У Х В А Л А

21 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Металокомплект» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року в справі ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Металокомплект» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 липня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 6 листопада 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове, яким позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 на посаді головного інженера Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Металокомплект» (далі - ТОВ «НВП «Металокомплект».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року касаційну скаргу ТОВ «НВП «Металокомплект» відхилено, рішення апеляційного суду Харківської області від 6 листопада 2014 року.

У поданій до Верховного Суду України заяві ТОВ «НВП «Металокомплект» просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року та прийняти нове рішення, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погоджуючись з рішенням апеляційної інстанції, виходив із доведеності позивачем факту незаконного звільнення, зокрема, за наявності наказу від 24 квітня 2014 року про поновлення позивача на роботі, його не пропустили на підприємство, а тому останній не мав можливість потрапити на робоче місце.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2013 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що висновки судів про те, що лише наявність заяви позивача про надання йому відпустки є належним доказом правомірності його відсутності на роботі, є необґрунтованим й таким, що не відповідає вимогам закону.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2012 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що позивачем не надано належних доказів щодо факту відсторонення останнього від функціональних обов'язків у період його відсутності на робочому місці, а тому це розцінюється як прогул без поважних причин.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Металокомплект» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін

В.М. Сімоненко