НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 183/7165/14
№ 2/183/801/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі секретаря судового засідання Гуртової І.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про виселення з житлового приміщення,

встановив:
Позивач звернувся з позовом до суду, в якому з урахуванням уточнень просив виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 , як тимчасового жильця, без надання йому іншого житлового приміщення; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за не отримані кошти від військової частини НОМЕР_1 за піднайм житла, в розмірі 7 872 гривні.
Позов з посиланням на норми ст.ст.98, 99, 107, 116 Житлового кодексу України обґрунтовано посиланням на те, що позивач набув права користування квартирою АДРЕСА_1 . В спірній квартирі, без будь якої правової підстави проживає відповідач, який за власним бажанням не звільняє квартиру, внаслідок чого позивач вимушений винаймати інше житло та недоотримує компенсацію, передбачену законом для військовослужбовців за найм житла. При цьому, право на означене житло відповідач втратив, оскільки перереєстрував особовий рахунок по квартирі на його дружину, за власним бажанням знявся з реєстрації з квартири та в зв`язку зі смертю головного квартиронаймача.
В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали.
Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Вказали на те, що відповідач має право користування спірною квартирою на підставі на підставі ордеру від 05 травня 1993 року за №267, виданого Гвардійською КЕЧ району. Зазначив, що вказана квартира належить до відомчого житла фонду Міністерства оборони України, що підтверджується виданим ордером №267 від 05.05.1993 року, але цей ордер не є службовим в розумінні вимог ст.122 Житлового кодексу України. Відповідач звертався із заявою до Начальника Черкаського гарнізону з проханням про реєстрацію його за адресою на яку видано ордер. Однак заява була розглянута після смерті його дружини і йому надіслано лист від 16 грудня 2013 року, в якому зазначено, що Начальник Черкаського гарнізону не вбачає підстав для реєстрації у квартирі. Вказує на незаконність надання позивачу права користування квартирою.
Представник третьої особи-1 до судового засідання не з`явився, надавши суду заяву, згідно якої не заперечив проти позовних вимог.
Представник третьої особи-2 в судове засідання не з`явився, підстав неявки не повідомив.
Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Згідно зі ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
У відповідності до відповіді Черкаського селищного голови № 492 від 23 жовтня 2013 року, житловий фонд селища Черкаське належить Міністерству оборони України.
Згідно витягу з наказу начальника Гвардійської квартирно-експлуатаційної квартири № 150 від 06 листопада 2009 року та інвентарної картки № 46 обліку основних засобів, житловий будинок АДРЕСА_2 перебуває на балансі Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району.

На підставі ордеру № 267 від 05 травня 1993 року, виданого Начальником КЕЧ району, ОСОБА_3 отримав право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Згідно зі ст.107 ЖК України, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Як свідчить лист Начальника житлової групи КЕС вх..№26 від 09 лютого 2010 року, надано дозвіл на переоформлення особового рахунку квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_5 , замість головного квартиронаймача ОСОБА_3 ОСОБА_3 з реєстрації знято за сімейними обставинами. У вказаній квартирі залишилася зареєстрованою ОСОБА_5 . Вказана обставина визнана сторонами.
У відповідності до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина ОСОБА_3 померла, у зв`язку з чим останній звернувся до Начальника Черкаського гарнізону полковника ОСОБА_6 для отримання дозволу на реєстрацію у кв. АДРЕСА_1 . На вказане звернення листом від 16 грудня 2013 року №1636 позивача повідомлено, що на момент його звернення відсутні підстави для його реєстрації у вказаній квартирі, а саме: у зв`язку зі смертю ОСОБА_7 не вбачається можливим з`ясувати чи дотримано вимоги ст. 65 Житлового кодексу України, а саме: чи наявна воля наймача - дружини позивача на його вселення. Крім того, на підставі донесення Гвардійської КЕЧ району №2292 від 06 листопада 2013 року вказана житлова площа була подана як "вільна" для розподілу на гарнізонній житловій комісії, а 07 листопада 2013 року протоколом №29 гарнізонної житлової комісії зазначена квартира розподілена на військову частину НОМЕР_1 .
У відповідності до витягу з протоколу № 6 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 08 листопада 2013 року квартиру АДРЕСА_1 розподілено позивачу, як службову, без зняття з квартирного обліку.
06 лютого 2014 року, ОСОБА_1 видано ордер № 13 на право заселення в квартиру АДРЕСА_1 разом зі складом сім`ї 2 особи ти зареєстровано в спірній квартирі 04 березня 2014 року, про що свідчить відмітка в паспорті останнього.
Сторонами в судовому засіданні визнано той факт, що після зняття з реєстрації в спірному приміщенні відповідача, останній продовжував відвідувати спірне приміщення, фактично проживаючи в ньому. При цьому, суд з урахуванням положень ч.1 ст.61 не приймає до уваги акти від 19 березня 2014 року /а.с.11/, акт від 20 березня 2014 року /а.с.12/.
Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
У відповідності до ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Однак, у відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
А відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.
У відповідності до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.
Як свідчать матеріали справи, 12 лютого 2010 року відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , про що свідчить відмітка в паспорті останнього.
На підставі ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
На підставі ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
У відповідності до п. 13, 14 Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право) від 26 травня 2001 року Оскільки за змістом статей 64, 65 ЖК України, наймач і члени сім`ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа, яка вселилась до наймача як член сім`ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця проживання. Виходячи з положень Конституції про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність прописки не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому. За змістом ст. 65 ЖК України, за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім`ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні.
У відповідності до п. 18 Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право) від 26 травня 2001 року, з часу одержання наймачем у порядку поліпшення житлових умов іншого жилого приміщення, укладення договору найму цього приміщення і його заселення договір найму попереднього жилого приміщення відповідно до ст. 107 ЖК вважається розірваним і в тому разі, коли наймач продовжує виконувати обов`язки за цим договором і не звільнив приміщення повністю.
Згідно зі ст. 98 ЖК України, наймача, що залишився проживати в попередньому приміщенні (одночасно користуючись за договором найму наданим приміщенням), слід вважати тимчасовим жильцем, який не набуває права користування цим приміщенням незалежно від строку проживання в ньому і підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.
У відповідності до ч. 3 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім`ї, які проживають разом з ним, зобов`язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
У відповідності до ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Таким чином, з урахуванням положень ст.107 ЖК України, позивач, здійснивши вибуття на проживання до іншого приміщення та втратив право користування житловим приміщенням. Водночас, доказів наступного набуття відповідачем права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_4 суду не подано і саме лише проживання в ньому не є таким. Право користування спірною квартирою надано ОСОБА_7 одноособово. Письмової згоди ОСОБА_7 на вселення відповідача до приміщення спірної квартири, як і доказів згоди власника приміщення на таке вселення матеріали справи не містять. Сторонами визнано факт використання відповідачем спірної квартири, однак означений факт, з урахуванням наявності місця прописки відповідача та викладеного вище не є належними та допустимими доказами того що дане приміщення було постійним місцем проживання відповідача та того, що відповідач на законних підставах здійснював користування спірним приміщенням. Сама лише наявність родинного зв`язку між наймачем приміщення та його родичами не є підставою для визнання права користування нерухомим майном, яким користувалась померла особа за наявності реєстрації місця проживання в іншому житловому приміщенні. Позивач в установленому законом порядку набув права користування спірним приміщенням, а тому має право вимагати звільнення житла тимчасовим мешканцем, яким є відповідач, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Водночас, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за піднайм житла в зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині, які-б надавали змогу суду визначити розмір, який підлягає компенсації та вини відповідача в спричиненні шкоди.
Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд -
вирішив:
Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про виселення з житлового приміщення задовольнити частково.
Виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення в повному обсязі виготовлено 08 травня 2015 року.

Суддя Д.О. Парфьонов