Справа № 152/946/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 липня 2015 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря Палій М.Д.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення запису про батька із актового запису про народження дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області,

у с т а н о в и в:

16 червня 2015 року ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся у Шаргородський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про виключення запису про батька із актового запису про народження дитини.

Посилаючись на те, що він не є батьком дитини, позивач просить виключити відомості про нього, як батька дитини ОСОБА_3, народженого 30 серпня 2013 року у ОСОБА_4, із актового запису № 283 від 20 вересня 2013 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області.

У судове засідання позивач не зявився, однак від його представника адвоката ОСОБА_5 до суду надійшла заява, в якій він підтримує позовні вимоги у повному обсязі, справу просить розглянути у відсутності позивача та його представника та стягнути з відповідача судові витрати в сумі 743,60 грн, з яких: 243,60 грн судовий збір та 500 грн за надання правової допомоги. Крім того, позивач надав до суду клопотання про призначення (проведення) у справі судово-медичної експертизи для встановлення спорідненості по крові з дитиною ОСОБА_3 шляхом дослідження структури ДНК.

Відповідач у судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що позивач ОСОБА_2 дійсно не має кровної спорідненості та не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3. Позивач записаний батьком дитини лише тому, що на час народження сина вони були одружені. Тому вона згодна на виключення відомостей про позивача, як про батька, із актового запису про народження її сина ОСОБА_6. Вважає, що немає необхідності проведення судової генетичної експертизи, оскільки вона визнає, що позивач не є батьком її сина. Окрім того, ці ж обставини зазначені відповідачем у письмовій заяві від 2.07.2015 року про визнання позову (а.с. 32).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області у судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи у відсутності представника третьої особи чи відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

30 серпня 2013 року ОСОБА_3 (нині ОСОБА_1) ОСОБА_7 народила сина ОСОБА_3, про що 20 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області складено актовий запис № 283, що вбачається зі свідоцтва про народження Серія 1-ОК № 247961 (а.с. 7).

У свідоцтві про народження дитини ОСОБА_4 записана матірю, а ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 (а.с. 7), що відповідає вимогам ст. 122 Сімейного кодексу України, оскільки дитина народжена в шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який зареєстровано 5 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, а розірвано 17 вересня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія І-АМ № 140459 (а.с. 6) та копією рішення Шаргородського районного суду Вінницької області у справі № 152/1564/14-ц від 17.09.2014 (а.с. 8).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені Серія І-АМ № 007682 (а.с. 9).

Також, судом установлено, що на час реєстрації народження дитини позивач ОСОБА_2 не мав заперечень щодо запису про нього, як про батька, в актовому записі про народження та в свідоцтві про народження ОСОБА_3.

Сумніви щодо батьківства виникли у позивача після народження сина, коли в жовтні 2013 року він відвіз відповідача разом з сином в село Конатківці до її батьків, після чого зв'язок із нею перервався та згодом шлюб між ними було розірвано. Намагання звязатися з відповідачем та отримати інформацію про сина були марними, а згодом йому стало відомо відповідач тривалий час має стосунки зі своїм начальником ОСОБА_8. Крім того, знайомі почали йому говорити, що він не є біологічним батьком сина ОСОБА_3, у звязку із чим він звернувся із відповідним позовом до суду.

На момент оспорювання батьківства дитина ОСОБА_3 не досяг повноліття (а.с. 7).

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов визнала, від проведення судово-медичної генетичної експертизи крові відповідач відмовилася, посилаючись на те, що позов визнає, оскільки позивач дійсно не має споріднення з дитиною ОСОБА_3, у звязку із чим, вважає проведення експертизи необовязковим.

Згідно імперативної норми ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Частиною 4 ст. 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі» судам розяснено, що за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Оскільки судово-медична експертиза крові необхідна для встановлення наявності або відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною ОСОБА_3 і від участі в експертизі відмовилася відповідач ОСОБА_1, яка визнала позов, то суд приймає визнання позову відповідачем та вважає встановленим факт відсутності кровного споріднення між особою, яка записана в актовому записі та у свідоцтві про народження батьком, тобто ОСОБА_2 та дитиною ОСОБА_3.

Отже, судом установлено, що позивач не є батьком дитини, народженої 30 серпня 2013 року ОСОБА_1 (під час шлюбу ОСОБА_4П.).

Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються наведеними нижче нормами права.

Так, пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтями 121, 122, 136 СК України встановлено, що права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Відповідно до ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини.

На підставі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, предявивши позов про виключення запису про нього як про батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 Сімейного Кодексу України. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Відповідно до розяснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Оскільки судом установлено, що ОСОБА_2 не є батьком ОСОБА_3, то позов підлягає задоволенню.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Отже, у звязку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн та витрати за правову допомогу в сумі 500 грн відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Тому, керуючись статтями 1, 3, 10, 11, 57-62, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Виключити відомості про ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як батька дитини ОСОБА_3, народженого 30 серпня 2013 року у ОСОБА_4, із актового запису № 283 від 20 вересня 2013 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору та 500 (пятсот) гривень витрат на правову допомогу.

Згідно зі статтями 223, 294, 296 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Л.Строгий