У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення меж земельної ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 2 жовтня 2014 року, рішення апеляційного суду Чернігівської області від 12 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи та просила встановити межі земельної ділянки між будинками та надвірними спорудами, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2, відповідно до планів-схем, що є додатками №№ 2, 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 квітня 2014 pоку, який виконано Чернігівською регіональною торгово-промисловою палатою; зобов'язати ОСОБА_6 не чинити їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та усунути ці перешкоди шляхом звільнення земельної ділянки у бік належної йому земельної ділянки відповідно до вищевказаних планів-схем, а саме прокласти в бік земельної ділянки ОСОБА_6: допоміжну лінію ВВ1, довжиною 0,06 м, - від точки В, що розташована на спільній межі на відстані 20,57 м від точки Д, до точки Б1, допоміжну лінію ББ1, довжиною 0,28 м, - від точки Б до точки Б1; відшкодувати судові витрати.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 користуються суміжними присадибними земельними ділянками. Земельна ділянка, якою користується ОСОБА_5, перебуває у неї в користуванні, а земельна ділянка площею 0,2833 га, якою користується ОСОБА_6, належить йому на праві власності. Останній стверджує, що паркан, який розділяє ці земельні ділянки, необхідно змістити у бік належного ОСОБА_5 будинку і надвірних споруд, що є протиправним. ОСОБА_5 вказує на те, що спір між нею і ОСОБА_6 позбавляє її можливості приватизувати земельну ділянку, якою вона користується.

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 подав зустрічний позов, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив зобов'язати ОСОБА_5 не чинити йому перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, усунути ці перешкоди шляхом звільнення ОСОБА_5 належної йому ділянки у бік земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, встановити за рахунок ОСОБА_5 межу між цими ділянками відповідно до додатку № 1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 квітня 2014 року, який виконано Чернігівською регіональною торгово-промисловою палатою, та державного акту на право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку від 20 серпня 2008 року, а також відшкодувати йому судові витрати.

Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_5, яка є користувачем суміжної земельної ділянки, будує паркан на ділянці, яка належить ОСОБА_6 на праві приватної власності, чим перешкоджає останньому користуватись власністю та порушує його права.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 2 жовтня 2014 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 12 листопада 2014 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення місцевого суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким первісний позов задоволено частково. Усунуто ОСОБА_5 перешкоди, які чинить їй ОСОБА_6, у користуванні присадибною земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язання ОСОБА_6 звільнити частину цієї ділянки, площею 1 мІ, яка знаходиться у межах, прокладених від точки А до точки Б, від точки Б до точки В і від точки В до точки А, та які зображено у додатках №№ 1, 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 квітня 2014 року, що виконаний експертами Чернігівської регіональної торгово-промислової палати. У задоволенні іншої частини первісного позову та у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_6, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні первісного та зустрічного позовів виходив з того, що заявлені сторонами вимоги є необґрунтованими і не доведеними. Спір між сторонами виник з приводу частини земельної ділянки, на якій відсутній паркан, а є у наявності господарська споруда - сарай. ОСОБА_5 має намір приватизувати земельну ділянку, однак не згодна з межею, яку позначив власник суміжної земельної ділянки ОСОБА_6 При цьому, ОСОБА_5 пропонує прокласти межу без врахування усіх точок та їх послідовного сполучення. Судом не було встановлено та не підтверджено доказами тих обставин, що ОСОБА_6 чинить перешкоди ОСОБА_5 у користуванні її земельною ділянкою. В свою чергу, ОСОБА_6 не довів, що ОСОБА_5 чинить перешкоди в користуванні його земельною ділянкою, та яким чином ОСОБА_5 повинна звільнити земельну ділянку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення первісного позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що з висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 квітня 2014 року №С-394, виготовленого експертами Чернігівської регіональної торгово-промислової палати, та додатку № 3 до нього вбачається, що ОСОБА_6 користується частиною присадибної земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 1 м2, яку у додатках № 1 та № 3 до вищевказаного висновку експерта зображено лініями, прокладеними від точки А до точки Б, від точки Б до точки В і від точки В до точки А. У висновку судової земельно-технічної експертизи від 29 серпня 2014 року № С-242, виготовленого експертами Чернігівської регіональної торгово-промислової палати, запропоновано варіант встановлення межі між спірними присадибними земельними ділянками.

