пр. № 4-с/759/22/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Лопатюк Н.Г.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Гаєвського Сергія Миколайовича; стягувач: ОСОБА_3 щодо внесення реєстраційного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Гаєвського Сергія Миколайовича; стягувач: ОСОБА_3 щодо внесення реєстраційного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та просив суд визнати вказані дії незаконними, зобов'язати ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження №45834051 від 10.12.2014 року, з контрольною сумою 83ГА494А70, а також зобов'язати ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві надати йому постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, встановивши термін її оскарження.

Свою скаргу мотивував тим, що 10 лютого 2014 року Святошинським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким стягнуто з нього на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки в розмірі 52 038 грн. 03 коп.

На підставі вищевказаного рішення суду, було видано виконавчий лист №2/759/126/14.

На підставі виконавчого листа та відповідної заяви ОСОБА_3, 08.08.2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Святецьким Д.В., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржника.

10 грудня 2014 року ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві внесено інформацію до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про обтяження на все рухоме майно скаржника та заборону його відчуження.

Вважає, що ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві грубо порушено вимоги ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкцію про проведення виконавчих дій, затверджену Наказом №74/5 Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року, Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затверджену Наказом №512/5 Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року та інших актів законодавства України, які регулюють питання випадків, підстав та умов накладення арешту на майно під час примусового виконання виконавчого документа та незаконно позбавлено його, як боржника у виконавчому провадженні, скористатись своїми правами.

Крім того, скаржник зазначив, що про існування вищевказаної постанови йому стало відомо лише після отримання 15.12.2014 року Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, поштою.

На час продання даної скарги, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, йому, скаржнику, не надана.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала вимоги, викладені у скарзі та просила суд їх задовольнити.

Представник ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві заперечував проти скарги ОСОБА_1 повністю.

Представник стягувача заперечував проти скарги ОСОБА_1 повністю.

Вислухавши пояснення представника скаржника, представника ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, представника стягувача, вивчивши скаргу ОСОБА_1, додані до неї матеріали у їх сукупності та співставленні, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даної скарги, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що постановою старшого державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Святецького Д.В. від 08.08.2014 року, на підставі виконавчого листа №2/759/126/14, виданого Святошинським районним судом м. Києва 01.08.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 52 558 грн. , було відкрито виконавче провадження (ВП №44330478) та надано боржнику можливість добровільно виконати рішення суду в семиденний термін з моменту винесення даної постанови (а.с.12 - копія постанови про відкриття виконавчого провадження).

Як встановлено в ході розгляду скарги, у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач, керуючись ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження», просила наклати арешт на усе рухоме та нерухоме майно боржника, в тому числі на автомобіль «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1, та накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках боржника в межах суми 52 558 грн. 53 коп.

Отже, 10.12.2014 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Гаєвським С.М. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

Крім того, в ході розгляду скарги встановлено, що вищевказану постанову було направлено, зокрема, боржнику ОСОБА_1, до відома, однак він її не отримав, а лише 15.12.2014 року отримав Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с.10 - копія Витягу).

Отже, відмовляючи в задоволенні скарги, суд виходив з наступного.

Виходячи зі змісту ч.3 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», у разі про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 добровільно не було виконано рішення суду, крім того, на даний час рішення суду також не виконано.

Виходячи з роз'яснень п.1 Постанови №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Крім того, пунктом 3 вищезазначеної Постанови роз'яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні врахувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В ході розгляду скарги встановлено, що державний виконавець ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Гаєвський С.М. при винесенні 10.12.2014 року постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, діяв в межах діючого законодавства України та своїх професійних обов'язків та правомірно виніс вказану постанову.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.31 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч.4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, не отримавши вищевказану постанову, скаржник не був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, а також звернутись до державного виконавця з вимогою про отримання постанови.

В ході судового розгляду не встановлено тієї обставини, що державним виконавцем не було надіслано ОСОБА_1 копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 10.12.2014 року, крім того сам скаржник пояснив, що 15.12.2014 року йому стало відомо про винесення вказаної постанови.

Таким чином, скаржник не надав суду належних доказів щодо ненаправлення йому постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 10.12.2014 року, а тому вимоги, викладені у скарзі є необгрунтованими та безпідставними, оскільки державний виконавець при винесенні вищевказаної постанови діяв в межах діючого законодаства України та покладених на нього професійних обов'язків, надіслав її копії, зокрема, боржнику та до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, тому дана скарга задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.1, 6, 11, 12, 19, 25, 27, 31, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 11, 57-60, 208-209, 212-215, 383-386 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Гаєвського Сергія Миколайовича; стягувач: ОСОБА_3 щодо внесення реєстраційного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя: Лопатюк Н.Г.