Справа № 127/3438/15-ц
Провадження № 2/127/2325/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» про стягнення заборгованості по заробітній платі, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.08.2003 року позивач був прийнятий на роботу в ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» на посаду слюсаря-сантехніка (наказ №57-к від 01.08.2002 року).

Наказом №99/1-к від 16.09.2005 року позивач був переведений на посаду слюсаря-наладника на цьому ж підприємстві.

20.08.2014 року позивач припинив роботу на підприємстві, оскільки на останньому змінився власник та позивач не був допущений до роботи останнім. Однак, трудову книжку та наказу про звільнення позивачу не було видано. Таким чином, оскільки до роботи позивача не було допущено до даного часу, він припускає, що він є таким, що звільнений з роботи.

При цьому, всупереч чинному трудовому законодавству у відповідача перед позивачем виникла заборгованість із заробітної плати за період роботи з 2009 року по даний час.

З моменту звільнення позивача, тобто з 20.08.2014 року, позивач неодноразово звертався до відповідача за розрахунком, однак останній категорично відмовився здійснити такий розрахунок перед позивачем. У видачі довідки про заборгованість по заробітній платі відповідачем також було відмовлено позивачу.

А тому, вищевикладені обставини по справі стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 38 230 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 01.07.2014 року по 30.06.2015 року включно у розмірі 21 600 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 200 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представники відповідачів за довіреністю ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків в судовому засіданні ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 від 10.10.1975 року з 01.08.2003 року позивач був прийнятий на роботу в ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» на посаду слюсаря-сантехніка (наказ №57-к від 01.08.2002 року)(а.с.4).

Наказом №99/1-к від 16.09.2005 року позивач був переведений на посаду слюсаря-наладника на цьому ж підприємстві (а.с.4 зворот).

Згідно ч.1 ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Також, факт роботи позивача на підприємстві ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» підтверджується книгою по зарплаті (остання заведена у жовтні 2010 року), штатним розкладом станом на 01.12.2013 року (а.с.84-90).

Як вбачається з пояснень позивача, показань свідків ОСОБА_4, яка працювала на посаді головного бухгалтера у відповідача, ОСОБА_5, яка працювала на посаді інспектора відділу кадрів у відповідача, фактично 20.08.2014 року позивач припинив роботу на підприємстві, оскільки відбулось захоплення підприємства сторонніми особами, зміна директора, а працівники, в тому числі і позивач, не були допущені до роботи новим керівництвом підприємства.

Таким чином, оскільки до роботи позивача не було допущено до даного часу, він припускає, що він є таким, що звільнений з роботи.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (ч.2 ст.47 КЗпП України).

Так, статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Натомість, відповідачем позивачу не було видано трудової книжки, наказу про звільнення та не проведено повного розрахунку перед останнім у відповідності до вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України.

Окрім того, згідно ст.49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Натомість, на неодноразові звернення позивача, суду, згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2015 року (а.с.56), листа Вінницького міського суду Вінницької області від 17.07.2015 року (а.с.76), довідка про заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем та довідка про середній заробіток позивача, відповідачем не були надані.

Так, з пояснень представника відповідача директора ОСОБА_3 в судовому засіданні встановлено, що він наразі позбавлений можливості виконати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2015 року щодо надання довідки про заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем та довідки про середній заробіток позивача, оскільки згідно наказу №1 ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» від 17.07.2013 року ОСОБА_3 лише з 17.07.2013 року приступив до виконання обовязків директора товариства (а.с.68), згідно штатного розкладу підприємства, затвердженого наказом №2 від 17.07.2013 року, на підприємстві значиться лише дві посади: директора та відкликаного від виконання обовязків директора (а.с.70), а також у відповідача відсутні бухгалтерські та організаційно-управлінські документи товариства, розшук яких проводиться правоохоронними органами в рамках розслідування кримінального провадження №0000289, відомості про яке 03.12.2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом втрати працівниками Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області установчих та бухгалтерських документів ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід», які були вилучені під час обшуку, що також підтверджується довідкою Прокуратури Вінницької області від 12.12.2014 року №17-1987вих-14 (а.с.14).

Проте, суд вважає, що вищевикладені обставини не є підставою для не виплати позивачу як працівникові заробітної плати, яка є одним із основних засобів існування, та виплата якої гарантується громадянам України Конституцією України та Законами України. А, твердження представників відповідача в судовому засіданні про те, що на підприємстві працює лише директор згідно штатного розкладу, а інші працівники, в тому числі позивач, з 17.07.2013 року на підприємстві не працюють, як доказ про відсутність підстав для задоволення позову, суд вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вивільнення працівників підприємства не відбулось в передбаченому чинним законодавством порядку.

У відповідності зі ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно аб.3 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

За таких обставин, обраховуючи заборгованість із заробітної плати відповідача перед позивачем, яка склала 38 230,07 грн., та визначаючи середній заробіток за період затримки розрахунку відповідача перед позивачем за період з 01.07.2014 року по 30.06.2015 року, що становить 21 6000 грн., суд виходив із витягу з електронної бази податкової звітності показників ф.1-ДФ ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» щодо сум нарахованої (виплаченої) заробітної плати та нарахованого (сплаченого) податку ОСОБА_1 за 2009-2014 роки (а.с.23, 24), книги по зарплаті ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід», розпочатої з жовтня 2010 року, відповідно до змісту якої станом на 01.07.2014 року сальдо за підприємством перед позивачем складає 38 230,07 грн. (а.с.47, 48, 84-87), довідки по нарахуванню, видачі та заборгованості заробітної плати ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» перед ОСОБА_1, складеної свідком ОСОБА_6, яка працювала на підприємстві відповідача на посаді головного бухгалтера (а.с.53), довідки про доходи (середню заробітну плату) позивача за останні два місяці роботи на підприємстві, складеної свідком ОСОБА_6, яка працювала на підприємстві відповідача на посаді головного бухгалтера (а.с.54).

Окрім того, суд вважає за можливе зазначити, що згідно довідки ВМВ УМВС України у Вінницькій області від 21.02.2015 року про прийняття і реєстрацію заяви про злочин, повідомлення позивача про кримінальне правопорушення по факту невиплати заробітної плати ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» прийнята та долучена до матеріалів кримінального провадження №0005501 від 01.08.2014 року за ч.1 ст.206 КК України, розпочато досудове розслідування (а.с.5), та момент розгляду справи останнє у даному кримінальному провадженні триває, проводяться слідчі та процесуальні дії, спрямовані на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування даного кримінального правопорушення.

А тому, суд вважає, що є всі достатні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати у розмірі 38 230 грн. та середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 01.07.2014 року по 30.06.2015 року включно у розмірі 21 600 грн.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Зокрема, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (ч.3 ст.79 ЦПК України).

Тому, витрати, понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 200 грн., що підтверджується квитанцією №79 від 26.02.2015 року, виданою адвокатом ОСОБА_7 (а.с.6), також підлягають стягненню з відповідача у відповідності до положень ст.88 ЦПК України.

Окрім того, судовий збір у розмірі 598,30 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, так як у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»,ст.16, 23 ЦК України, ст.ст. 47, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, ст.ст.10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід», код ЄДРПОУ 4879905, місцезнаходження якого за адресою: м. Вінниця, вул. Лебединського, 34-а, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість з заробітної плати у розмірі 38 230 (тридцять вісім тисяч двісті тридцять) грн. 00 коп. та середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 01.07.2014 року по 30.06.2015 року включно у розмірі 21 600 (двадцять одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 200 (двісті) грн. 00 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» 598 (пятсот девяносто вісім) грн. 30 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: