АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Карнауха П.М., Кривчун Т.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 жовтня 2014 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-Комерц банк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», було укладено кредитний договір № 1601/1107/96-329, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредитні кошти у розмірі 16 000,00 доларів США на споживчі цілі, під 11,9 % річних з кінцевим терміном повернення коштів 14 листопада 2017 року.

У забезпечення виконання зобовязань за заначеним вище кредитним договором, 14 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «ТАС-Комерц банк» укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_3 передала в іпотеку банку квартиру № 55, розташовану по ОСОБА_5 ОСОБА_6, 12 у м. Полтава.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором у неї станом на 01 жовтня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 22 684,27 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 01 жовтня 2013 року становить 181 315,37 грн.

Позивач просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, квартиру за адресою: м. Полтава, віл. ОСОБА_6, 12, кв. 55.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 жовтня 2014 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1601/1107/98-329 від 14 листопада 2007 року, укладеним між акціонерним комерційний банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 в розмірі 22 684 (двадцять дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) долари США 27 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 01 жовтня 2013 року становить 181 315 (сто вісімдесят одна тисяч триста пятнадцять) грн. 37 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 34,4 кв.м, житлова площа 17,4 кв.м, що складається з однієї кімнати в придатному для житла стані, яка знаходиться за адресою м. Полтава, ОСОБА_5 ОСОБА_6, що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Визначено початкову ціну предмета іпотеки - квартиру, загальною площею 34,4 кв.м, житлова площа 17,4 кв.м, за адресою м. Полтава, бул. ОСОБА_6, 12, кв. 55. для його подальшої реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах, на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2, ОСОБА_3, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просять рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Посилаються на те, що сторони належним чином не повідомляли про час та місце розгляду справи, при ухваленні рішення суд вийшов за межі наданих йому повноважень, розглядав справу упереджено, однобічно. ОСОБА_5 порушено ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Окрім того вважають, що укладені договори факторингу є недійсними, ТОВ «Кредитні ініціативи» не є належним позивачем у справі.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 26 листопада 2014 року апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_7 ОСОБА_4 задоволені частково. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 жовтня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ віл 22 липня 2015 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 26 листопада 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі змінити рішення суду першої інстанції, зокрема, у разі виявлення неправильного застосування норм матеріального або процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, та вірно було встановлено місцевим судом, 14 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС - Комерц банк» укладено кредитний договір №1601/1107/96-329, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредитні кошти у розмірі 16 000 доларів США на споживчі цілі, під 11,9% річних з кінцевим терміном повернення коштів 14 листопада 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання, 14 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «ТАС - Комерц банк» був укладений договір іпотеки ВКВ №384190 від 14 листопада 2007 року, згідно з яким ОСОБА_3 передала в іпотеку банку квартиру № 55, яка розташована на ОСОБА_5 ОСОБА_6, котра належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане УЖКГ 19 жовтня 2007 року, що зареєстровано КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 24 жовтня 2007 року в реєстровій книзі №18254 за реєстровим №138, реєстраційний номер 20711701. 14 листопада 2007 року договір іпотеки посвідчений ПН Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі під №4414.

Свій обов'язок банк виконав належним чином, відповідно до п.1.2 кредитного договору, надав готівкові кошти через касу банку, що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 14 листопада 2007 року, відповідно до якої 14 листопада 2007 року кошти в сумі 16000 доларів США надані ОСОБА_2 через касу банку.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором у неї, станом на 01 жовтня 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором №1601/1107/98-329 від 14 листопада 2007 року 22 684,27 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 01 жовтня 2013 року становило 181 315 грн. 37 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 11 452,84 доларів США, що еквівалентно 91 542 грн. 55 коп.; заборгованості зі сплати процентів 3 265,52 доларів США 26 101, 30 грн.; пені у розмірі 7 965,91 доларів США, що еквівалентно 63 671 грн. 52 коп.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу.

Також 28 листопада 2012 року муж ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає Фактору ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом Фактору прав вимогу заборгованостей, стають дійсними до Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі повязані з ним права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів.

Задовольняючи позовні вимоги та звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 порушила виконання основного зобовязання перед банком, у звязку з чим у неї виникла заборгованість в сумі 22 684,27 доларів США, через що банк вправі задовольнити вимоги за основним зобовязанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановленого Законом України «Про іпотеку», проте колегія суддів зазначає, що при винесені рішення судом першої інстанції не було враховані положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, місцевий суд вірно дав оцінку фактичним обставинам по справі, врахувавши норми закону та розяснення постанови пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року. Разом з тим, не врахував, що 07 червня 2014 року набув чинності Закон України Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Статтею 3 Закону передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобовязання, а є відстроченням виконання певних обовязків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», залишаються в силі, а їх виконання зупиняється на час дії даного Закону.

Встановлений Законом мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобовязань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Вказана правова позиція викладена в Постановах судової палати у цивільних справах Верховного суду України від15 квітня 2015 року по справі 6-46ЦС15, 25 березня року 2015 по справі 6-44ЦС15, 10 червня 2015 року по справі 6-333ЦС15 яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора, саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, має відповідно до ст.217 ЦПК України вирішити питання про відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону.

Колегія суддів вважає, що у звязку з тим, що на час ухвалення рішення продовжує діяти Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та беручи до уваги тимчасовий характер встановлених цим законом заборон, колегія суддів вважає, що в порядку ст.217 ЦПК України виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки має бути відстрочене до закінчення дії зазначеного закону.

Таким чином, оскаржуване рішення місцевого суду відповідно до Закону, залишається в силі, але не підлягає виконанню на час дії Закону«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Доводи апеляційний скарг про недійсність договорів факторингу не беруться до уваги, оскільки належними та допустими доказами не підтверджені.

Доводи апеляційний скарг щодо порушення судом першої інстанції ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції з цих підстав підлягає зміні із доповненням резолютивної частини рішення вказівкою на відстрочку виконання зобовязання.

Керуючись ст.ст. 303, п. 3 ч.1 307, п. 4 ч.1 309 , 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_3 Андріїввни ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 жовтня 2014 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення після третього абзацу наступним абзацом:

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Абзаци четвертий, пятий, шостий, сьомий резолютивної частини вважати відповідно абзацами пятим, шостим, сьомим, восьмим.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_9

(підпис) ОСОБА_10

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1