Справа № 203/3104/15-ц
УХВАЛА

26 травня 2015 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до редакції всеукраїнської газети «Лица», ОСОБА_2, ОСОБА_3, про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною та спростування інформації.

В наданій разом із позовом письмовій заяві позивач просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачам на час розгляду справи розповсюджувати не конфіденційну інформацію, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України позов може бути забезпечено шляхом заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такій захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В своїй заяві про забезпечення позову позивач зазначив, що керуючись законодавчо гарантованим правом не надає своєї згоди на використання та розголошення в подальшому конфіденційної інформації та інформації з обмеженим до ступом, що міститься в позовній заяві та додатках до неї. При цьому, просив з метою забезпечення позову заборонити відповідачам на час розгляду справи розповсюджувати не конфіденційну інформацію, яка міститься в матеріалах справи, посилаючись на те, що відповідачі мають реальну можливість недостовірно висвітлювати на свій розсуд цю не конфіденційну інформацію, що може призвести до подальшого порушення його прав та законних інтересів.

Разом з тим, вказані доводи фактично є припущенням позивача щодо вчинення відповідачами по справі в подальшому дій, що можуть призвести до порушення немайнових прав позивача.

В той час, як предметом заявлених позивачем позовних вимог є визнання недостовірною та спростування конкретної інформації, що вже була поширена в друкованому засобі масової інформації.

А тому, визначений позивачем спосіб забезпечення позову щодо заборони відповідачам розповсюджувати не конфіденційну інформацію, що міститься в письмових доказах наданих ним в обґрунтування позовних вимог, не є співмірним з останніми та не відповідає підставам для забезпечення позову, визначеним в ч.3 ст.151 ЦПК України, оскільки не свідчить про те, що не вжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову про спростування вже поширеної інформації.

В зв'язку з цим, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити за необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151,208-210 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.Ю.Казак