Провадження № 22-ц/780/3806/15 Доповідач у 2 інстанції Даценко Л. М.
Категорія 9 02.07.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

02 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Якименська Людмила Леонідівна про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та про зміну черговості права на спадкування,

встановила:

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина за законом на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та автомобіль ВАЗ 21104, 1987 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

У ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом, складеним нею на ім'я позивача.

Оскільки ОСОБА_7 проживала з ОСОБА_6 однією сім'єю понад 37 років, то вона у вересні 2014 року звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю її та ОСОБА_6 Однак, у зв'язку з вступом в дану справу спадкоємців останнього, а саме: його дочки ОСОБА_2 та двоюрідного брата ОСОБА_4, суд залишив дану заяву без розгляду, оскільки між спадкоємцями виник спір про право на спадкове майно.

ОСОБА_7 не звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_6, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Тому позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_7, звернувся в суд з даним позовом, в якому просив встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_7 та ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу в період часу з 1976 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. Також просив змінити черговість одержання права на спадкування для ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, включивши її до кола спадкоємців першої черги за законом, оскільки останній через похилий вік, хворобу серця та очей не міг за собою самостійно доглядати та обходити себе, а мізерної пенсії не вистачало на лікування та нормальне харчування. ОСОБА_2 жодного разу до батька не з'являлась та будь-якої допомоги не надавала, взагалі відмовилася від свого батька та фактично не спілкувалася з ним протягом всього життя. Єдину матеріальну допомогу ОСОБА_6 надавала ОСОБА_7 за рахунок власних коштів, які вона отримувала з оренди свого житла за адресою АДРЕСА_2, яке вона здавала позивачу з 2006 року.

Таким чином, оскільки ОСОБА_6 через похилий вік та стан здоров'я не міг забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, який йому надавала ОСОБА_7, то позивач звернувся в суд з даним позовом.

Позов заявив з підстав, передбачених ст. 3 СК України, ч. 2 ст. 1259, ст. ст. 1264, 1268 ЦК України.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року позов задоволено, визнано встановленим факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1976 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Змінено черговість одержання права на спадкування за законом та визнано за ОСОБА_7 право на спадкування після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, разом зі спадкоємцями, які прийняли спадщину.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243,60 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові, посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, яке полягає в тому, що суду не надано жодного доказу, який би реально доводив сумісне проживання померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Судом не взято до уваги те, що ОСОБА_6 мав пенсію, депозити в банку та кошти від продажу м'яса, до останнього дня свого життя порався по господарству, особисто ремонтував будинок, ходив на ринок та в магазин, сам собі готував їду та прав речі, у зв'язку з чим стороннього матеріального забезпечення не потребував.

Тобто, суд не взяв до уваги те, що позивач не надав жодного доказу тим обставинам, що ОСОБА_7 протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу ОСОБА_6, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає, оскільки суд належним чином не встановив характер правовідносин сторін, зміст позовних вимог та правові норми, які підлягали застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 проживала разом із ОСОБА_6 однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини.

Також суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 через похилий вік та стан здоров'я не міг забезпечувати умови свого життя і потребував стороннього догляду, що підтверджується записами в медичній карті амбулаторного хворого ОСОБА_6, випискою з його історії хвороби, а також показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які показали, що ОСОБА_6 страждав на ішемічну хворобу серця, кардіосклероз, і незважаючи на перенесену операцію з видалення катаракти, мав поганий зір та потребував сторонньої допомоги, яку надавала йому ОСОБА_7

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно частин першої та третьої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина за законом на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та автомобіль ВАЗ 2104, 1987 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом має відповідачка ОСОБА_2 - дочка померлого ОСОБА_6, яка у липні 2014 року подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи. (а. с. 70-129).

Також із копії спадкової справи убачається, що ОСОБА_7 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, яка у вересні 2014 року звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року дану заяву залишено без розгляду.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом, складеним нею 10 липня 2014 року на ім'я позивача ОСОБА_3, який 31 жовтня 2014 року подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. (а. с. 130-141).

Надані позивачем виписка з історії хвороби № 730 та виписка з медичної карти амбулаторного хворого не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не містять відомостей про те, що ОСОБА_6 через тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. (а. с. 47-49, 143)

Крім того, виписка з історії хвороби № 730 стосується хворого ОСОБА_12, 1939 року народження, а не спадкодавця ОСОБА_6, 1940 року народження.

Як убачається із листа міської лікарні № 1 управління охорони здоров'я м. Біла Церква, ОСОБА_6 згідно запису в амбулаторній карті № 080080 наглядався дільничним терапевтом з 2010 року. Під диспансерним наглядом у лікаря кардіолога поліклініки, як такий, що має кардіологічне захворювання, не знаходився. На комісію МСЕК для установлення групи інвалідності не направлявся. (а. с. 177)

Показання свідків ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, та ОСОБА_11 не можуть прийняті до уваги, оскільки спростовуються письмовими доказами по справі.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу ОСОБА_6, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, позивач всупереч вимогам ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України суду не надав.

Крім того, позивач не надав суду безспірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з 1976 року по день смерті останнього проживали однією сім'єю, тобто спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що ОСОБА_7 проживала разом із ОСОБА_6 однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини та безпідставно змінив черговість одержання права на спадкування ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_6

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Якименська Людмила Леонідівна про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та про зміну черговості права на спадкування відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді