Ухвала

Іменем України

06 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської районної державної адміністрації, ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення та зобов'язання звільнити надвірні будівлі та споруди; за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання права на проживання у житловому будинку за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 09 квітня 2008 року її мати подарувала їй житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними спорудами. На момент переходу до неї права власності на цей будинок у ньому були зареєстровані та проживали у літній кухні ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Посилаючись на те, що вона як новий власник має право виселити осіб, зареєстрованих за згодою колишнього власника, позивачка просила усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення та зобов'язати їх звільнити надвірні будівлі та споруди.

У червні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду із указаним зустрічним позовом, в якому посилаючись на те, що вони не чинять ОСОБА_2 перешкод у користуванні житловим будинком, оскільки проживають у літній кухні, а не в житловому будинку, просили визнати за ними право на проживання у літній кухні, що входить до складу домоволодіння по АДРЕСА_1.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення із нього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 без надання їм іншого жилого приміщення та зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звільнити надвірні будівлі та споруди, що розташовані по АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 18 грудня 2014 року рішення місцевого суду в частині виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_1 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Допущено відстрочку виконання рішення суду в частині зобов'язання звільнення ОСОБА_3 надвірних будівель та споруд за цією ж адресою до 15 квітня 2014 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про визнання за ними права на проживання й про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, а також змінити рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення із займаного житлового приміщення відмовити, а їх зустрічний позов про визнання за ними права на проживання у домоволодінні та приміщенні літньої кухні задовольнити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення місцевого суду (у незміненій апеляційним судом частині) та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та усуваючи перешкоди у користуванні власністю шляхом зобов'язання відповідачів звільнити надвірні будівлі та споруди, що належать до спірного житлового будинку, та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову (межі касаційного розгляду ‒ ст. 335 ЦПК України), суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що право власності ОСОБА_2 підлягає захисту згідно ст. ст. 383, 391 ЦК України, а положення ст. 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України не можуть бути застосовані, оскільки сім'я ОСОБА_3 мала лише похідне право користування майном до того, як власником житлового будинку з надвірними спорудами у 2008 році стала ОСОБА_2

Такі висновки судів відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05 листопада 2014 року № 14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2014 року (у незміненій апеляційним судом частині) та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова