У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,
суддів: Кадєтової О.В., Леванчука А.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_8, про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення боргу.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що з 09 жовтня 1982 року з відповідачем ОСОБА_7 перебував у шлюбі, який заочним рішенням Володимир-Волинського районного суду Волинської області від 16 січня 2013 року розірвано.

Рішенням Володимир-Волинського районного суду Волинської області від 27 травня 2013 року визнано квартиру № 2 житлового будинку по АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності та визначено за ОСОБА_7 право власності на 1/3 частину цієї квартири.

Будь-яких інших судових рішень про поділ спільного сумісного майна подружжя не приймалося.

За час сумісного проживання сторони неодноразово користувались банківськими кредитами, кошти яких ними використані на реконструкцію житлового будинку та на придбання побутових товарів. Строк виплати за кредитами не закінчився. Крім цього, після розлучення, всупереч вимогам закону, відповідач ухиляється від сплати витрат за споживання комунальних послуг. Відповідач будь-якої участі в оплаті спільного боргу за кредитами та комунальних послуг не приймає, а тому позивач просив стягнути з відповідача половину сплаченої ним після розірвання шлюбу суми.

Рішенням Володимир-Волинського районного суду Волинської області від 29 вересня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 53 306 грн 05 коп. понесених витрат за споживчими кредитами, 4 872 грн 97 коп. понесених витрат зі сплати за комунальні послуги, а також 581 грн 79 коп. витрат зі сплати судового збору, а всього 58 760 грн 81 коп.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 13 листопада 2014 року рішення Володимир-Волинського районного суду Волинської області від 29 вересня 2014 року скасовано, позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_8 у частині стягнення понесених витрат зі сплати боргу за споживчими кредитами залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції із передачею справи до апеляційного суду для продовження розгляду справи, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_6 в частині позовних вимог про стягнення понесених витрат зі сплати боргу за споживчими кредитами, суд апеляційної інстанції послався на те, що згідно з відповіддю Володимир-Волинського міського суду Волинської області на запит апеляційного суду Волинської області в провадженні районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, рішення у даній справі судом не ухвалювалося, а із змісту позовної заяви вбачається, що предметом поділу є майно, на придбання і набуття якого витрачені кошти, отриманні подружжям у кредит за умовами укладених кредитних договорів, що є підставою звернення із вказаним позовом.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишення заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо спір між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав розглядається в іншому суді.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_6 посилався на те, що після розірвання шлюбу ним за кредитними договорами сплачено кошти на погашення заборгованості, тому просив стягнути з відповідача 53 306 грн 05 коп. коштів, які внесені ним на погашення кредитів після розірвання шлюбу. Кошти за кредитним договорами отримані під час перебування сторін у шлюбі та витрачені на реконструкцію будинку та придбання побутових товарів, тому є спільним боргом подружжя (а. с. 2-6, т. 1).

У провадженні Володимир-Волинського міського суду Волинської області, на яку суд апеляційної інстанції послався, як на підставу для залишення позовних вимог без розгляду, перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя (а. с. 190-200, т. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 1 ст. 544 ЦК України).

Залишаючи позовні вимоги про стягнення витрат зі сплати боргу за споживчими кредитами без розгляду, суд апеляційної інстанції на порушення ст. ст. 207, 303, 310 ЦПК України не звернув уваги на те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів, які сплачені ним після розірвання шлюбу за борговими зобов'язаннями подружжя; пославшись на розгляд судом першої інстанції справи про поділ майна подружжя та, вважаючи, що ним розглядається спір про той самий предмет, між тими самими сторонами та з тих самих підстав, не врахував, що у справі, яку суд вважав тотожною, спір виник з приводу поділу майна, набутого подружжям за час шлюбу, а у справі, яка переглядається, спір виник з приводу стягнення коштів витрачених на погашення кредитної заборгованості за борговими зобов'язаннями подружжя після розірвання шлюбу, у зв'язку з чим дійшов неправильного висновку про тотожність спору.

Допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню у повному обсязі із передачею справи до цього ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 13 листопада 2014 року скасувати, передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.І. Мартинюк О.В. Кадєтова А.О. Леванчук Г.І. Мостова М.І. Наумчук