Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/197/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2015 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Волощука В.В.

секретаря Федорчук О.В.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представників позивача: ОСОБА_2

ОСОБА_3

представників відповідача: ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Олевська центральна районна лікарня» м.Олевськ Житомирської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням, грошової компенсації моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

08 травня 2015 року ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Комунальної установи «Олевська центральна районна лікарня» м.Олевськ Житомирської області (далі по тексту КУ «Олевська ЦРЛ», Відповідач) посилаючись на те, що 30.04.2010 року він уклав контракт з Відповідачем, згідно з яким його було прийнято на посаду лікаря отоларинголога вищої кваліфікаційної категорії на умовах, що викладені у контракті на строк до 30.04.2015 року. По закінченню строку дії цього контракту продовжує працювати у Відповідача. 01.05.2015 року наказом № 125-к від 29.04.2015 року позивача звільнено з посади 1.0 ставки лікаря-отоларинголога лор-очного-травматологічного відділення та з 0.5 ставки за сумісництвом лікаря-отоларинголога поліклініки комунальної установи «Олевська центральна районна лікарня» у звязку з закінченням строку дії контракту, п.2 ст.36 КЗпП України. Просить суд скасувати наказ КУ «Олевська ЦРЛ» від 29.04.2015 року № 125-к, поновити позивача на посаді лікаря-отоларинголога лор-очного-травматологічного відділення та за сумісництвом лікаря-отоларинголога поліклініки КУ «Олевська ЦРЛ», стягнути з Відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати належних йому сум при звільненні по день фактичного повного розрахунку, стягнути з КУ «Олевська ЦРЛ» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути з Відповідача на користь позивача грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000.00 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, та його представники ОСОБА_2, діючи на підставі угоди, і ОСОБА_3, діючи на підставі доручення, заявлені позовні вимоги підтримали повністю із підстав, що наведені у позовній заяві. При цьому зазначивши про те, що звільнення позивача відбулося без попередньої згоди виборного профспілкового органу КУ «Олевська ЦРЛ», членом якого є ОСОБА_1

Представник відповідача - КУ «Олевська ЦРЛ» - ОСОБА_4, та представник Відповідача ОСОБА_5, діючи на підставі довіреності у судовому засіданні заявлені позовні вимоги ОСОБА_1, не визнали та заперечують у їх задоволенні, посилаючись на правомірність звільнення у звязку з закінченням контракту.

Заслухавши позивача, його представників, представників відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1, слід відмовити виходячи з наступного.

Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено, що 30.04.2010 року між позивачем ОСОБА_1, і Олевською центральною районною лікарнею Житомирської області був укладений трудовий контракт, відповідно до якого ОСОБА_1, працює на посаді лікаря отоларинголога вищої кваліфікаційної категорії на умовах викладених у контракті, (а.с.12-14,105-107,112).

З 01.01.2012 року Олевську ЦРЛ реорганізовано в Комунальну установу «Олевська центральна районна лікарня», наказ № 1 від 01.01.2012 року, (а.с.112).

З примірника трудового контракту, якого надав позивач, вбачається, що строк його дії встановлено до 30.04.2015 року, (а.с.12-14), а з примірника, якого у Відповідача витребував суд до 01.05.2015 року, (а.с.105-107).

Даний трудовий контракт був предметом судового розгляду і рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 07.06.2010 року у цивільній справі № 2-455, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 25.10.2010 року, встановлено, що пятирічний строк дії трудового контракту почався 01.05.2010 року, і відповідно закінчується 30.04.2015 року, (а.с.17-21).

Вказані обставини мають для суду преюдиціальний характер, а тому вони звільняються від доказування, позаяк їх істинність вже встановлена судом у судовому рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили (ч.4 ст.61 ЦПК України).

01 травня 2015 року ОСОБА_1, звільнено з посади 1.0 ставки лікаря-отоларинголога лор-очного-травматологічного відділення та з 0.5 ставки за сумісництвом лікаря-отоларинголога поліклініки комунальної установи «Олевська центральна районна лікарня» у звязку з закінченням строку дії контракту, п.2 ст.36 КЗпП України згідно наказу № 125-к від 29.04.2015 року (а.с.24).

Частиною 3 ст.21 КЗпП України визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Відповідно до ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до ст.39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Пунктами 5.5. та 5.6. трудового контракту визначено, що за два місяці до закінчення строку дії цього контракту він може бути продовжений за згодою Сторін, або укладений на новий строк. Якщо після закінчення строку цього контракту трудові відносини фактично тривають і жодна із Сторін не вимагає їх припинення, дія цього контракту вважається продовженою на невизначений строк.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що дія строкового трудового договору вважається продовженою на невизначений строк, якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення.

Як вбачається із матеріалів справи, КУ «Олевська ЦРЛ» заздалегідь - за три місяці до закінчення строку дії контракту, листом № 314/05-6 від 25.02.2015 року повідомили позивача про припинення дії трудового контракту, (а.с.42-44). Та обставина, що Відповідач, керуючись власним примірником трудового контракту, помилково визначив, що строк його дії закінчується 01.05.2015 року і тоді ж звільнив позивача із займаної посади, на думку суду не дає підстав вважати, що дія строкового трудового договору вважається продовженою на невизначений строк.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що роботодавець бажаючи розірвати трудові відносини з позивачем, видав наказ про звільнення останнього з роботи на підставі п.2 ст.36 КЗпП України в останній день роботи працівника за строковим договором 01 травня 2015 року.

Стосовно того, що звільнення позивача відбулося без попередньої згоди виборного профспілкового органу КУ «Олевська ЦРЛ», членом якого є ОСОБА_1, суд зазначає, що на дані правовідносини не поширюються гарантії, передбачені ст.252 КЗпП України.

Крім того, суд вважає надуманими доводи позивача ОСОБА_1, про те, що КУ «Олевська ЦРЛ» всупереч ч.3 ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», не повідомили Олевську районну раду Житомирської області, депутатом якої є позивач, не менше ніж за 15 днів про його звільнення. Оскільки відповідно до ч.3 ст.33 цього Закону, депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади, виключений з навчального закладу за умови його попередження в порядку, встановленому законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган письмово повідомляє не менше ніж за 15 днів відповідну місцеву раду.

Таким чином, позивач залишив поза увагою ту обставину, що його звільнення було проведено на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (у звязку з припиненням трудового договору), а не за ст.ст.40 та 41 КЗпП України (у звязку з розірванням трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу). В даному випадку законодавець не покладає обовязку на КУ «Олевська ЦРЛ», як на роботодавця, повідомити відповідну місцеву раду про звільнення з роботи її депутата ОСОБА_1

Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що звільнення позивача з роботи по закінченню строку трудового контракту відбулось з дотриманням умов трудового контракту, а відтак вимоги про скасування наказу № 125-к від 29.04.2015 року про його звільнення та поновлення на посаді лікаря-отоларинголога лор-очного-травматологічного відділення та за сумісництвом лікаря-отоларинголога поліклініки КУ «Олевська ЦРЛ», задоволенню не підлягають.

За таких обставин і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та завданої моральної шкоди, також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними і залежать від задоволення вимоги про поновлення на роботі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України.

Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обовязок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачем при зверненні з позовом до суду не було сплачено, судовий збір, а також того, що позивач звільнений від сплати судового збору, як потерпілий 1-ї категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд, на підставі статті 88 ЦПК України, врахувавши результат вирішення справи, вважає, що судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому КМ України.

Керуючись ст.ст.3,8,19,43,55,124 Конституції України, ст.ст.21, 23, 36, 39-1, 252 КЗпП України, ст.ст.1, 3, 10, 11, 11-1, 15, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 217, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунальної установи «Олевська центральна районна лікарня» м.Олевськ Житомирської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням, грошової компенсації моральної шкоди відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлено 06.07.2015 року.

Рішення може бути оскарженим до Апеляційного суду Житомирської області через Олевський районний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_6