Згідно висновків апеляційного суду, ОСОБА_6 незаконно користується частиною присадибної земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 1 м2, оскільки її у встановленому законом порядку надано у користування ОСОБА_5 ОСОБА_6 чинить ОСОБА_5 перешкоди у користуванні частиною присадибної земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 1 кв.м, яку у додатках № 1 та № 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 квітня 2014 року № С-394, зображено лініями, прокладеними від точки А до точки Б, від точки Б до точки В і від точки В до точки А. Отже в силу п. «б» ч. 3 ст. 152 ЗК України ОСОБА_6 зобов'язаний звільнити цю частину ділянки, усунувши у такий спосіб перешкоди, які він створює ОСОБА_5 у користуванні нею.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та зібраним у справі доказам, не узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 є власником будинку та надвірних споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з записами у земельно-кадастрових книгах за ОСОБА_5 обліковується земельна ділянка орієнтовною площею 0,10 га.

ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, площею 0,2833 га, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно акту Іванівської сільської ради від 15 червня 2013 року, між сторонами наявний спір з приводу розмежування вищевказаних земельних ділянок.

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 10 жовтня 2013 року №201, складеного Держсільгоспінспекцією в Чернігівській області, земельна ділянка ОСОБА_6 відповідає розмірам, зазначеним у державному акті на право власності останнього на цю ділянку. Для встановлення факту ймовірності використання ОСОБА_6 земельної ділянки більшого, ніж вказаний у цьому акті, розміру, необхідно звернутися до компетентної землевпорядної організації.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 квітня 2014 року № С-394, проведеної експертами Чернігівської регіональної торгово-промислової палати, та додатку № 3 до нього вбачається, що ОСОБА_6 користується частиною присадибної земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 1 кв.м, яку у додатках № 1 та № 3 до вищевказаного висновку експерта зображено лініями, прокладеними від точки А до точки Б, від точки Б до точки В і від точки В до точки А.

У висновку судової земельно-технічної експертизи від 29 серпня 2014 року № С- 242, проведеної експертами Чернігівської регіональної торгово-промислової палати, запропоновано варіант встановлення межі між спірними присадибними земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 118 цього Кодексу громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція), межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами.

Згідно з п. 2.4 Інструкції перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі земельної ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки.

Тобто, саме погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності.

Крім того, згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд не перевірив в чому саме полягає порушення прав позивача за первісним позовом, зокрема на приватизацію належної їй земельної ділянки, якими доказами це підтверджується, чи підлягає захисту її право саме обраним нею способом, зокрема шляхом усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 в частині усунення їй перешкод у користуванні земельною ділянкою апеляційний суд виходив з того, що останній належить право користування присадибною земельною ділянкою, орієнтовною площею 0,10 га. Разом з тим, не з'ясував, якою саме земельною ділянкою вона користується у встановленому законом порядку, чи виносились її межі в натурі на місцевості з передачею межових знаків і з огляду на це чи порушуються її права передачею у власність відповідачу належної йому земельної ділянки. Чи підлягають захисту права ОСОБА_5 шляхом відновлення або встановлення меж земельних ділянок за умов, що такі межі земельної ділянки, не встановлювались.

ОСОБА_6 у зустрічному позові та апеляційній скарзі на рішення місцевого суду посилався на те, що ОСОБА_5 користується частиною належної йому на праві власності земельної ділянки та вказував на необхідність встановлення межі згідно висновку експертизи №С-242 від 29 серпня 2014 року. Разом з тим, вказані доводи апеляційним судом не перевірено та їм не надано жодної правової оцінки.

Крім того, за загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Разом з тим, переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у порушення вимог ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не надав належної оцінки висновкам проведених у справі судових експертиз, як кожного окремо, так і у сукупності з іншими доказами, та за умов необхідності не обговорив питання щодо проведення повторної або додаткової судової експертизи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та відмову у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_6, не перевіривши та не встановивши усіх обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Вказане вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків у справі.

Враховуючи наведене, коли фактичні обставини справи, від яких залежить правильне її вирішення судом не встановлено, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 12 листопада 2014 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська