АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/1278/13-ц 22-ц/774/695/К/15
Справа № 214/1278/13-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/695/К/15 інстанції - Ан О.В.
Категорія № 27 (3) Доповідач - Братіщева Л.А.
12 травня 2015 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді: Братіщевої Л.А.,
суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.,
при секретарі: Трофименко О.О.,
за участю: представника позивача ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» - Подолінного Романа Георгійовича,
представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 лютого 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -
В лютому 2013 року позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно договору № DNH4KP21360039 від 21.02.2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 1900,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.08.2006 року.
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 лютого 2015 року позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволений повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KP21360039 від 21.02.2006 року в сумі 25294,33 грн. та судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в розмірі 252,94 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, на її думку, суд не взяв до уваги пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом та вважає, що позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони в спорі. Крім того, позивач не надав суду належним та допустимих доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредиту на підставі поданої заяви, не надав доказів перерахування грошових коштів на рахунок особи, зазначеної в заяві та не надав доказів про рух коштів на рахунку відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з підстав п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між Закритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір № DNH4KP21360039 від 21.02.2006 року про приєднання до публічного договору, який складається з заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Згідно умов договору відповідач отримала строковий кредит у розмірі 1900,60 грн. на придбання мобільного телефону «Nokia 3230 Red» строком на 6 місяців по 21.08.2006 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту (а.с. 3-7).

Відповідно до заяви, позичальник зобов'язалась повернути кредит, сплатити проценти в обумовлені у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту строки, а також сплатити комісію, яка зазначена в Умовах. Погашення здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 340,67 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, а саме п. 5.1 передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.2 даних Умов (погашення кредиту та сплати відсотків), Банк має право нарахувати, в позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, коли кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Крім того, п. 5.5. Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених вказаним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Колегія вважає, що, розглядаючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку і, враховуючи вищезазначене, обґрунтовано дійшов висновку про те, що у зв'язку із невиконанням боржником ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань по кредитному договору у повному обсязі, утворилась заборгованість, яка станом на 21 січня 2013 становить 25294,33 грн., з яких: 1602,33 грн. - заборгованість за кредитом, 7795,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 14215,62 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1180,68 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 169-171).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приєднавшись до публічного договору, прийняла умови надання послуг та зобов'язалась повернути кредитні кошти. Відповідачем та її представником не надані докази недійсності вказаного правочину та не заявлено про застосування строку позовної давності і колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем пропущений строк позовної давності та пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, колегія суддів не приймає до уваги з наступних підстав.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Колегія суддів вважає, що пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Також на думку колегії, посилання в апеляційній скарзі на те, що позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується судом незалежно від наявності заяви сторони у спорі, є безпідставними, оскільки згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Така ж правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-239цс14 від 04 лютого 2015 року, а відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Як вбачається з журналів судових засідань при розгляді справи судом першої інстанції, відповідачем та її представником не було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. В матеріалах справи також відсутня відповідна заява.

Виходячи із Постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні, а тому без заяви сторони у спорі не може застосовуватись за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявність про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Апеляційним судом в судовому засіданні перевірений довід апеляційної скарги представника відповідача щодо її усної заяви про застосування строку позовної давності в суді першої інстанції, шляхом прослуховування аудіозапису судових засідань, але така заява представником позивача не була подана ані письмо, ані заявлено усно.

Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем та її представником не надано доказів недійсності правочину та не приймає до уваги посилання на відсутність доказів підтвердження факту отримання відповідачем кредиту, з наступних підстав.

Даний довід спростовується видатковою накладною № ММb-03190 від 21.02.2006 року на суму 1625,00 грн. для придбання ОСОБА_3 мобільного телефону «Nokia 3230 Red», актом прийому-передачі зазначеного мобільного телефону та рахунком № ММb-00274 від 21.02.2006 року (а.с. 162-164).

Таким чином, на думку колегії, позивачем надані належні та допустимі докази перерахування грошових коштів та отримання мобільного телефону, що підтверджує факт отримання відповідачем кредиту на підставі поданої заяви № DNH4KP21360039 від 21.02.2006 року і суд дійшов правильного висновку щодо стягнення з відповідача на користь банку заборгованості, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 1602 грн. 33 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 7795 грн. 70 коп., штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500 грн. та штрафу (процентної складової) в розмірі 1180 грн. 68 коп., підлягають задоволенню.

Стосовно стягнення з відповідача на користь банку пені по кредиту в розмірі 14215 грн. 62 коп. слід зазначити, відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Умовами вказаного кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов'язання, а саме: пеня за прострочення оплати.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання . Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 616 ЦК України передбачено, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

З наданого банком розрахунку заборгованості по пені вбачається, що заборгованість по пені в сумі 14215 грн. 62 коп. утворилася в період з 31 березня 2006 року по 21 січня 2013 року (а.с. 169-172) і розмір пені значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до виписки з особового рахунку відповідача, наданого банком, останньою датою оплати по ОСОБА_3 кредиту, є 06.04.2006 року (а.с. 173).

Таким чином, будучи обізнаним, що позичальник тривалий час фактично перестала сплачувати належні за кредитним договором платежі на погашення боргу, у зв'язку із чим зростала сума заборгованості, банк з 06 квітня 2006 року (з дати останньої проплати заборгованості по кредитному договору) не вживав ніяких заходів щодо зменшення розміру збитків більше шести років, що свідчить про те, що своїми діями банк сприяв збільшенню розміру пені, що вважається обставиною, яка має істотне значення.

Із врахуванням цих обставин у справі - розміру збитків та дій позивача, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені із 14215 грн. 62 коп. до 7000 грн., відповідно до загальних засад цивільного законодавства, а саме передбачених п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду, зменшивши розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язань з 14215,62 грн. до 7000 грн. та розмір стягнутої загальної суми заборгованості з 25294,33 грн. до 18078,71 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 лютого 2015 року в частині розміру стягнутої пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором та розміру загальної заборгованості - змінити.

Зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язань з 14215 (чотирнадцяти тисяч двохсот п'ятнадцяти) грн. 62 коп. до 7000 (семи тисяч) грн., зменшивши розмір стягнутої загальної суми заборгованості з 25294 (двадцяти п'яти тисяч двохсот дев'яносто чотирьох) грн. 33 коп. до 18078 (вісімнадцяти тисяч сімдесят восьми) грн. 71 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: