Справа № 740/1562/15
Провадження № 2/740/532/15
РІШЕННЯ

іменем України

14 травня 2015 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при секретарі - Шадура І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Вертіївської сільської ради Ніжинського району про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

Позивачами заявлені вимоги про визнання права власності на АДРЕСА_1: за позивачем ОСОБА_1-на ? частку будинку, як на частку у спільному майні подружжя з ОСОБА_3, за позивачем ОСОБА_2-на ? частку будинку в порядку спадкування після свого батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що вищезазачений будинок побудований в 1963 році подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_1, право власності після його будівництва не оформлене, станом на 15 квітня 1991 року будинок мав статус робітничого двору, в якому на той час проживали ОСОБА_3, ОСОБА_1 та їх син ОСОБА_2. Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 його спадщина прийнята сином ОСОБА_2, дружина ОСОБА_1 відмовилась від спадщини, у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок позивачі не можуть оформити прав власності на належні частки.

Позивачі в судове засідання не з"явились, відповідно до заяв від 20 квітня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримують заявлені вимоги, просять розглянути справу за відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, відповідно до заяви від 23 квітня 2015 року Вертіївський сільський голова Теслик О.І. не заперечує проти позовів і просить розглянути справу за відсутності.

Треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не з"явились, відповідно до заяв від 13 травня 2015 року просять розглянути справу за відсутності, вважають за можливе позови задовольнити.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснюється.

Позови підлягають задоволенню повністю зі слідуючих підстав.

Статтею 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою, тобто право власності на збудоване до набрання чинності вищезазначеним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, і не виникає виключно у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченого даним Законом.

Відповідно до копії технічного паспорту станом на 11 березня 2015 року АДРЕСА_1 побудований у 1963 році.

Згідно довідки відповідача від 23 березня 2015 року вищезазначений будинок станом на 15 квітня 1991 року мав статус робітничого двору, в якому проживали ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_1, та їх син ОСОБА_2. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 січня 1962 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 30 січня 1962 року.

Відповідно до ст.ст.123, 126 ЦК Української РСР (в ред. від 18 липня 1963 року) та п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 02 березня 1973 року № 3 "Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього", розмір частки колишнього члена колгоспного двору в спільному майні, що належить дворові і збереглося після його перетворення в господарство робітників та службовців (якщо на час припинення існування двору цей член не втратив права на неї), встановлюється згідно зі ст.123 ЦК Української РСР. Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх членів двору, в тому числі непрацездатних і неповнолітніх. Майно, придбане після перетворення колгоспного двору в господарство робітників чи службовців, підлягає поділу за нормами, що регулюють поділ спільної часткової власності або спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.17 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Дані положення поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону з 15 квітня 1991 року.

Вищезазначений будинок під час технічної інвентаризації згідно довідки КП "Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 19 березня 2015 року №212 не відображений, як самочинне будівництво, технічний паспорт на нього станом на 11 березня 2015 року засвідчує прийняття його до експлуатації. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна від 08 квітня 2015 року,- відсутні заборона на відчуження даного будинку, речові права, інші речові права та іпотека.

За приписами ст.ст.22, 28 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю; в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Ніжині Чернігівської області, позивач ОСОБА_2, як його дитина, позивач ОСОБА_1, як подружжя, треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як його діти, відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом до його майна, позивач ОСОБА_2 спадщину прийняв відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини, відповідно до матеріалів спадкової справи приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Бублик В.М. №37/2014 позивач ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7 в порядку ст.1274 ЦК України відмовилась від одержання спадщини ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2, докази про відмову позивача ОСОБА_2 від спадщини, інших спадкоємців, які здійснили дії по прийняттю спадщини ОСОБА_3, визнання недійсними чи відкликання відмов ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 від прийняття спадщини-відсутні.

Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Бублик В.М. від 19 березня 2015 року відмовлено позивачу ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_3 на вищезазначений будинок у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Реєстраційною службою Ніжинського МРУЮ від 27 березня 2015 року відмовлено позивачу ОСОБА_1 у реєстрації права власності на ? частку даного будинку, як частку у спільному майні подружжя.

Із врахуванням викладеного вищезазначений будинок, який побудований у 1963 році, є об'єктом права спільної сумісної власності позивача ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_3, як подружжя, їх частки є рівними і складають по ?.

Як зазначено вище ОСОБА_3 та ОСОБА_1, як члени робітничого двору, станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на належні частки вищезазначеного будинку, тобто даний будинок входить до складу спадщини ОСОБА_3 в ? частці, спадщину після якого прийняв ОСОБА_2, відсутність правовстановлюючих документів на дану частку перешкоджає останньому оформити прийняту спадщину.

Відмова в оформленні права на спадщину на належну частку спірного будинку в порядку спадкування після ОСОБА_3, який не втратив права на даний будинок, та відмова у реєстрації права на належну частку будинку, як об"єкта права спільної сумісної власності подружжя, свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в порядку цивільного судочинства, що є підставою для задоволення позовів та визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на ? частку будинку, як частку спільної сумісної власності подружжя, та за позивачем ОСОБА_2 права власності на ? частку будинку в порядку спадкування після спадкодавця ОСОБА_3. Позивачі скористалася передбаченим ст.16 ЦК України способом захисту свого права шляхом пред'явлення позовів про визнання права власності на нерухоме майно.

Визнання представником відповідача позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 174, 197, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Позови задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? (одну другу) частку житлового будинку АДРЕСА_1, як на частку спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? (одну другу) частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.П.Олійник.