У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 травня 2012 року з ОСОБА_4 на його користь стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з 6 квітня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на те, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, просив позов задовольнити.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку в розмірі 97 380 грн 80 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 січня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 2 200 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що неустойка за прострочення сплати аліментів підлягає стягненню саме з часу невиконання рішення суду після відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів, тобто з травня 2014 року.

Однак повністю погодитись з такими висновками неможливо.

Судами встановлено, що заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 травня 2012 року з ОСОБА_4 на його користь стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з 6 квітня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

12 червня 2012 року на виконання рішення суду позивачу видано виконавчий лист № 2-1421-714-2012, який він вперше пред'явив до примусового виконання 6 березня 2014 року.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції від 13 травня 2014 року відкрито виконавче провадження.

Згідно довідки-розрахунку державного виконавця № 857/22 від 11 серпня 2014 року заборгованість відповідача за аліментами на утримання дочки за період з квітня 2012 року по липень 2014 року включно становить 22 240 грн.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Стягуючи з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, апеляційний суд на підставі наданої державним виконавцем довідки від 11 серпня 2014 року № 857/22 вважав, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з травня 2014 року, тобто з моменту пред'явлення виконавчого листа на виконання по 30 вересня 2014 року включно, в зв'язку із чим провів розрахунок за вказаний період.

Однак, апеляційний суд не надав належної оцінки доводам позивача та розрахункам державного виконавця, згідно з якими платник аліментів порушив свій обов'язок щодо їх сплати та допустив заборгованість з квітня 2012 року, станом на час відкриття виконавчого провадження розмір заборгованості за аліментами складав 22 240 грн.

Мотивів не нарахування пені у зв'язку з несплатою аліментів у такому розмірі після відкриття виконавчого провадження в рішенні суду не наведено.

Стягуючи пеню за несвоєчасну сплату поточних аліментів у період існування заборгованості за аліментами за інший період апеляційний суд допустив суперечливість у зроблених ним висновках.

При визначенні розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір неустойки (пені), якщо заборгованість за аліментами виникла з вини платника, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої неустойки (пені) за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

З огляду на викладене, порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене ним рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 січня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді: Т.П. Дербенцева О.В. Кадєтова М.І. Наумчук С.Ф. Хопта