РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21101/14-ц

пр. № 2/759/1511/15

30 червня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі

гловуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Іовій О.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Миколайович про визнання правочину недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом та після відмови від частини позовних вимог просить визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 15.12.2011 року укладений між нею та ОСОБА_4 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. та зареєстрований в реєстрі за номером 2375 недійсним, відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. Справу просить вирішити керуючись ст. 232 ЦК України.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Позивач зазначила, що вона не читала тексту довіреності, підписала її де було їй вказано нотаріусом, оскільки довіряла ОСОБА_3 і була впевнена, що підписує довіреність на отримання останньою для неї субсидії. Крім того зазначила, що на момент підписання вона почувала себе погано, в неї паморочилась голова. Вважає, що від ліків, які дала їй ОСОБА_3 для пониження тиску.

ОСОБА_3 проти позову заперечувала в повному обсязі. Зазначила, що двіреність складена 03.11.2011 року відповідає волі довірителя і волевиявлення було вільним. Остання призначила її своїм представником з огляду на тривалі дружні відносини, що існували між ними. Позивач була бездітною, після смерті чоловіка в 2001 році стала зовсім самотньою. Її рідні не приїздили до неї. Зазначила, що ніхто її не підтримував окрім неї та її родини. З 2006 року і по теперішній час остання опікується нею так як позивачка має проблеми з ногами. Вона перестала виходити на вулицю і не могла себе забезпечувати. Також додала, що ОСОБА_1 називала її дочкою, а її доньку онукою. Також пояснила, що в 2011 році коли її донька ОСОБА_4 разом зі своїм чоловіком та двома дітьми стали підшуковувати для купівлі довгоочікувану квартиру, позивач запропонувала продати свою мотивуючи свій намір бажанням купити квартиру на першому поверсі адже їй важко було сходити по сходам. В нотаріальній конторі ОСОБА_4 віддала їй кошти за квартиру, які вона передала ОСОБА_1 Також пояснила, що під час обговорення всіх моментів по передачі житла, сторони угоди домовились, що ОСОБА_1 звільнить спірну квартиру до 29.12.2011 року, а сама переїде жити тимчасово до її квартири на першому поверсі. Проте позивач через п'ять днів після укладення правочину поїхала до родичів у Фастів. Після повернення сказала, що вона порозумілася з сестрою, дала їй коштів на ремонт батьківської хати та буде жити там в окремій кімнаті. В зв'язку з чим попросила ОСОБА_4 не заселятися до того часу і дозволити їй пожити в квартирі. На що вони погодились. Під час підписання довіреності нотаріус перевірив обсяз дієздатності позивача. Довіреність була підписана в листопаді 2011 року коли довірителька була в чудовому здоровому стані, а не в грудні. На час підписання довіреності позивач не знаходилась на обліку по жодному захворюванню і їй не призначалися ліки.

ОСОБА_4 проти позову заперечувала з тих же підстав, що і ОСОБА_3

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотання про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи із наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, квартира АДРЕСА_1 першочергово належала на праві власності ОСОБА_7 та ОСОБА_1 по 1/2 частини (а.с.7). Право власності було зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації з занесенням у реєстрову книгу за № 5874 (а.с.7). Згідно технічного паспорту вищезазначена квартира розташована на 3 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 30,9 кв.м. (а.с.40-41).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві зроблено актовий запис № 16671 та видане відповідне свідоцтво (а.с.9).

03.11.2011 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 бути її представником з питань розпорядження квартирою НОМЕР_1 в буд. НОМЕР_2, яка розташована по АДРЕСА_1 за ціну та на умовах їй відомих, на догляд та управління належною ОСОБА_8 квартирою, на укладання всіх дозволених законом угод по обслуговуванню цього нерухомого майна, на утримання у відповідних органах квитанції про сплату комунальних платежів, на укладання та підписання при цьому всіх можливих договорів щодо розпорядження ( в тому числі купівлі-продажу), управління вищезазначеною квартирою, а також з інших питань, що пов'язані з розпорядженням цією квартирою. Довіреність була посвідчена та зареєстрована в реєстрі за № 3635 нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л.

15.12.2011 року ОСОБА_1 від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_3 посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М., продала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6-6-а).

Право власності останньої зареєстроване в КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (номер запису 5874 в книзі д. 501-142 (а.с.121).

Згідно довідки форми № 3 КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва», ЄРРЦ Філія № 814 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1 з 22.05.1973 року. Власником квартири є ОСОБА_4 (а.с. 67).

Оплату рахунків за житлово-комунальні послуги здійснює ОСОБА_4, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 84-113).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З метою підтвердження позивачем та спростування відповідачами наявності зловмисної домовленості між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо укладення договору купівлі-продажу спірної квартири за клопотанням сторін до суду були викликані свідки.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вона являється сестрою позивача. Стосовно продажу квартири та отримання грошей їй нічого не відомо, іншого житла у позивача немає. Сестра після своєї смерті мала намір залишити спірну квартиру хресникам. Також пояснила, що позивач проживає у спірній квартирі завдяки ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду що є молодшою сестрою позивача. Вважає, що довіреність остання надавала ОСОБА_4 для оформлення субсидії, а квартиру продавати позивач не хотіла.

Свідок ОСОБА_12 приходиться відповідачам сусідкою. Вважає їх порядними людьми, які допомагали та допомагають позивачці. Комунальні послуги сплачують відповідачі. Довіреність була видана позивачем для продажу квартири.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що є сусідом відповідачів. Була свідком розмови (сварки) позивача з дітьми, які бешкетували під вікнами, у якій позивач казала, що нова хазяйка називаючи її ім'я ОСОБА_3 наведе порядок. Свідчила про те, що всі сусіди знають, що позивач і квартиру продала і отримує від відповідачів догляд. Останні виконують будь-яку її забаганку. Довіреність позивач надала, оскільки за станом здоров'я не могла виходити з квартири.

Свідок ОСОБА_14 зазначила, що з відповідачами познайомилась у 2012 році. Сестри позивача попросили представляти її інтереси в суді, оскільки вважали, що відповідачі неправомірно заволоділи квартирою її сестри. Пояснила, що вивчивши матеріали справи зрозуміла, що видана довіреність на продаж квартири була здійснена в добровільному порядку зі сторони позивача. Позивач їй казала, що кошти від продажу вона отримала, проте при своїм сестрам вона говорила протилежне, оскільки боялась, що вони заберуть у неї ці кошти. Також зазначила, що позивач не хотіла позиватись, це була ініціатива її сестри.

Допитані свідки не підтвердили факту вчинення договору купівлі-продажу спірної квартири внаслідок зловмисної домовленості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Свідок зі сторони позивача ОСОБА_14 навпаки підтвердила надання позивачем довіреності ОСОБА_3 з метою наміру продажу спірної квартири ОСОБА_4 та бажання позивача здійснити такий продаж.

Вирішуючи справу суд виходить із поняття, правочину, що вчинений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним ст. 232 ЦК України. За правилами вищезазначеної статті представник, вчиняючи правочин виражає власну волю - його завдання полягає в тому, щоб донести до контрагента волю особи, яку він представляє, оскільки відповідно до ст. 237 ЦК України представник зобов'язаний або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку він представляє. Але в силу зловмисної домовленості представника й контрагента воля довірителя не знаходить свого вираження, а підмінюється волею представника, який фактично вступає у змову з контрагентом з метою одержати власну чи обопільну вигоду або створити негативну ситуацію для довірителя, що є підставою для визнання таких правочинів недійсними.

Суд критично ставиться до тверджень позивача про її намір надати ОСОБА_3 довіреність саме на право представлення її інтереси в державних органах для утримання субсидії, а не для продажу квартири та про її погане самопочуття під час підписання такої довіреності, яке унеможливило усвідомлення значення її дій з огляду на те, що позивач не ставить питання визнання довіреності недійсною, а відтак, суд виходить із волі позивача надати ОСОБА_4 повноваження з розпорядження у тому числі і продажу квартири.

ОСОБА_1 не надано доказів того, що під час підписання договору купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_3 виражала свою власну волю, а не її волю на такий продаж та про наявність зловмисної домовленості ОСОБА_3 з ОСОБА_4 внаслідок чого воля довірителя (позивача) не знайшла свого вираження.

Між позивачем та відповідачами існували довірительні відносини, що не заперечувалося позивачем. Відповідачі допомагали позивачу як похилій людині. Навіть після підписання договору купівлі-продажу спірної квартири вона не була виселена з неї та залишається там зареєстрованою.

Посилання позивача на укладення «мирової угоди» не приймаються судом з огляду на відсутність правових наслідків такої угоди, а також на відсутність в цій угоді інформації про будь-яку зловмисну домовленість відповідачів при укладанні оспорюваного правочину.

Отже, ухвалюючи рішення, суд виходить з недоведеності позивачем виразу ОСОБА_3 власної волі на продаж квартири та про наявність зловмисної домовленості останньої з ОСОБА_4 внаслідок чого воля довірителя (позивача) не знайшла свого вираження, що є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст.232 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 179, 209, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Миколайович про визнання правочину недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: