АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2152/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1312/15Головуючий у 1-й інстанції Матвієнко В. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Гальонкіна С.А., Акопян В.І.

при секретарі Верещаці М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності на гараж, за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради частково недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким виділити їй в натурі як окремий об'єкт нерухомого майна у одноособову власність з подальшою реєстрацією відповідно до закону у вигляді відокремленої земельної ділянки 2/3 частини земельної ділянки НОМЕР_1, яка знаходиться АДРЕСА_1, площею 0,1 га (з цільовим призначенням "для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд/ присадибна ділянка/", кадастровий номер НОМЕР_2) та припинити право спільної часткової власності на дану земельну ділянку. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що на теперішній час земельна ділянка, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності, в натурі між співвласниками не розділена, що призводить до численних непорозумінь, сварок та інших негараздів. Співвласники вказаної земельної ділянки не в змозі дійти взаємної згоди щодо реального розподілу (виділення) та визначення порядку користування.

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, просив: визнати частково недійсним технічний паспорт на садибний житловий будинок НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 виданий 24.04.2014 року на ім'я ОСОБА_3, виготовлений КП "Лубенське МБТІ" в частині гаража "Ж" 1980 року побудови;

визнати частково недійсним витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.05.2014 року, виданий державним реєстратором реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції Коваленко Я.О. на об'єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_3 в частині об'єкта нерухомого майна гаража "Ж";

визначити порядок користування приватизованою земельною ділянкою по АДРЕСА_1, залишивши в користуванні ОСОБА_2 1/3 частину земельної ділянки;

визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 на гараж "Ж", що розташований по АДРЕСА_1;

судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що спірним гаражем ОСОБА_3 заволоділа шляхом обману і при виготовленні технічного паспорту 24.04.2014 року в КП "Лубенське МБТІ "Інвентаризатор" з її слів було внесено неправдиві дані стосовно даного гаража " Ж".

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з окремим позовом, просив визнати рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради № 70 від 27.03.2002 року в частині надання дозволу оформити право власності на збудований гараж розміром 6,0 х 4,5 м. Сацькій М.Ф. частково недійсним та скасувати, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що спірний гараж побудований його батьками і ніяк ні дідусем ОСОБА_6.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 грудня 2014 року цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Виконкому Лубенської міської ради про визнання рішення виконавчого комітету частково недійсним об'єднана в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі земельної ділянки, яка знаходиться у спільній часткові власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності задоволено.

Виділено в натурі як об'єкт нерухомого майна у власність ОСОБА_3 в особисте користування земельну ділянку пл. 622,84 кв.м. та 44,03 кв. м. розташованої в АДРЕСА_1. Встановлено розміри меж земельної ділянки площею 622, 84 кв. м. в точках Д-Л-К-З-Ж та розміри земельної ділянки площею 44,03 кв.м. в точках А-Б-В-Г.

Земельна ділянка, що виділена ОСОБА_3 площею 666, 87 кв.м. складається із двох земельних ділянок: площею 622,84 кв.м. та 44,03 кв.м. в особистому користуванні (варіант №8 порядку користування земельною ділянкою згідно часток в праві власності, додаток №11 висновку судової земельно-технічної експертизи №798 від 27 листопада 2014 року, зафарбовано зеленим кольором).

Виділено в натурі, як об'єкт нерухомого майна у власність ОСОБА_2 в особисте користування земельну ділянку пл.333,44 кв.м., розташовану в АДРЕСА_1.

Виділена земельна ділянка ОСОБА_2 в точках Б-І-К-Л-Д-Г-В., площею 333,44 кв.м. складається із однієї земельної ділянки: площею 333, 44 кв.м. в особистому користуванні (варіант №8 порядку користування земельною ділянкою згідно часток в праві власності, додаток №11 висновку судової земельно-технічної експертизи №798 від 27 листопада 2014 року, зафарбовано жовтим кольором).

Запропоновано частині земельної ділянки, яка проходить в точках Б-Р-С-Т-О-П-В., що виділяється у користування ОСОБА_2 встановити право земельного сервітуту для ОСОБА_3 на здійснення проходу до колодязя №1 з шириною проходу 1,0 м. та площею для встановлення земельного сервітуту 13,0 кв.м.

Межі порядку користування земельною ділянкою у АДРЕСА_1 вказані в додатку №11 до висновку судової земельно-технічної експертизи №798 від 27 листопада 2014 року, позначені червоним кольором та проходять в точках К-Л-Д та Г-В-Б.

Після виділу ОСОБА_3 в натурі 2/3 частини земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1, площею 0,1 га припинено право спільної часткової власності на земельні ділянку кадастровий номер НОМЕР_2.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності на гараж.

Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради частково недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 243 грн. 60 коп. судового збору, 5 771 грн. за надання правової допомоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 і про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи, а саме судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що до переліку спадкового майна ОСОБА_6, як і до спадкового майна після померлої ОСОБА_7 не входить гараж "Ж", будівництво гаража розпочалось не у 1980 році, а після 1990 року, після придбання ОСОБА_5 автомобіля.

