Малиновський районний суд м.Одеси
Справа №2-3548/2010
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2010 року

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Ярош А.І.

при секретарі Стариш О.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 о ОСОБА_2, ОСОБА_3, Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в деській області про усунення перешкод у користуванні власністю, виселенні та зобов'язанні зняти з єстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 о ОСОБА_4, ОСОБА_1, УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради, Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради за участю третьої особи ОСОБА_5, приватного нотаріуса ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право власності у порядку спадкування частково недійсним, визнання договору дарування частково недійсним, визнання права користування на жиле приміщення та зобов'язання не перешкоджати в користуванні житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, після уточнення якого 10.06.2010 р., просить зобов'язати відповідачів не перешкоджати йому у здійсненні права власності та виселити їх із належної йому частини домоволодіння під літ. «А» по вулиці Лазарева, 22 в місті Одесі, а також зобов'язати Малиновський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку, посилаючись нате, що він є власником 33/100 частин домоволодіння № 22 по вулиці Лазарева в місті Одесі з 11.07.2002 р. на підставі договору дарування, в частині домоволодіння, що йому належать, а саме під. літ. «А» проживають відповідачі як термінові мешканці, договір найму житлового приміщення ним та попереднім власником з відповідачами не укладався, однак в добровільному порядку звільняти приміщення та знятися з реєстраційного обліку вони відмовляються, що порушує його права як власника.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1, УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради, після уточнення якого 14.07.2010 р., просять визнати свідоцтво про право власності 33/100 частин домоволодіння № 22 по вулиці Лазарева в місті Одесі від

11.09.2001 р. на ім'я ОСОБА_4 у порядку спадкування частково недійсним, визнати частково недійсним договір дарування 33/100 частин домоволодіння № 22 по вулиці Лазарева в місті Одесі від

11.07.2002 р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, а також визнати за ними право користування 12/100 частин домоволодіння № 22 по вулиці Лазарева в місті Одесі, які складаються з житлового приміщення під літ. «В» та літньої кухні під літ. «И» та зобов'язати ОСОБА_1 не перешкоджати їм в користуванні зазначеними частинами домоволодіння, посилаючись на наступні обставини.

11.04.1968 р. він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5) Л.М. 13.01.1969 р. він був вселений в якості члена сімї ОСОБА_7, яка була тіткою ОСОБА_4 та ОСОБА_8 За час проживання в зазначеному домоволодінні ОСОБА_2 за власні кошти побудував з дозволу ОСОБА_7 житлове приміщення під літ. «В» та літню кухню під літ. «И», які були відокремлені в самостійну квартиру з присвоєнням окремої поштової адреси: квартира АДРЕСА_1. За час життя ОСОБА_7 склала заповіт, в якому заповідала належну їй частку домоволодіння ОСОБА_4АДРЕСА_2 предметом заповіту не була, після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_4 прийняла спадщину, на спірну частину домоволодіння свідоцтво про право на спадщину не видавалось. 22.02.1986 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_9 розірвали шлюб, ОСОБА_2 залишився проживати у збудованій ним квартирі, 20.09.1997 р. він уклав шлюб з ОСОБА_3, однак 11.09.2001 р. ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на належну йому частину домоволодіння № 22 по вулиці Лазарева в місті Одесі, а 11.07.2002 р. ОСОБА_4 подарувала належну їй частину домоволодіння ОСОБА_1, відтоді позивач перешкоджає йому в користуванні його частиною домоволодіння.

У письмових запереченнях проти зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зазначають, що ОСОБА_4 вмовила ОСОБА_7 поселити свою сестру, ОСОБА_8, з її донькою, ОСОБА_10, в її будинку за адресою: м. Одеса, вул. Лазарева, 22, після того, як ОСОБА_8 02.11.1950 р. звільнилась з місць позбавлення волі. ОСОБА_8 була прописана в будинку як піднаймач. У 1983 р. ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_8) Л.М. розірвала шлюб з ОСОБА_2, ОСОБА_2 переїхав жити до ОСОБА_3 в її власну квартиру. Рішенням виконкому Іллічівського району м. Одеси

1

¦шІО.11.1987 р. ОСОБА_8 отримала ордер на трьохкімнатну квартиру № 24 по вулиці Щісса. і ¦нігті Одесі і переїхала туди жити разом з донькою та онуками. Оскільки ОСОБА_1 підтримував дружні Ярюсунки з ОСОБА_2, а дружина ОСОБА_1 не могла лишатися вдома одна, то на його прохання ¦вкьсник будинку на той час, ОСОБА_4, дозволила ОСОБА_2 у 1989 р. поселитися в будинку та «ггміново проживати в ньому. ОСОБА_2 сплачував за житло, яке займав, як квартирант. Разом з ним Ввеоеїхала також ОСОБА_3.

У судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі і ¦росили їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Відповідачі та їх представник первісний позов не визнали і просили задовольнити зустрічний позов.

Представники Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради. УЖКГ та ¦ІЕК Одеської міської ради, Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, третя особа ОСОБА_11 до суду не зявилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися ¦илежним чином, нотаріус ОСОБА_6 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Допитані судом в якості свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили, що ОСОБА_2 за власні кошти власними силами побудував житлове приміщення ^рід літ. «В» та літню кухню під літ. «И».

ОСОБА_14, допитаний судом в якості свідка, підтвердив, що його батько, ¦Васильєв С.М., за власні кошти побудував житлове приміщення під літ. «В» та літню кухню під літ. «И». ОСОБА_15, допитаний судом в якості свідка, пояснив, що ОСОБА_2 не ¦здійснював будівництво житлового приміщення та літньої кухні.

Вислухавши сторони та їх представників, представників третіх осіб, допитавши свідків, дослідивши

¦ матеріали справи та письмові докази по справі, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні

¦ правовідносини, суд дійшов до наступного.

Справа неодноразово розглядалась судом.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до Свідоцтва про право власності на спадщину за І заповітом, виданого 26.03.1986 р. державним нотаріусом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори, І ОСОБА_16, спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлої 10.03.1985 І р.. є ОСОБА_4. Свідоцтво видано на домоволодіння з надвірними спорудами по І вулиці Лазарева, 22 в місті Одесі, яке складається в цілому з трьох кам'яних житлових будинків, загальною І площею, 64,3 кв. м і надвірних споруд: «З» - сарая, № 1-5 огорожі, І.II мостіння, розташованих на І земельній ділянці 673 кв. м. На самовільно зведені споруди: «АІ» - житлове, «В» - житлове збільшене, «К» - І гараж, збільшене, «И» - літня кухня, - свідоцтво не видавалось (т.2 а.с. 168).

Відповідно до відповіді КП «ОМБТІ та РОН» від 29.12.2005 р. № 453 при проведенні поточної інвентаризації будинку і земельної ділянки, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Лазарева, 22 в порівнянні з квартальною зйомкою 1955 р. відбулися такі зміни: житловий будинок літ. «А1» та літ. «Ж» були перелітеровані в житловий будинок літ. «В», оскільки конструктивно літ. «А1» та літ. «Ж» є одним будинком і тому присвоєно літ. «В». Це вбачається також при співставленій схематичного плану земельної ділянки, що містяться в матеріалах справи на а.с. 40 та 42. КП «ОМБТІ та РОН» зазначає, що такі зміни не вважаються самовільними, слід вважати, що домоволодіння № 22 по вулиці Лазарева в місті Одесі складається з трьох житлових будинків літ. «А». «Б», «В» (а.с. 44).

У відповіді КП «ОМБТІ та РОН» від 07.11.2005 р. (т.2 а.с.232) пояснюється, що при поточній інвентаризації станом на 21.04.1976 р. споруда під літ. «Ж» зазначалась як літня кухня. Станом на 1 1.11.1985 р. літня кухня під літ. «Ж» переобладнана в житлову прибудову «АІ», внесена в поверховий план в експлікацію внутрішніх площ як житлова 1-4, площею 10,2 кв. м.

Відповідно до оціночного акту форми № 3 на будівлю літ. «В» від 21.04.1976 р. зазначено рік будівництва - 1940 р., площа під забудовою - 76,2 кв. м, визначено відсоток зносу - 24 %. В описі технічного стану елементів зазначено тріщини, прогіби балок, гнилі доски, проломи, перекоси рам тощо (а.с. 116).

Відповідно до оціночного акту форми № 3 на будівлю літ. «В» від 11.11.1985 р. зазначено рік будівництва 1940 р., площа під забудовою 76,2 кв. м, визначено відсоток зносу 27 %. В описі технічного стану елементів зазначено тріщини, прогіби, гниль, проломи тощо (а.с. 115).

Судом також встановлено, що відповідно до Довідки-вигіиски із домової книги про склад сім'ї і прописку особовий рахунок по домоволодінню № 22 по вулиці Лазарева в місті Одесі відкрито на ОСОБА_1, ОСОБА_2 зазначений як піднаймач з 13.01.1969 року (а.с. 234).

Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи ОСОБА_2 про те, що він за власні кошти побудував з дозволу ОСОБА_7 житлове приміщення під літ. «В» та літню кухню під літ. «И», нічим, окрім вищезазначених показань свідків та його особистих пояснень, не обґрунтовуються та спростовуються вищепереліченими письмовими доказами, відповідно до яких дана споруда була зведена у 1940 р., тобто до часу вселення ОСОБА_2 в будинок, а перелітерація житлового будинку літ. «АІ» та літ. «Ж» в житловий будинок літ. «В» не вважається будівництвом. Також суду не було надано жодного

?

^ 7

а в о в ста н о в л ю ю чо го документу на спірну частину домоволодіння, виданого на ім'я ОСОБА_2 та жазів того, що він звертався до компетентних органів за дозволом на проведення будівельних робіт або з шводу прийому до експлуатації самовільно зведених споруд.

Крім того, ОСОБА_2 та його представник не надали суду доказів на підтвердження того, що итлове приміщення під літ. «В» та літня кухня під літ. «И» були відокремлені в самостійну квартиру з рисвоєнням окремої поштової адреси: квартира АДРЕСА_1, як гредбачено в порядку встановленому законом.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Іллічівської районної Ради народних депутатів № 1121 ід 19.10.1990 р. (т.2 а.с.310-312) виконком вирішив затвердити акт комісії виконкому про прийом в ксплуатацію житлового будинку літ. «В» та акт комісії виконкому про прийом в експлуатацію прибудови іт. «АІ», а також оформити право власності на домоволодіння літ. «АІ» та літ. «В» за ОСОБА_7 і идати свідоцтво про право власності замість правовстановлюючих документів.

Відповідно до листа КП «ОМБТІ та РОН» від 03.12.2010 р. (т.2 а.с.322) при інвентаризаціях 0.06.1992 р., 21.12.1999 р. зовнішні розміри літ. «А», «В» не змінювались. На дату останньої нвентаризації 09.03.2006 р. зовнішні розміри літ. «А», «Б», «В» не змінювались.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на домоволодіння № 015783, виданого 11.09.2001 р., ГЖКГ Одеської міської ради, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить 13/100 частин домоволодіння № 22 по вулиці Лазарева в місті Одесі, яке складається з трьох житлових будинків літ. «А». «Б», «В», загальною площею, 199,0 кв. м, житловою площею, 143,9 кв. м, літніх кухонь піт. «И», «Л», сараю «З», гаражу літ. «К», відображених в технічному паспорті від 21.03.2001 р. Зазначене свідоцтво видано на підставі розпорядження управління житлово-комунального господарства Одеської Міської ради від 11.09.2001 р. № 1006. Також в свідоцтві зазначено, що воно видано замість вищезазначеного Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого 26.03.1986 р. державним нотаріусом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори (т.2 а.с. 180).

Судом неодноразово були витребувані матеріали з УЖКГ щодо приватизації спірного домоволодіння (т.2 а.с. 150,296). Однак в листі від 12.08.2010р. УЖКГ повідомило про відсутність матеріалів щодо даної приватизації (т.2 а.с. 157, 339).

Доводи представника ОСОБА_2 про визнання недійсним даного свідоцтва на підставі відсутності даних в УЖКГ щодо приватизації не є підставою для визнання свідоцтва недійсним.

Судом встановлено, що свідоцтво про право власності на домоволодіння № 015783 від 11.09.2001 р. ібуло видано на всі введені на той час до експлуатації будівлі на ім'я законного власника частини і домоволодіння - ОСОБА_4, що підтверджується матеріалами інвентарізаційної справи на спірне домоволодіння (т.2 а.с 165-175) та багаточисленними документами наданими КП МБТІ та РОН,

І дослідженими судом під час судового розгляду, тому підстав для визнання свідоцтва недійсним на підставі ст.48 ЦК України судом не вбачається.

Відповідно до Договору дарування від 11.07.2002 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_6, за реєстровим № 4688, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_4 І Ю.П. 33/100 частин домоволодіння № 22 по вулиці Лазарева в місті Одесі (а.с. 176) та зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» за ОСОБА_1.

Отже, ОСОБА_4 реалізувала одну із своїх правомочностей як власник частини домоволодіння - право розпорядження, подарувавши належу їй частину домоволодіння ОСОБА_1.

Суд приходить до висновку, що підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право І власності на ім'я ОСОБА_4 та договору дарування 33/100 частин домоволодіння № 22 по вулиці 1 Лазарева в місті Одесі від 11.07.2002 р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, як просить в зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 за ст.48 ЦК України в ред. 1963р. та Закону України «Про власність» не має. При цьому, в зустрічному позові не зазначені чітко та конкретно з яких підстав свідоцтво та договір не відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

111 о по первісних позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та зобов'язання зняти з реєстраційного обліку та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права користування на жиле приміщення, зобов'язання не перешкоджати в користуванні житловим приміщенням, то суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 13.01.1969 року проживає у спірному домоволодінні (а.с. 234). Відомостей про виписку ОСОБА_2 із домоволодіння за даною адресою відсутні.

Таким чином, посилання позивачів на те, що ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_8) Л.М. виїхав з будинку на інше місце проживання нічим не підтверджуються, окрім їх особистих пояснень.

о

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЖК України наймач користується житловим приміщенням в домі (квартирі), що належить громадянину на праві приватної власності, у відповідності до договору найму житлового приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 159 ЖК України житлове приміщення здається наймачу на «визначений строк або без зазначення строку.

Відповідно до ст. 91 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в [порядку, встановлюваних цим Кодексом. Наймач може здати в піднайом частину жилого приміщення, а в разі тимчасового виїзду - все приміщення. Жиле приміщення здається в піднайом без зазначення строку або на визначений строк, у тому числі на період збереження цього приміщення за тимчасово відсутнім наймачем. Для здачі в піднайом жилого приміщення у квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, потрібна також згода цих наймачів та членів їх сімей, за винятком випадків здачі жилого приміщення в піднайом у зв'язку з тимчасовим виїздом всієї сім'ї.

Відповідно до ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Суд звертає увагу на те, що зазначені положення введені в дію з 1 січня 1984 року і є чинними по теперішній час.

Однак жоден з попередніх власників спірного домоволодіння - ні ОСОБА_7, ні ОСОБА_4, не ставили питання про звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 займаного ним приміщення, а також не зверталися до суду з вимогою про виселення їх в примусовому порядку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене і те, що ОСОБА_1 проживає в зазначеному будинку з І 1969 року і те, що в нього немає на праві приватної власності іншого житла, суд приходить до висновку, що фактично між ОСОБА_1 та попереднім власником будинку, ОСОБА_4, склалися правовідносини найму житла.

Відповідно до ст. 169 ЖК України при переході права власності на жилий будинок, (частину будинку, квартиру), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку. Якщо договір найму укладено без зазначення строку, новий власник будинку (квартири) вправі вимагати його розірвання у випадках і в порядку, передбачених статтею 168 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з переходом права власності на спірну частину домоволодіння до ОСОБА_1 правовідносини найму між ним та ОСОБА_2 зберігаються.

Судом встановлено з пояснень сторін, що ОСОБА_1 фактично проживає та користується житловим будинком під літ. «В», водночас ОСОБА_2 фактично проживає та користується житловим будинком підліт. «А».

Щодо посилання ОСОБА_2 та його представника на довідку КП «ОМБТІ та РОН» про розрахунок ідеальних часток в домоволодінні № 22 по вулиці Лазарева в місті Одесі від 30.03.2006 р. (а.с. 9), в якій зазначено, що в фактичному користуванні ОСОБА_2 знаходиться у літ. «В»: 2-1 коридор, площею 8,5 кв. м, 2-1а санвузол, площею 3,0 кв. м, 2-2 житлова, площею 17,6 кв. м, 2-3 житлова, площею 12,6 кв. м (збільшена на 4,5 кв. м за рахунок коридору), 2-4 кухня, площею 15,1 кв. м (переобладнена з житлової), що складає 12/100 частин домоволодіння, то суд зауващує, що в самій довідці зазначено, що даний розрахунок проведено згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2005 р.. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.02.2007 р. зазначене рішення суду було скасовано та справу направлено на новий розгляд, тому судом це не приймається у якості доказа (т.2 а.с. 70).

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 має право користування житловим будинком під літ. «А», предявляючи при цьому позовні вимоги про визнання за ним та ОСОБА_3 права користування житловим будинком під літ. «В» та літньою кухнею під літ. «И» у зв'язку з їх будівництвом. Однак, як було встановлено судом, факт будівництва ним житлового будинку під літ. «В», ОСОБА_2 суду не довів.

Також суд роз'яснює ОСОБА_2, що будівництво ним будинку є підставою для виникнення у нього права власності у встановленому законом порядку і не є підставою для визнання права користування.

Також суд звертає увагу, що документи про право користування або про право власності на земельну ділянку жодній із сторін по справі, на якій зведене спірне домовлодіння, сторонами суду не надано.

Суд також не погоджується з доводами представника ОСОБА_1ГІ. про виселення відповідачів на підставі ст. ст. 64, 109 ЖК України та з доводами представника ОСОБА_2 про неможливість

виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 за відсутністю підстав передбачених ст. 116 ЖК України,

оскільки зазначені норми стосуються користування жилими приміщеннями в будинках державного і

громадського житлового фонду (глава 2 ЖК України).

4

Разом з тим, судом встановлено, що спірні правовідносини стосуються приватного житлового фонду та регулюються главою 6 ЖК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця. якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений як на

визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги.

Жодна з наведених в нормі закона підстав не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше житлове приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель), у відповідному населеному пункті, у якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Таким чином, у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 постійно проживає за за адресою: м. Одеса, вул.

Лазарева, 22, підстав для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою немає.

Відповідно до ст. 161 ЖК України наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Таким чином, проживання ОСОБА_3 як члена сім'ї ОСОБА_2 разом з ним відповідає вищезазначеним вимогам закону.

Відповідно до адресної довідки № 005507 від 18.05.2002 р. ОСОБА_3 прописана 23.05.1978 р. АДРЕСА_3. В матеріалах справи також Технічний паспорт на квартиру, що знаходиться у власності громадянина, ОСОБА_3, АДРЕСА_3. Однак Технічний паспорт не є правовстановлюючим документом. Разом з тим, представник відповідачів зазначив, що дана квартира належить в рівних частках ОСОБА_3 та її доньці.

У зв'язку з вищезазначеним, підстав для виселення ОСОБА_3 судом також не вбачається.

Враховуючи вищезазначене і встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2. ОСОБА_3 не є незаконними, необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 29 ЦК України, ст.ст. 91, 99, 158, 161, 168, 169 ЖК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 332, 376, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та зобов'язання зняти з реєстраційного обліку - відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради, Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_8, приватного нотаріуса ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право власності у порядку спадкування частково недійсним та визнання договору дарування частково недійсним, визнання права користування на жиле приміщення та зобов'язання не перешкоджати в користуванні житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.