказаним рішенням встановлено, що зазначена квартира є власністю іншої особи, а саме ОСОБА_5, та ОСОБА_3 перешкоджає йому у здійсненні права приватної власності на нерухоме майно, внаслідок чого останнього було виселено с квартири. Дане рішення черговий раз підтверджує правомірність набуття відповідачем права власності на спірне майно.

Таким чином, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у звяку із відсутністю належних доказів на підтвердження позиції позивача, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись 215, 203 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 61,88, 205, 209, 214, 215, ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

У позовних вимогах ОСОБА_3 - відмовити

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_13