Колегія суддів, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду, якщо визнає, що суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що садиба НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6, який за життя склав заповіт (т.2 а.с.51) на ім'я своє дружини ОСОБА_7, матері ОСОБА_3 Згідно цього заповіту ОСОБА_6 заповів ОСОБА_7 житловий будинок з господарчими будівлями, розташований по АДРЕСА_1. Разом з тим ОСОБА_6 за життя приватизував земельну ділянку, на якій розташоване вищевказана садиба.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 жовтня 2000 року ОСОБА_7 оформила право власності на садибу (т.1 а.с.6).

Земельна ділянка не входила до переліку спадкового майна, яке вказувалось у заповіті ОСОБА_6, і тому вона успадковувалась за законом його дружиною ОСОБА_7, та дітьми ОСОБА_3, ОСОБА_5 в рівних частках по 1/3 частини кожним, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом НОМЕР_4 від 14 жовтня 2002 року (т.1 а.с.166). На підставі цього свідоцтва виданий державний акт про право власності на земельні ділянку НОМЕР_3 (т.1 а.с.7), в якому зазначено, що земельна ділянка належить трьом співвласникам ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5 по 1/3 частині кожному.

За життя ОСОБА_7 склала заповіт на належну їй садибу НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 та належну їй 1/3 частину земельної ділянки розташованої за цією адресою на ім'я дочки ОСОБА_3

Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради №70 від 23 лютого 2002 року дозволено ОСОБА_7 оформити право власності на гараж та інші господарські будівлі, розташовані у садибі, які побудовані за життя її чоловіком ОСОБА_6 Через погіршення стану здоров'я і брак коштів ОСОБА_7. не встигла належним чином оформити (зареєструвати) гараж і господарські будівлі у своїй садибі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 вересня 2005 року (т.1 а.с.8- 9) ОСОБА_3 прийняла та оформила право власності на спадщину, що відкрилась після смерті матері ОСОБА_7 В зв'язку з прийняттям спадщини ОСОБА_3 стала власником всього будинку з господарськими спорудами (т.1 а.с.10 - 15) та 2/3 частин земельної ділянки по АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 залишився власником 1/3 частини вказаної земельної ділянки (т.1 а.с.16-19).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, батько ОСОБА_2, помер (т.1 а.с.40).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 січня 2014 року ОСОБА_2 набув право власності на 1/3 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 (т.1 а.с.41, 42)

За станом на сьогодні між ОСОБА_3 власником садиби і 2/3 частин земельної ділянки та ОСОБА_2 власником 1/3 частини земельної ділянки виник спір щодо поділу та користування земельною ділянкою та гаражем.

Судовою земельно-технічною експертизою №798 від 27 листопада 2014 року запропоновано вісім варіантів розподілу земельної ділянки АДРЕСА_1, з яких чотири варіанти поділу землі з урахуванням того, що власником гаражу літ. «Ж» є ОСОБА_3, і чотири варіанти поділу землі з урахуванням того, що власником гаражу літ. «Ж» є ОСОБА_2 (т.1 а.с.142-160). Восьмий варіант поділу землі, який обраний судом, передбачає можливість встановлення права земельного сервітуту для ОСОБА_3 на здійснення проходу до колодязю №1.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, належно їх оцінив, дав правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Згідно ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

При обранні варіанту розподілу земельної ділянки суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_2, наполягаючи на своїх варіантах поділу (порядку користування) землею, вважав себе власником гаражу. Окрім того, судом прийнято до уваги місце розташування належного ОСОБА_3 гаражу, розмір часток сторін у спільній частковій власності, належність ОСОБА_3 будинку і господарських будівель та споруд. В апеляційній скарзі відсутні обґрунтовані доводи про те, яким чином обраний судом варіант поділу землі порушує право ОСОБА_2 вільно розпоряджатися належною йому земельною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги про ігнорування місцевим судом факту відсутності спірного гаражу у переліку спадкового майна, зазначеного у свідоцтвах про право на спадщину за заповітом від 12.10.2000 року та 15.09.2005 року, є безпідставними, оскільки районний суд, вивчивши матеріали справи, докази по оформленню гаражу ОСОБА_3 прийшов до вірного висновку, що порядок у проведенні цих дій був дотриманий, він ґрунтується на законі і тому визнавати недійсним технічний паспорт на домоволодіння, частково недійсним витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині гаража «Ж» зареєстрованого на ОСОБА_3 немає.

Твердження ОСОБА_2 про те що гаражем користувався його батько, маючи автомобіль, не може бути підставою для визнання права власності на гараж за його батьком.

Суперечать матеріалами справи також і доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги надані ОСОБА_2 докази, які, на його переконання, підтверджують факт будівництва спірного гаражу його батьком. Так, з рішення суду першої інстанції вбачається, що у відповідності до вимог ст.212, чт.214, п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України суд дав належну оцінку поданим доказам, навів обґрунтовані мотиви, з яких він визнав ці докази недостатніми для визнання встановленими обставин, якими ОСОБА_2 обґрунтовував свої вимоги.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про судові витрати, виконав вимоги ст.88 ЦПК України і навів обґрунтовані мотиви такого рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А. Лобов

Судді: С.А.Гальонкін

В.І. Акопян

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов