У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулось до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 20 квітня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно умов якого останньому було надано кредит у розмірі 56 000 доларів США строком до 20 квітня 2026 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 20 квітня 2006 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки №CGML-200/427/2006, між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки № CGML-200/427/2006.

Оскільки ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у нього утворилась заборгованість, яка станом на 13 лютого 2014 року становить 405 001,34 грн, тому банк звернувся до суду з вказаним позовом.

У вересні 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання поруки припиненою, посилаючись на те, що 19 березня 2009 року між банком та боржником було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору від 20 квітня 2006 року, згідно якого сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору, а саме - встановили додаткові зобов'язання для позичальника.

Позивачі вважають, що у зв'язку з укладенням вказаного додаткового договору без згоди поручителів збільшився обсяг їх відповідальності як поручителів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2014 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-200/427/2006 від 20 квітня 2006 року в сумі 405 001,34 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні зустрічної позовної заяви відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року, рішення суду першої інстанції змінено в частині солідарного стягнення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «ОТП Банк» 405 001,34 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не погоджуючись з даними судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій подали касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просять їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що оскільки ОСОБА_4 належним чином не виконував умови кредитного договору, тому відповідно до вимог ст. ст. 526, 543, 554, 1048, 1054 ЦК України заборгованість за кредитним договором має бути стягнута солідарно як з боржника так і з поручителів.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителів: ОСОБА_5 та ОСОБА_7, суд апеляційної інстанції виходив із того, що поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, оскільки між банком та поручителями укладені окремі договори поруки.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2014 року в частині, яка не змінена апеляційним судом та рішення апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова