ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 травня 2015 року Справа №174/321/15-ц

п/с № 2/174/182/2015

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.

з участю: позивача ОСОБА_1

третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та усунення перешкод в здійсненні права власності на житло, треті особи у справі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє також в інтересах дитини - ОСОБА_5, 2005 р. н.,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 13.03.2015 р., позивачка зазначила, що, згідно свідоцтву про право власності на житло, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, вона одноособово є власником цієї квартири. Разом з нею в належній їй квартирі в даний час зареєстровані її син ОСОБА_2, її онука ОСОБА_3, її правнук ОСОБА_5 та син колишньої дружини її сина ОСОБА_4.

Відповідач близько 6 (шести) останніх років в належній їй квартирі не проживає. Вона особисто з ним зв'язків та сімейних стосунків не підтримує. Зі слів матері ОСОБА_4, останній тривалий час мешкає за межами м. Вільногірська в іншому населеному пункті, повертатися до міста не має наміру. Вона передавала відповідачу через його матір прохання, щоб він знявся з реєстрації у належній їй квартирі, але жодної відповіді не отримала.

ОСОБА_4 залишається зареєстрованим в належній їй квартирі, що перешкоджає в здійсненні нею свого права власності на житло, оскільки плата за житлово-комунальні послуги, наприклад, нараховується в тому числі й на відповідача. Крім цього, у зв'язку з різким підвищенням тарифів на послуги, вона має намір скористатися своїм правом на субсидію, що також не можливо у разі реєстрації в квартирі ОСОБА_4

Будь-яких угод, щодо користування відповідачем належною їй квартирою, між нею та відповідачем не укладалося. Оскільки квартира належить їй одноособово, а відповідач в ній не проживає вже більше одного року, вона вважає, що він втратив право користування зазначеною вище квартирою.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 Цивільного кодексу України власнику надане право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім'ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником майна або законом. Ця стаття розміщена у главі 32 Цивільного кодексу, яка називається «Право користування чужим майном» (це право у ст. 401 Цивільного кодексу України іменоване сервітутом).

Таким чином, на даний час цивільне законодавство передбачає, що члени сім'ї власника користуються жилим приміщенням на підставі сервітуту. Необхідно враховувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права відбувається згідно з вимогами статей 405, 406 Цивільного кодексу України. Отже, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеній у постанові від 16.01.2012 р. у справі № 6- 57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про визнання особи померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 Житлового Кодексу УРСР, ст. 405 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

На підставі наведених вище обставин та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. З, 110, 118-120 Цивільного процесуального кодексу України, позивачка прохає:

1. Усунути перешкоди в здійсненні нею свого права власності на АДРЕСА_2 та визнати відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом, зазначеним вище, що є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання з зазначеної адреси.

2. Усі судові витрати по справі покласти на неї.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги та їх обгрунтування, що викладені в позовній заяві, підтримала в повному обсязі. З її додаткових пояснень витікає, що відповідачу відомо про її звернення з позовом до нього, що в спірній квартирі відсутні речі, належні відповідачу, участі в оплаті житлово-комунальних послуг відповідач жодного разу не приймав, протягом близько 4 років квартиру не відвідував жодного разу, тобто житлом не інтересувався взагалі.

Треті особи в судовому засіданні підтримали позов та його обгрунтування.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову не надав, але сам був повідомлений про місце і час судового засідання належним чином, відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України (а.с.18). З врахуванням того, що позивач не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі, суд, на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України, на місці ухвалив - розгляд справи проводити заочно, за відсутності відповідача.

Із показань свідка ОСОБА_6, сусідки позивачки, витікає, що вона 15 років проживає в одному під'їзді з позивачкою, з якою має сусідські відносини, та добре знає тих, хто проживає в квартир АДРЕСА_1. Зі слів позивачки їй стало відомо, що в її квартирі значиться зареєстрованим її нерідний внук, який фактично в квартирі не проживає протягом довгого часу, близько 6 років. Свідок підтвердила, що, окрім позивачки, її сина ОСОБА_2, внучки ОСОБА_3 та правнука ОСОБА_3, в спірній квартирі більше ніхто не проживав протягом зазначеного часу. Відповідача ОСОБА_4 вона взагалі не бачила і не знає.

Дослідивши надані докази, в тому числі письмові, а саме:

квитанцію про сплату судового збору - 243.60 грн. (а.с. 1);

копію свідоцтва про право власності на житло від 31.01.1994 р., та копію технічного паспорту на квартиру, згідно яких квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а.с.3 4-5;

довідку № 11214 від 23.03.2015 року КП «Жилсервіс», згідно якої в спірній квартирі зареєстровані за місцем проживання: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2., - внучка; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3., - правнук; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, - син; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. - внук (а.с.6);

копію аркушів паспорта громадянки України на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с.7);

копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.04.2004 р. та копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.2004 р., згідно яких ОСОБА_1 є спадкоємцем та власником ? частини спірної квартири, після смерті ОСОБА_7 (а.с.19,20) - та оцінивши зазначені докази в їх сукупності на взаємозв'язку, керуючись законом, суд дійшов висновку, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникають із факту порушення права приватної власності на квартиру, з факту не користування колишнім членом сім'ї житлом, яке являється приватною власністю іншої особи, без поважних причин протягом більше одного року, та з факту порушення фізичною особою установленого законом порядку реєстрації місця проживання; що, відповідно до цих правовідносин, та внаслідок дослідження в судовому засіданні всіх представлених доказів і оцінки їх в сукупності та взаємозв'язку, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Позивачка на праві спільної сумісної власності володіє спірної квартирою в цілому.

Відповідач, не будучи співвласником спірної квартири, але будучи зареєстрованим в спірному житлі за місцем проживання, не проживає в спірному житлі без поважних причин, протягом, більше ніж 1 рік, при цьому протягом не менше 4 років квартирою не інтересується, квартиру не відвідує, участі в утримані квартири не приймав і не приймає, тому він втратив право користування спірним житлом, відповідно до положень ч.2 ст.405 ЦК України. При цьому, будь-яких інших підстав, які надавали б право відповідачу користуватися спірним житлом, не встановлено, будь-яких заперечень на позов відповідач не надав. Факт же його реєстрації в спірній квартирі перешкоджає позивачці в реалізації її права приватної власності на квартиру і тягне за собою безпідставні матеріальні витрати в виді: надлишкової оплати комунальних послуг, які нараховуються з врахуванням реєстрації місця проживання відповідача; можливостей розпорядитися своєю власністю.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження майном.

Згідно ст.158 ЖК України, користування житловими приміщеннями в квартирах, які належать громадянам на праві приватної власності, можливе згідно з договором найму житлового приміщення, який укладається в письмовій формі.

Згідно ч.2 ст. 404 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 224 ЦПК України, 1. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги законні і обґрунтовані, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в виді судового збору - 243.60 грн., суд дійшов висновку про покладення зазначених судових витрат на позивачку, згідно її заяви.

На підставі ст.ст.3-16, 319, 321, 328, 382, 386, 391, 405, 810-813 ЦК України, ст.ст. 72, 150, 156,158 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 88,169,209 ч.3, 212-215, 222-233, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5., зареєстрованого за місцем проживання по АДРЕСА_4, (інші дані відсутні), таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_4, що є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання з зазначеної адреси, чим усунути перешкоди позивачу, ОСОБА_1, в здійсненні права власності на зазначене житло.

Судові витрати у справі, в виді судового збору в сумі - 243.60 грн., покласти на позивачку, ОСОБА_1, згідно її заяви.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом із повідомленням про вручення сторонам та третім особам.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.