АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/6059/2015 головуючий у 1-й інстанції: Калініченко Л.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, заінтересована особа: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи обмежено дієздатною та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи недієздатною, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Голосіївського районного суду міста Києва від 28 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 28 липня 2014 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено заборону на відчуження Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 78,40 кв. м., житловою площею 50,90 кв. м., що належить ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченого 18 грудня 2003 року державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Ларіною О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3618 (1/2 належить ОСОБА_1.). Накладено заборону на відчуження Ѕ частки квартири АДРЕСА_2, загальною площею 57,50 кв. м., житловою площею 35,10 кв. м., що належить ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченого 18 грудня 2003 року державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Ларіною О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3620 (1/2 належить ОСОБА_1.). Накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_3, загальною площею 61,40 кв. м., житловою площею 38,10 кв. м., що належить ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченого 31 серпня 2007 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Кунгуровою О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 8-4914 (Реєстраційне посвідчення № 038303 - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, записано в реєстрову книгу № д. 216-225 за реєстровим № 5692 від 5 вересня 2007 року). Накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_4, загальною площею 80,20 кв. м., житловою площею 52,40 кв. м., що належить ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченого 4 грудня 2006 року державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 5-7156 (Реєстраційне посвідчення № 023757 - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, записано в реєстрову книгу № д. 216-224 за реєстровим № 5692 від 15 грудня 2006 року). Накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_5, загальною площею 23,38 кв. м., житловою площею 13,30 кв. м., що належить ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу 39/100 частини квартири, посвідченого 8 грудня 2006 року державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Ларіною О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-4043 (Реєстраційне посвідчення № 025154 - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, записано в реєстрову книгу № д. 216-225 за реєстровим № 5692 від 15 грудня 2006 року) та договором купівлі-продажу 61/100 частини квартири, загальною площею 36,71 кв. м., житловою площею 22,10 кв. м., посвідченого 8 грудня 2006 року державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Ларіною О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-4045 (Реєстраційне посвідчення № 023758 - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, записано в реєстрову книгу № д. 216-224 за реєстровим № 5692 від 15 грудня 2006 року). Накладено заборону на відчуження Ѕ частки гаража АДРЕСА_6, що належить ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Ларіною О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3622 (1/2 належить ОСОБА_1.). Накладено заборону на відчуження земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,1049 га, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 та яка передана на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 3581 від 20 грудня 2012 року. Накладено заборону на відчуження транспортного засобу NISSAN, моделі MURANO, чорного кольору, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_4, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5. Накладено заборону на відчуження транспортного засобу LAND ROVER, моделі RANGEROVER, чорного кольору, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_6, номер шасі НОМЕР_7, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. Скаржник зазначає, що вказана справа має розглядатися в порядку окремого провадження, а вжиття заходів забезпечення позову у справах окремого провадження не передбачено процесуальним законодавством, оскільки при розгляді таких справ не вирішується спір про право.

Представники ОСОБА_2 - ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також представник органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що у провадженні Голосіївського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, заінтересована особа: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи обмежено дієздатною та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи недієздатною.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно може призвести до його незаконного відчуження, що завдасть значної матеріальної шкоди майновим інтересам заявника.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України визначено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-які стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Статтею 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як убачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Задовольняючу заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не навів жодного доводу стосовно того, як невжиття в даному випадку визначених позивачем заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду з урахуванням того, що між сторонами не існує будь-якого спору про право, а справа про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи та визнання фізичної особи недієздатною має розглядатися судом відповідно до Глави 2 Розділу IV "Окреме провадження" ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

За таких обставин погодитися з постановленою ухвалою неможливо, вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Голосіївського районного суду міста Києва від 28 липня 2014 року скасувати і постановити нову ухвалу наступного змісту.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: