АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4230/2015 Головуючий у першій інстанції - Волошин В.О.
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Белименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» про припинення правовідносин за договорами, зняття заборони із заставного майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк», в якому просив суд визнати припиненими правовідносини між сторонами за кредитним договором № 8-Ф/08-34 від 06.05.2008, визнати припиненими правовідносини між сторонами за договором застави від 06.05.2008, зняти заборону заставного майна з Державного реєстру обтяження рухомого майна.

Обгрунтовував позовні вимоги тим, що 06.05.2008 між сторонами було укладено вищезазначений кредитний договір, відповідно до якого, відповідач надав позивачу грошові кошти у розмірі 28 783,03 дол. США на строк з 06.05.2008 по 05.05.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом - 12,5% річних.

6 травня 2008 року між сторонами було укладено договір застави, відповідно до якого даний договір забезпечує всі вимоги відповідача, які випливають з кредитного договору, за умовами якого позивач зобов'язаний не пізніше 05.05.2014 повернути кредит у розмірі 28 783,03 дол. США, сплатити проценти за користування кредитом та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договором, предметом застави є автомобіль марки Ssang Yong, модель Куrоn, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Позивач вважає, що 11.03.2014 він достроково повністю здійснив розрахунок з відповідачем за кредитним договором, проте відповідач безпідставно йому нарахував штрафні санкції, в зв'язку з ненаданням позивачем доказів страхування предмету застави, а також відмовився надати довідку про повне виконання зобов'язань за кредитним договором і зняття заборони із заставного майна з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Оскільки, в досудовому порядку вирішити спір було неможливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, оскільки суд, в порушення вимог ст. 593 ЦК України не взяв до уваги те, що право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала за її безпідставністю і необґрунтованістю та просила рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене у відповідності з вимогами закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів оскаржуване рішення суду вказаним вимогам процесуального закону не відповідає.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив того, що позивачем не було доведено те, що ним належним чином були виконані зобов'язання щодо страхування заставного майна відповідно до умов кредитного договору.

З вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що 06.05.2008 між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого, відповідач надав позивачу грошові кошти у розмірі 28 783,03 дол. США на строк з 06.05.2008 по 05.05.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом - 12,5% річних.

Крім того, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між сторонами 06.05.2008 було укладено договір застави, відповідно до п. 1.1 якого, даний договір забезпечує всі вимоги відповідача, які випливають з кредитного договору, за умовами якого позивач зобов'язаний не пізніше 05.05.2014 повернути кредит у розмірі 28 783,03 дол. США, сплатити проценти за користування кредитом та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договором, предметом застави є автомобіль марки Ssang Yong, модель Куrоn, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (п. 2.1. договору застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК, ст. 1054 ЦК).

Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до матеріалів справи позивач 11.03.2014 повністю розрахувався по кредитному договору № 8-Ф/08-34 від 06.05.2008. Після чого звернувся до банку із заявою про надання довідки про повне погашення кредиту та вилучення заставного майна з Державного реєстру обтяження рухомого майна, однак у листі-відповіді банк зазначив, що позивачу було нараховано штрафні санкції передбачені п. 4.2 договору застави, у зв'язку з ненаданням договору застави.

Згідно з п.1.1. договору застави, дійсний договір забезпечує всі вимоги заставодержателя, які випливають з кредитного договору та договору застави.

Пунктом 3.3.4. Договору застави передбачений обов'язок застоводавця на період дії дійсного договору застрахувати заставлене майно на його повну вартість за власний рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування та виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 981 ЦК України, договір страхування укладається в письмовій формі.

Згідно ст. 982 ЦК України істотна умова договору страхування це його строк дії.

Договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом (ч. 1 ст. 997 ЦК України).

Пунктами 1, 2 статті 28 Закону України «Про страхування», передбачено, що дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі: закінчення строку дії; виконання страховиком зобов'язань перед страхувальником у повному обсязі.

Строк дії договорів добровільного наземного страхування, що укладались ОСОБА_4, закінчився, у зв'язку з виконанням страховиком зобов'язань перед страхувальником у повному обсязі.

Крім того, кредитним договором та договором застави не передбачено обов'язкового зберігання договорів добровільного страхування наземного транспорту та квитанцій про сплату страхових платежів, тим більше штрафні санкції за їх відсутність або їх не зберігання.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову зазначив, що п.3.3.4 договору застави та п.3.3.12, п.3.3.13 кредитного договору впливають на штраф нарахований банком, однак дане твердження є хибним, оскільки жодним пунктом вказаних договорів не передбачено штрафних санкцій за не подання чи не пред'явлення договорів страхування.

Відповідно до матеріалів кредитної справи, останній платіж по кредитному договору зараховано банком як сплату основного боргу.

Договорами кредиту та застави не було встановлено черговості погашення вимог за грошовим зобов'язанням, тому якщо кредитор не погоджується на іншу, ніж встановлено у ст. 534 ЦК України, діє черговість визначена законом.

Банк не скористався нормами ст. 534 ЦК України чим визнав, що позичальник виконав всі свої зобов'язання в повному обсязі по кредитному договору № 8-Ф/08-34 від 06.05.2008, тобто правовідносини припинились, відповідно і припинились правовідносини за договором застави від 06.05.2008 зареєстрованого в реєстрі за № 3138.

Відповіднодо ч.ч. 1, 2 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

З додаткових пояснень представника позивача вбачається, що згідно договору застави від 06.05.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 3138, предметом договору чітко визначено, що застава забезпечує всі вимоги заставодержателя, які випливають з кредитного договору.

Застава має похідний характер від основного зобов'язання, що забезпечується нею, вона втрачає чинність з припиненням основного зобов'язання, незалежно від підстав такого припинення. Проте, саме з припиненням основного зобов'язання шляхом його виконання закон (ст. 593 ЦК України, ст. 28 Закону України від 02.10.1992 № 2654-ХІІ «Про заставу») пов'язує виникнення у заставодержателя обов'язку внесення відповідних даних припинення права застави до державного реєстру.

Застава як акцесорне зобов'язання (зобов'язання яке існує лише у зв'язку з головним, основним зобов'язанням), що забезпечує основне зобов'язання, припиняється з припиненням цього основного зобов'язання.

Пунктом 7 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-243 цс14 від 04.02.2015, встановивши акт припинення основного зобов'язання належним його виконанням, суд на підставі ст. 599, частини першої статті 559, пункту першого частини першої статті 593 ЦК України обґрунтовано визнав припиненими й додаткові (акцесорні) зобов'язання за договорами іпотеки і поруки.

Зняття заборони щодо відчуження транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна здійснюється відповідно до Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 5 липня 2004 року № 830.

Таким чином, у зв'язку з виконанням позивачем зобов'язань за кредитним договором та припиненням правовідносин за договором застави, підлягає задоволенню і вимога позивача про зняття заборони із заставного майна.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуваннями норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Шкурупія Максима Олександровича - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року -скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» про припинення правовідносин за договорами, зняття заборони із заставного майна - задовольнити.

Визнати припиненими правовідносини між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «Укргазбанк» за кредитним договором № 8-Ф/08-34 від 06.05.2008.

Визнати припиненими правовідносини між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «Укргазбанк» за договором застави від 06.05.2008.

Зняти заборону із заставного майна, автомобіля марки Ssang Yong, модель Куrоn М200ХDІ, тип легковий універсал, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, з Державного реєстру обтяження рухомого майна, накладену згідно договору застави від 06.05.2008 укладеного між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «Укргазбанк».

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді