У х в а л а

іменем україни

2 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Іваненко Ю.Г., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до укладеного договору без номеру від 29 березня 2007 року, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг, відповідач отримав кредит у розмірі 7 тис. грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2013 року у нього виникла заборгованість у розмірі 25 271 грн. 97 коп., яку банк і просив стягнути з останнього.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 271 грн 91 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 6 961 грн 36 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 12 694 грн 11 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 3 936 грн 88 коп.; штрафу у розмірі 500 грн (фіксована частина); штрафу у розмірі 1 179 грн. 62 коп. (процентна складова).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами установлено, що 29 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір без номеру, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 7 тис. грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на 30 вересня 2013 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 25 271 грн 97 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 6 961 грн 36 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 12 694 грн 11 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 3 936 грн 88 коп.; штрафу у розмірі 500 грн (фіксована частина); штрафу у розмірі 1 179 грн 62 коп. (процентна складова).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості.

Скасовуючи заочне рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права зі спливом строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у апеляційній скарзі (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Проте такого висновку суди дійшли з порушенням норм процесуального права.

Згідно з ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про можливість застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, оскільки до ухвалення рішення районним судом відповідач із заявою про застосування строку позовної давності не звертався, а на стадії апеляційного провадження таке право відсутнє, а тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з правилами чч.1,4 ст. 74 та ч. 1 ст. 76 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка - повідомлення завчасно. Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судової повістки (п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України).

Відомостей про те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції 13 лютого 2014 року у справі немає.

У матеріалах справи міститься поштовий конверт, відправлений Комунарським районним судом м. Запоріжжя на адресу ОСОБА_3 з відміткою про невручення судової повістки на 13 лютого 2014 року за закінченням терміну зберігання, що свідчить про неотримання такої останньою.

Проте 13 лютого 2014 року судом першої інстанції було ухвалено заочне рішення про часткове задоволення позову.

За таких обставин не може залишатися в силі й рішення суду першої інстанції, оскільки судом не було належним чином повідомлено відповідача про день, час та місце розгляду справи.

З огляду на викладене ухвалені судами рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

Ю.Г. Іваненко

М.І. Наумчук