справа № 489/8576/13-ц
номер провадження 4-с/489/17/15
УХВАЛА

Іменем України

05 травня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2 (далі державний виконавець) щодо опису й арешту майна

встановив:

У березні 2015 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою в якій просив визнати протиправними дії старшого державного виконавця щодо опису й арешту майна та скасувати вказаний акт.

У обґрунтування вимог вказав, що 24.02.2015 державним виконавцем проведено виконавчі дії з примусового проникнення до житлового будинку № 39 по вул. 9 Лінія в м. Миколаєві, власником якого є ОСОБА_1, у звязку з примусовим виконанням виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва відповідно до рішення суду від 28.11.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суми авансу в розмірі 48525,80 грн. та 485,25 грн. судового збору.

Дії державного виконавця із опису й арешту майна представник заявника вважає неправомірними, так як державним виконавцем не враховано, що житловий будинок здається в оренду ОСОБА_5, якому належить описане рухоме майно, а також не враховано вимоги інших стягувачів до боржника. На думку заявника державним виконавцем порушено положення статті 55 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку із чим акт опису й арешту майна підлягає скасуванню.

У судове засідання сторони виконавчого провадження та державний виконавець не зявилися, про час і розгляд скарги повідомлені належним чином.

Від представника заявника та стягувача ОСОБА_4 надійшли письмові заяви про розгляд скарги за їхньої відсутності.

Державний виконавець в у письмових запереченнях в задоволенні скарги просив відмовити через її безпідставність.

Суд, дослідивши матеріали скарги та оцінивши наявні в ній докази, не вбачає підстав для задоволення скарги з огляду наступне.

Із матеріалів скарги вбачається та встановлено судом, що в провадженні державного виконавця на примусовому виконанні знаходився виконавчий лист №2/489/3018/13, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва 03.02.2014 відповідно до рішення цього суду від 28.11.2013, залишеного в силі ухвалою Апеляціного суду Миколаївської області від 16.01.2014, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суми авансу в розмірі 48525,80 грн., 485,25 грн. судового збору.

Рішення у встановлений державним виконавцем строк ОСОБА_6 добровільно не виконала.

24.02.2015 державним виконавцем за адресою вул. 9 Лінія, 39 в м. Миколаєві у присутності представника боржника ОСОБА_7 за довіреністю, складно акт опису й арешту майна, а саме: телевізора, DVD програвача, джерела безперебійного живлення, тумби під телевізор, мебельної стінки, пилососа, стіл офісний, стілець офісний, крісло розкладне, крісло мяке та житлового будинку за зазначеною адресою.

Оспорюючи вказаний акт представник заявника вказав, що 21.07.2014 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладений договір оренди будинку боржника, що підтвердив відповідним договором та акт.

Описане й арештоване державним виконавцем рухоме майно - телевізор, DVD програвач, джерело безперервного живлення, тумба під телевізор, мебельна стінка, пилосос, стіл офісний деревяний, стілець офісний, швейна машина чайка, крісло розкладне, крісло мяке, як зазначено у скарзі не належить боржнику, а є власністю орендаря.

Отже, спірні правовідносини стосуються дій (рішень) державного виконавця щодо опису й арешту майна і підлягають врегулюванню на підставі Закону України «про виконавче провадження» та інших нормативно-правових актів.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6, розяснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, повязані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно статті 57 наведеного Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (частина перша).

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (частина друга).

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин (частина пята).

У відповідності до положень частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з розясненнями, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володінні ним.

Таким чином, у спорах про звільнення майна з-під арешту підставою для звернення до суду є оспорювання правомірності включення конкретного майна до акту опису майна. Особи, які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, звертаються до суду з позовом про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Із наявних у справі доказів вбачається, що опис й арешт майна стосується житлового будинку боржника та рухомого майна, власником якого, як вказано в скарзі, є орендар (особа, яка не є боржником у виконавчому провадженні).

Між тим, належних і допустимих доказів належності арештованого рухомого майна орендарю під час проведення державним виконавцем виконавчих дій з його опису й арешту боржником надано не було. Таких доказів не надано представником заявника і суду.

За таких обставин, враховуючи не надання боржником під час складання державним виконавцем оспорюваного акту доказів належності рухомого майна орендарю та те, що положення частини пятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» не містять обмежень щодо опису й арешту майна у межах розміру суми стягнення, дії державного виконавця щодо опису й арешту, вказаного у скарзі майна, є правомірними, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 210, 293, 387 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо опису й арешту майна та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І.В.Коваленко