АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6410/15 Справа № 201/8516/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу і коштів по договору банківського депозитного вкладу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача ПАТ "Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення суми вкладу і коштів по договору банківського депозитного вкладу, позовні вимоги змінювалися, доповнювалися і уточнювалися. Відповідно до вимог чинного законодавства від сплати судового збору звільнена. Позовні вимоги змінювалися, доповнювалися і уточнювалися.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2015 року

у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, оскільки, судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції є вірним та таким, що ґрунтується на встановлених судом обставинах та доказах.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судовому засіданні встановлено, що дійсно між позивачем і відповідачем було укладено договір депозитного вкладу, у вигляді Заяви № SAMDN2324 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців», згідно до умов якого ОСОБА_2 12 березня 2013 року в регіональному відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк", яке знаходиться в м. Керч філії Кримського РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", було відкрито рахунок по цьому договору , відповідно до якого позивач передала ПАТ КБ "ПриватБанк" грошові кошти в сумі 15000.82 доларів США для їх розміщення на депозитному рахунку банка на термін вкладу - 12 місяців із зобов'язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою обумовлених річних - 09.75%. Строк дії договору закінчився 12.03.2014 року (т.с.1 а.с.215 зворот).

Згідно до наданої довідки від 21.07.2014 року (т.с.1.а.с.213), станом на 12 березня 2014 року залишок на вказаному рахунку складав 16530 доларів США.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що позивач вважає, що між нею і відповідачем було укладено новий договір депозитного вкладу, згідно до умов якого ОСОБА_2 12 березня 2014 року в регіональному відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк", яке знаходиться в м. Керч філії Кримського РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", було відкрито рахунок по цьому договору, відповідно до якого позивач передала ПАТ КБ "ПриватБанк" грошові кошти в сумі 16530 доларів США для їх розміщення на депозитному рахунку банка на термін вкладу - 01 місяць (по 14 квітня 2014 року) із зобов'язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою обумовлених річних. Додаткові угоди не укладалися. Сторони вказаний договір виконували. Строк дії договору закінчився, позивач звернулась до банку з заявою про повернення їй вказаної суми депозитного вкладу, однак відповідачем було відмовлено, чим, на думку ОСОБА_2, порушено її права. На подальші неодноразові звернення позивача і її представника до відповідача з питанням з'ясування обставин неповернення сум депозитного вкладу, повернення позивачу вказаної в договорі суми (залишку коштів з відсотками) отримано відмову. Позивач вважає, що їй завдана матеріальна шкода та вона понесла витрати. Оскільки між сторонами виник спір, який в добровільному порядку не вирішено, позивач звернулась з позовом до суду.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Спірні правовідносини регулюються ст. ст. 626-639, 1058, 1059, 1068 ЦК України, п. 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 та п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Проте, в матеріалах справи відсутні оригінали договору банківського вкладу та квитанції про внесення грошових коштів і вони позивачем не надавалися для дослідження під час судового засідання суду. Крім того, позивач не надав суду належних та допустимих доказів відкриття депозитного рахунку у відповідача, знаходження залишку спірних грошових сум на депозитному рахунку на час розгляду справи.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст. 11 Цивільного кодексу України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов'язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Колегією суддів встановлено, що суду першої інстанції не було надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача, пов'язаними з неналежним виконанням взятих на себе обов'язків позивачу було завдано ушкодження здоров'я, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Крім того, колегія суддів не приймає в якості належного та допустимого доказу розміщення на вказаних рахунках суми коштів довідку-виписку № 26402008 від 21.07.2014 року (т.с.1.а.с.213), що сума коштів за вказаним вкладом станом на 21 липня 2014 року становила 16530 доларів США, оскільки, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя.

Крім того, довідками від 12.05.2015 року № 8276 (т.1.а.с.39) та № 1-3/876 від 22.01.2015 року (т.1.а.с.41-42), наданими АНО «Фонд захисту вкладників» підтверджено, що 18 травня 2014 року ОСОБА_2 зверталась до АНО «ФЗВ» із заявою про згоду на придбання прав (вимог) по вкладам (рахункам), відкритим у ПАТ КБ «Приватбанк», однак, у подальшому вкладником було подано заяву про відмову від вимог, у зв»язку з тим, що останньою не було надано оригіналу договору банківського вкладу від 13 березня 2014 року.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, встановлено, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не вбачає, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез