У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Шостої криворізької державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права на спадкування, визнання незаконними дії нотаріуса; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування частки майна та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його та ОСОБА_2 мати - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер їх батько - ОСОБА_6

Після сперті батьків залишилось спадкове майно - будинок по АДРЕСА_1 Дніпропетровської області та будинок АДРЕСА_2 Дніпропетровської області.

В останній рік життя батька між братами стався конфлікт, після чого з батьком почав проживати ОСОБА_2, який чинив перешкоди для зустрічі та спілкування батька з позивачем. Пізніше останньому стало відомо що батько оформив заповіт, за яким усе майно заповідав лише ОСОБА_2 При ознайомлені із заповітом ОСОБА_4 виявив, що підпис батька на тексті заповіту суттєво відрізняється від його справжнього підпису, який міститься у інших документах.

Просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, посвідчений 24 червня 2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований у реєстрі за № 2744; встановити факт прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати незаконними дії нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори у частині відсторонення ОСОБА_4 від спадкування; визнати за ОСОБА_4 право спадкування після смерті батьків.

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому зазначав, що 24 червня 2008 року його батько

склав заповіт, яким усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого не складалося б, а також усі майнові та немайнові права та обов'язки, що належали йому на день смерті, заповів ОСОБА_2 У зв'язку з поведінкою ОСОБА_4 та неприязними стосунками, що склалися між ними, спадкодавець за власною волею вважав за необхідне усунути ОСОБА_4 від спадкування.

ОСОБА_2 просив усунути ОСОБА_4 від права на спадкування частки майна, що залишилася після смерті ОСОБА_6; визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за заповітом на спірні житлові будинки.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня

2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Суди обґрунтовано відмовили у задоволенні зустрічного позову, оскільки ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами той факт, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, що необхідно для усунення ОСОБА_4 від спадкування з підстав, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судами першої й апеляційної інстанції надана відповідна оцінка, на правильність висновків судів такі доводи не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Шостої криворізької державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права на спадкування, визнання незаконними дії нотаріуса; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування частки майна та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М. Ситнік