Справа № 464/5070/15-ц
пр.№ 2/464/1494/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.08.2015 Сихівський районний суд м.Львова в складі: головуючого - судді Рудакова І.П., при секретарі Бондар Н.С., за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення коштів, який уточнив та просив стягнути з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України у відшкодування шкоди- 500грн., пеню- 1353,33грн., інфляційні витрати- 2736,78грн., 3%річних-522,35грн. та витрати, понесені у зв'язку з відновленням свого порушеного права- 7000грн., а всього 12112,46грн., покликаючись на те, що 25.02.13р. у м. Львові на пр. Ч.Калини - вул. Довженка відбулася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля марки «Пежо Експерт», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 18.03.2013 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7, останнього було визнано винуватцем даної ДТП. Оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 не була застрахована та враховуючи те, що відповідно до пп. «а» п.41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» завдану внаслідок ДТП шкоду, потерпілому відшкодовує за рахунок коштів фонду захисту потерпілих - Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), то останньому було надіслано Позивачем заяву про страхове відшкодування разом з визначеним Законом пакетом документів.Однак, МТСБУ листом вих. № 3/1-05/12143 від 16.05.2013 року у відшкодуванні такої шкоди було відмовлено. У зв'язку з цим, з метою захисту свого права на отримання виплати страхового відшкодування, він змушений був звернутись до суду, внаслідок чого в кінцевому результаті Апеляційним судом Львівської області у цивільній справі № 464/10092/13-ц 26.03.2014 року було постановлено рішення стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на його користь шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 10 790 грн. та судові витрати в сумі 229, 41 грн. Проте, ці кошти він отримав тільки 26.12.2014 року, що підтверджується банківською випискою від 30.03.2015р. Відповідач не виконав покладений на нього законом (а згодом і судом) обов'язок, чим порушив його право на одержання страхового відшкодування у розмірі та в строки передбачені законом. У зв'язку із цим вважає, що з відповідача підлягають стягненню сума у відшкодування шкоди, пеня, інфляційні витрати, 3% річних та витрати, понесені у зв'язку з відновленням свого порушеного права у зазначених сумах. Просив вимоги задоволити.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача уточнений позов підтримав просив суд його задовольнити з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

25.02.13р. у м. Львові на пр. Ч.Калини - вул. Довженка відбулася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля марки «Пежо Експерт», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6. Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 18.03.2013 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7, останнього було визнано винуватцем даної ДТП.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 не була застрахована, позивач надіслав відповідачу заяву про страхове відшкодування разом з визначеним Законом пакетом документів.

Однак, МТСБУ листом вих. № 3/1-05/12143 від 16.05.2013 року у відшкодуванні такої шкоди було відмовлено.

У зв'язку з цим, з метою захисту свого права на отримання виплати страхового відшкодування, звернувся до суду, внаслідок чого в кінцевому результаті Апеляційним судом Львівської області у цивільній справі № 464/10092/13-ц 26.03.2014 року було постановлено рішення про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_6 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 10 790 грн. та судові витрати в сумі 229, 41 грн.

Проте, ці кошти позивач отримав тільки 26.12.2014 року, що підтверджується банківською випискою від 30.03.2015р.

Відповідно до пп. «а» п.41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» завдану внаслідок ДТП шкоду, потерпілому відшкодовує за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Згідно із ст. 992 Цивільного кодексу України, «У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом».

Відповідно до ст.36.5. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки, кошти в передбачений Законом термін сплачені не були, а безпідставне і незаконне рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, з огляду на лист вих.№ 3/1-05/12143, МТСБУ було прийнято 16.05.2013 року (хоча повинно було сплатити страхове відшкодування на користь ОСОБА_6.), однак, фактично визначена судом сума страхового відшкодування була перерахована на рахунок ОСОБА_6 тільки 26.12.14р. року, то суд вважає, що періодом нарахування пені є проміжок часу з 16.05.2013р. до 25.12.2014р. включно.

Позивач заявив вимогу про відшкодування шкоди в сумі 500грн.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, 59, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем не надано доказів які б підтверджували завдання його майну шкоди в сумі 500грн., вказували на понесені ним витрати, пов'язані з майновою шкодою.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного статтею 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд вважає, не доведеним достатніми та належними доказами вимогу позивача, про відшкодування шкоди в сумі 500 грн. в задоволенні якої слід відмовити.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення з відповідача пені, інфляційних витрат та 3% річних підлягають задоволенню.

Зважаючи, що відповідно до вищезазначеного рішення Апеляційного суду Львівської області від 16.06.2014р., належна до виплати сум страхового відшкодування становить 10790грн., то виходячи з цієї суми за період невчасної виплати пені 16.05.2013р. до 25.12.2014р. та розрахунку наданого позивачем

Дата початкуДата закінченняКількість - днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахунковаставкаПеня
26.06.201416.07.0,009,50%19,00%117,95
17.07.201412.11.20,0012,50%25,00%879,46
13.11.201425.12.0,0014,00%28,00%355,92
Итого 183 1 353,33

складає в сумі 1 353,33 грн., розмір інфляційних витрат, який підлягає до стягнення становить згідно розрахунку 2 736,78 грн., 3% річних становить 522,35грн.

Крім того, позивач заявив про стягнення з відповідача МТСБУ на його користь витрат понесених у зв'язку із відновленням свого порушеного права, а саме, витрат на юридичні послуги, надані ТзОВ «ХЕЛЕМ» та ТзОВ «Автопоміч».

Як на підставу цих вимог позивач посилається на ст.22 ЦК України, зазначаючи, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно із п. 1 ч. 2 даної статті, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Однак, суд вважає, що така норма не може бути застосована у даному випадку, оскільки витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України) мають бути віднесені до судових витрат, а ні до збитків чи витрат, яких особа зазнала у зв'язку з відновленням свого порушеного права.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками -в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК); не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Відтак, стягнення понесених позивачем збитків у зв'язку з відновленням порушеного права в сумі 7000 грн. задоволенню не підлягають.

До складу судових витрат віднесені витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч.1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі (ст. 56 ЦПК України).

Таким чином, необхідною умовою допуску особи, яка надає правову допомогу для участі у справі, є волевиявлення особи, яка бере участь у справі та прийнята з цього питання ухвала суду. Відшкодування витрат на правову допомогу може мати місце лише за наявності цих умов.

Заявляючи вимогу про стягнення з МТСБУ збитків, витрат у зв'язку з відновленням свого порушеного права, в розмірі 7 000 грн., позивач до таких витрат відніс: витрати на юридичні послуги надані ТзОВ «ХЕЛЕМ» згідно із Договором про надання юридичних послуг від 03.09.2013 року у сталій сумі 4000грн. Факт надання послуг та здійснення за них оплати підтверджується актом виконаних робіт від 05.06.2015р., рахунком-фактурою № 12-05/01 від 12.05.2014 року, та банківськими квитанціями № 22764.3.1 від 04.06.2014 р. та № 3614 від 05.06.2015р.; та витрати на юридичні послуги надані ТзОВ «Автопоміч» згідно із Договором про надання юридичних послуг від 03.11.2014р. у розмірі 3000 грн.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, згідно з журналами судових засідань позивач відповідно до ст. 56 ЦПК України не подавав суду заяви щодо до участі в справі в якості осіб, які надають правову допомогу ТзОВ «ХЕЛЕМ» та ТзОВ «Автопоміч», то судом і не постановлювалась така ухвала. За таких обставин суд вважає, що самі лише докази укладення угод про надання правової допомоги і їх оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат. Тому у суду не має підстав для стягнення на користь позивача і витрат за надання йому правової допомоги, оскільки правові підстави для цього відсутні.

Згідно ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно квитанції судовий збір позивачем при зверненні до суду сплачено в розмірі 243, 60 грн. Оскільки позов задоволено частково, в межах 49% від 100% від суми позову, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 119,36 грн. судового збору ( 100%-243,60 грн., 49%-Х грн., 243,60 грн.х 49% : 100%=119,36 грн.)

На підставі ст.ст. 22, 258, 625, 992 ЦК України, ст..41 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та керуючись ст.ст. 15,52,60,88,209,212-215,224-226 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 1353 (тисячу триста п*ятдесять три) грн. 33 коп.- пені; 2736 (дві тисячі сімсот тридцять шість) грн. 78 коп.- інфляційних витрат, 522 (п*ятсот двадцять дві) грн. 35 коп.- 3% річних, та 119,36 грн. судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Рудаков І.П.