Справа №577/1520/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - Разумова І.Є.
Номер провадження 22-ц/788/801/15 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції

на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2015 року про відмову в тимчасовому обмеженні у праві виїзду за межі України

у справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2015 року в задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду і постановлення нової про задоволення подання з тих підстав, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 січня 2013 року до досягнення дитиною повноліття.

27 лютого 2013 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області був виданий відповідний виконавчий лист № 2-225/13 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на доньку ОСОБА_5 (а.с.3).

19 березня 2015 року державний виконавець Відділу ДВС Конотопського МУЮ звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_5 При цьому державний виконавець посилався на те, що в добровільному порядку рішення суду боржником не виконане, існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 4951,98 грн.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що наведені в поданні обставини і додані до нього документи не можуть бути визнані такими, що свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення та його намір виїхати за межі України з метою ухилення від виконання судового рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення подання державного виконавця, висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону. При цьому виходить з наступного.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо: він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Вбачається, що під "ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", про яке йде мова у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону "Про виконавче провадження", слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

В той же час, з урахуванням положень ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 313 Цивільного кодексу України, слід зазначити, що особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Таким чином, відповідно до положення ч.ч. 2, 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України подання державного виконавця розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Слід зазначити, що діючим законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання, оскільки державний виконавець не надав доказів про те, що боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання, зокрема, мав змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робив цього без поважних причин.

Зі змісту п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону "Про виконавче провадження" вбачається, що на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, наданого державним виконавцем, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав вважати боржника таким, що ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Державним виконавцем не надані докази на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань .

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав вірну оцінку доказам, які були надані державним виконавцем, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції відхилити.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -