Справа № 127/100/15-ц Провадження № 22-ц/772/1469/2015Головуючий в суді першої інстанції Романюк Л. Ф.
Категорія 44 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Чуприни В.О., Марчук В.С.,

при секретарі: Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни в інтересах публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про виселення, -

встановила:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 червня 2007 року з ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № VIH0G105541410.

Відповідно до кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 40 000 дол. США строком до 03 червня 2037 року.

У забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання ОСОБА_3 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 10 грудня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 46, 90 кв.м., житловою площею 31, 40 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки.

Після ухвалення вищезазначеного рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Вони направили на адресу ОСОБА_3 письмове повідомлення, однак останнє виконано не було.

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні представник позивача Рой В.Л. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідачі заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що виселення відповідачів неможливе, оскільки вимоги позивача знаходяться у безпосередньому зв'язку зі зверненням стягнення на іпотечне майно і є його похідною, яке протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника).

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки цих висновків суд дійшов при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Статтею ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

У пункті 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Судом установлено, що 05 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № VIH0G105541410, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 40 000 дол. США, строком до 03 червня 2037 року.

Відповідно до п. 7.1. кредитного договора, кредит надано для придбання нерухомого майна.

Виконання грошового зобов'язання забезпечено договором іпотеки нерухомого майна, укладеним 05 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2007 року.

Відповідач ОСОБА_3 не заперечував, що отримані в кредит кошти були використані на придбання квартири, яка забезпечена іпотекою.

Позичальник ОСОБА_3 усупереч умов договору та закону свої зобов'язання не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 40 879, 69 дол. США.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 10 грудня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 46, 90 кв.м., житловою площею 31, 40 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки.

Відповідно до довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово - Експлуатаційного Об'єднання» № 552 від 25 лютого 2015 року, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з серпня 2007 року, ОСОБА_6, ОСОБА_7, з грудня 2008 року (а.с. 64).

12 серпня 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направлено на адресу ОСОБА_3 вимогу про необхідність у тридцятиденний термін з дня отримання даної вимоги, згідно зі ст. 40 Закону України «Про іпотеку», добровільно звільнити нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, разом із усіма членами сім'ї та іншими мешканцями (а.с. 19, 70).

Те, що ОСОБА_3 отримав вимогу підтверджується реєстром поштових відправлень - рекомендованих листів з повідомленням № 3829 та повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 20-22).

Усупереч вимогам Закону України «Про іпотеку» відповідачі у тридцятиденний строк у добровільному порядку не звільнили квартиру.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при

зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є

підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Із системного аналізу положень ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону України «Про іпотеку» випливає, що всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюються на підставі рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки цей закон був прийнятий після ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не з'ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, і це, на думку колегії суддів, є обов'язковими підставами для скасування рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про задоволення позову.

Вирішуючи питання про судові витрати, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» необхідно стягнути солідарно 478, 20 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

вирішила:

Апеляційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни в інтересах публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2015 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 із квартири АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 478, 20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ В.О. Чуприна

/підпис/ В.С. Марчук

З оригіналом вірно: