Справа № 166/424/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Свистун О.М.
Провадження № 22-ц/773/976/15 Категорія: 27 Доповідач: Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Завидовської - Марчук О.Г.,

суддів - Федонюк С.Ю., Свистун О.В.,

при секретарі Перебойчуку Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 12 травня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ОСОБА_2 та банком 20 грудня 2006 року укладено договір № VOP0GK00001185 про надання кредиту в розмірі 9650 доларів США з кінцевим терміном повернення до 20 грудня 2026 року зі сплатою відсотків за користування ним.

ОСОБА_2 своїх зобовязань щодо повернення чергових частин суми кредиту не виконує, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка станом на 13 березня 2015 року становить 7056, 68 доларів США, у тому числі 6488, 66 доларів США заборгованості за кредитом, 429, 81 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 109, 71 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 28, 50 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, що дає право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту відповідно до умов договору.

За таких обставин, просив стягнути з ОСОБА_2 7056, 68 доларів США заборгованості за кредитними договором та судові витрати.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 12 травня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу на це рішення, в якій, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким позов банку задовольнити в повному обсязі.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не зявились, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню з постановленням ухвали про залишення позовної заяви без розгляду з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банком не було дотримано умов кредитного договору щодо заявлення вимог про дострокове повернення боргу ( п. 2.3.3. кредитного договору), а саме позивач ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязаний був попередньо повідомити позичальника про необхідність дострокового погашення кредиту, оскільки фактично заявленням такої вимоги змінив умови договору (щодо строку повернення кредиту), чого ним зроблено не було, а тому позов є передчасним.

З такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права.

Так, судом встановлено, що 20.12. 2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №VOP0GK00001185, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 8 000 доларів США для придбання квартири, а також у розмірі 1640 доларів США на сплату страхових платежів, а відповідач повернути кредит до 20 грудня 2026 року, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 0, 84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0, 20 % від суми виданого кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Відповідач зобовязання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 13 березня 2015 року у неї утворилась заборгованість в розмірі 7056, 68 доларів США, у тому числі 6488, 66 доларів США заборгованості за кредитом, 429, 81 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 109, 71 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 28, 50 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Востаннє відповідач внесла кошти 12 серпня 2014 року, зокрема 110, 40 доларів США на погашення відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Пунктом 2.3.7. кредитного договору передбачено, що банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 1.1 даного договору (до 20.12. 2026 року), у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3.(зокрема, у випадку порушення позичальником зобовязань, передбачених умовами даного Договору, у т.ч. при порушенні цільового використання коштів) ( а.с.9 зворот, 10).

Ст. ст. 1050, 1054 цього Кодексу, передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору.

За таких обставин справи та відповідно до наведених положень кредитного договору та матеріального права, суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про те, що банком порушено умови кредитного договору.

Крім того, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, ОСОБА_2 погасила певні суми заборгованості, вийшла на свій графік погашення кредиту, однак суд вказаних обставин належним чином не перевірив та не зясував питання про порушення відповідачем умов кредитного договору станом на час звернення позивача з позовом до суду. Наведене дає підстави для висновку, що рішення суду не відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, а тому рішення суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 01.07.2015 року подав письмову заяву, у якій просить залишити його позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтею 207 цього Кодексу.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню в звязку з порушенням норм матеріального права, то суд вважає за можливе, відповідно до зазначених норм процесуального права, рішення суду скасувати, а позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 310, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 12 травня 2015 року в даній справі скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді