У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Боянівка Імпекс ЛТД», публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 8 липня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 13 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, просив визнати припиненим із 20 липня 2010 року договір поруки, укладений 31 серпня 2009 року між ним, товариством з обмеженою відповідальністю «Боянівка Імпекс ЛТД» (далі - ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД») та публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до умов договору поруки він поручився перед ПАТ «Укрсоцбанк» солідарно відповідати за виконання ТОВ «Боянівка Іпмекс ЛТД» зобов'язань за генеральним договором № 39 про здійснення кредитування від 8 серпня 2008 року з договором № 1 від 7 серпня 2009 року про зміну його умов з наступними додатковими договорами до нього.

Йому стало відомо, що за час дії генерального договору № 39 сторони змінювали свої зобов'язання, у тому числі збільшували розмір процентної ставки за користування кредитним коштами, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Про збільшення відсоткових ставок за користування кредитом його, як поручителя, не було повідомлено, що є підставою для припинення поруки відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 8 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 13 серпня 2014 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У доводах касаційної скарги заявник посилається на збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок збільшення без його згоди відсоткової ставки за користування кредитом відповідачем ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД».

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 8 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» в особі директора ОСОБА_3 укладено генеральний договір № 39 про здійснення кредитування, за умовами якого позичальнику ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» відкрито відновлювальну кредитну лінію у межах ліміту 3 505 150 доларів США та у вигляді овердрафту у формі кредитної лінії в межах ліміту у розмірі 2 200 000грн зі сплатою 18 % річних у гривні та 13 % річних у доларах США.

7 серпня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» в особі директора ОСОБА_3 укладено договір № 1 про зміну умов генерального договору № 39 від 8 серпня 2008 року та викладено п. 1 та п. 1.1 генерального договору у новій редакції, зокрема, кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в межах загального ліміту 3 500 000 доларів США, з яких сума ліміту у розмірі 1 000 000 доларів США за курсом НБУ на час укладення договору має бути використана у гривні, а позичальник зобов'язався повертати кредит відповідно до умов договору, сплачувати проценти у розмірі, що визначається додатковими договорами, але в будь-якому разі не більше 23% річних у гривні та 13 % річних у доларах США.

У забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» за вказаним кредитним договором 31 серпня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 925-880/115-ПФО22, за умовами якого останній зобов'язався солідарно відповідати перед банком за виконання позичальником у повному обсязі своїх зобов'язань за генеральним договором № 39 про здійснення кредитування від 8 серпня 2008 року з договором № 1 від 7 серпня 2009 року про зміну його умов з наступними додатковими договорами до нього.

Відповідно до п. 2.1.2 договору поруки змістом забезпеченого порукою зобов'язання, зокрема, є сплата процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному договором кредиту, а також додатковими угодами про внесення змін (доповнень) до договору кредиту, згідно з яким буде змінюватись розмір процентної ставки, а також сплата комісій у розмірі, строки та в порядку, що визначені договором кредиту.

12 липня 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» в особі директора ОСОБА_3 укладено договір № 2 про зміну умов генерального договору № 39 про здійснення кредитування від 8 серпня 2008 року, відповідно до якого змінено відсоткову ставу за користування кредитом із 23 % річних у гривні до 21 % річних у гривні, а також із 13 % річних у доларах США до 14 % річних у доларах США.

Відповідно до договору № 3 від 5 серпня 2011 року про зміну умов генерального договору № 39 про здійснення кредитування від 8 серпня 2008 року змінено відсоткову ставку за користування кредитом із 14 % річних у доларах США на 15 % річних у доларах США.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що у договорі поруки передбачено відповідальність поручителя за основним зобов'язанням з наступними додатковими договорами до нього (п. 2.1.2 договору поруки). Крім того, підписання ОСОБА_3 додаткових договорів про зміну основного зобов'язання від імені ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» свідчить про його інформованість, як поручителя, про збільшений обсягу відповідальності боржника за кредитним договором, а також про збільшення відповідальності поручителя.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції та залишив ухвалене ним рішення без змін.

Із висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову в позові про визнання поруки припиненою, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 є одночасно директором юридичної особи-боржника і поручителем цієї юридичної особи перед банком, та дійшов висновку, що з огляду на зміст п. 2.1.2 договору поруки, він вважається таким, що надав згоду на внесення змін до договору кредиту, згідно з якими підвищено процентну ставку за користування кредитом.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеного в постанові від 26 вересня 2012 року (справа № 6-100цс12), зазначення в договорі поруки про можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати не звільняє сторони основного зобов'язання від узгодження цих змін із поручителем, оскільки договором не передбачено, що такі зміни проводяться без їх узгодження (додаткового повідомлення), і докази такого узгодження відсутні.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 22 жовтня 2014 року (справа № 6-101цс14), вирішуючи питання про надання поручителем згоди на зміну зобов'язання, судам необхідно надавати належну оцінку діям поручителя, які б свідчили про надання ним згоди на збільшення обсягу своєї відповідальності.

Не можна погодитись із висновком апеляційного суду про те, що в самому тексті договору поруки (п. 2.1.2) передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди.

Як випливає із п. 1.1 договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за генеральним договором про здійснення кредитування № 39 від 8 серпня 2008 року з договором № 1 від 7 серпня 2009 року про зміну його умов з наступними додатковими договорами до нього (далі в тексті договору - Договір кредиту), а саме: повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту.

Згідно із п. 6.3 договору поруки усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом кур'єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв'язку одержувача.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України не дав оцінки положенням п. 6.3 договору поруки у системному тлумаченні із п. п. 1.1, 2.1.2 цього договору; не з'ясував, у якій формі відповідно до умов договору поруки має бути надана згода поручителем на збільшення обсягу його відповідальності, чи така зміна та доповнення умов основного договору можуть здійснюватись без відповідного повідомлення поручителя; не з'ясував, які саме дії ОСОБА_3 як поручителя свідчать про надання ним згоди на збільшення обсягу своєї відповідальності як поручителя, фактично поклавши в основу свого висновку припущення про таку згоду, яке ґрунтується на самому лише факті того, що він є директором ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД».

З огляду на допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 13 серпня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: О.В. Кадєтова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник