УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Інсолар» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, мотивуючи його тим, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював з 1998 року по 28 березня 2007 року на посаді комірника.

Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Інсолар» (далі - ТОВ НВП «Інсолар») від 15 травня 2006 року № 11 «Про допуск до управління автонавантажувачем» позивач сполучав роботу комірника з роботою на автонавантажувачі.

Згідно з посадовою інструкцією, затвердженою наказом підприємства від 01 жовтня 2002 року № 13 позивач повинен був забезпечувати розміщення товарно-матеріальних цінностей з урахуванням раціонального використання складських приміщень, організувати проведення навантажувально-розвантажувальних робіт, проводити технічне обслуговування автонавантажувача.

ТОВ НВП «Інсолар» проводив монтаж та пусконалагоджувальні роботи систем холодопостачання, вентиляції та кондиціонування.

Відповідач орендував виробничі приміщення на закритій єдиній території Закритого акціонерного товариства «Автосервіс» та АТП-16355 за адресою: вул. Ізмайлівська, 11-а у м. Харкові.

Відповідно до укладених договорів оренди, орендатор зобов'язаний проводити прибирання об'єктів оренди, слідкувати за санітарним станом території, прилеглої до об'єкту оренди на 10 метрів, забезпечувати охорону праці своїх працівників, в тому числі на території орендодавця. Орендатор несе відповідальність за забезпечення правил пожежної безпеки, охорони праці, санітарно-технічних норм. Все це передбачено договорами оренди.

Відповідач не виконав елементарні вимоги безпеки праці, в результаті чого позивач отримав важку травму, а саме: 16 серпня 2006 року позивач виконуючи свої обов'язки, проводив вантажні роботи: завантажував з допомогою автонавантажувача устаткування зі складу на автомобіль з напівпричепом «Крона». Вентиляційна установка і двигуни, які завантажувались на автомобіль, відносяться до 3-ї категорії вантажів (масою більше 500 кг). Оскільки великий автомобіль не міг заїхати в складське приміщення, вантажні роботи проводились на території, автомобіль стояв на відстані 10 м від воріт складу. Робота виконувалась до обіду. Після перерви біля 14-ої години позивач відтранспортував автонавантажувач і знаходився біля автомобіля з метою перевірки кріплення вантажу, що передбачено нормативно-правовими актами. У цей час через площадку, де проводились вантажно-розвантажувальні роботи (між воротами складу і завантаженим автомобілем) проїжджав автомобіль «ЗІЛ», двері будки цього автомобіля відкрились та вдарили позивачу по спині, спричинивши важку шкоду здоров'ю позивача.

Відповідачем за вищезазначеним фактом був складений акт форми НВП, як не пов'язаний з виробництвом.

Рішеннями судів випадок, який стався з позивачем 16 серпня 2006 року, визнано пов'язаним з виробництвом та встановлено, що він стався на робочому місці, на території підприємства, при виконанні позивачем його трудових обов'язків.

15 травня 2014 року відповідачем був складений акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 та за формою Н-5.

За висновком МСЕК від 11 червня 2014 року позивача визнано інвалідом 2-ї групи за трудовим каліцтвом з 80 % втратою професійної працездатності з 03 червня 2014 року. Така кваліфікація інвалідності позивача, повинна бути встановлена з 28 березня 2007 року, але не була встановлена у зв'язку з відмовою відповідача скласти акт про нещасний випадок за формою Н-1.

Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України в м. Харкові від 19 червня 2014 року позивачу призначено виплату втраченого заробітку, починаючи з 03 червня 2014 року в розмірі 1 872 грн 10 коп. щомісячно виходячи із середнього заробітку 2 340 грн 12 коп. У тому, що позивач не отримував страхові виплати втраченого заробітку з 28 березня 2007 року по 03 червня 2014 року (7 років 2 місяця 3 дня або 86 місяців 3 дні) винен відповідач.

Крім того, позивач вважає, що своїми неправомірними діями відповідач спричинив позивачу моральну шкоду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто із ТОВ НВП «Інсолар» на користь позивача матеріальну шкоду одноразово не нараховану та невиплачену суму втраченого заробітку за період з 28 березня 2007 року по 03 червня 2014 року - 161 187 грн 80 коп., моральну шкоду одноразово - 700 тис. грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2015 року рішення місцевого суду змінено, зменшено суму моральної шкоди, стягнутої із ТОВ НВП «Інсолар» на користь позивача з 700 тис. грн до 50 тис. грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2015 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду у частині стягнення матеріальної шкоди та невиплаченого заробітку, колегія суддів виходила з того, що тільки після встановленням рішенням суду того, що нещасний випадок, який мав місце 16 серпня 2006 року є таким, що пов'язаний з виробництвом, складання відповідних актів за формою Н-1 та Н-5 і повторним оглядом МСЄК Фондом почата виплата ОСОБА_4 відповідної частини втраченого заробітку у розмірі 1 872 грн 10 коп.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з вини відповідача 16 серпня 2006 року був складено акт № 1 про нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом. Такі дії відповідача потягли встановлення позивачу інвалідності за загальним захворюванням і виплати Управлінням Пенсійного фонду України йому у період з березня 2007 року по липень 2014 року лише пенсії за віком при повному стажі. За таких обставин, протягом 86 місяців та 3 днів позивач не доотримував суму втраченого заробітку у розмірі 1 872 грн 10 коп.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що зазначена позивачем сума 161 187 грн 80 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Також, апеляційний суд з урахуванням розумності та справедливості зменшив розмір моральної шкоди, виходячи з того, що з вини відповідача тривалий час не складався акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5, а також за формою Н-1 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, який стався 16 серпня 2006 року з позивача у ТОВ НВП «Інсолар».

ОСОБА_4 не мав можливості своєчасно звернутися до Фонду соціального страхування від нещасних випадків України і отримувати відповідну пенсію. Такі протиправні дії дійсно спричинили позивачу моральну шкоду, оскільки тривалий час порушувалися його законні права на отримання відповідної пенсії та інших соціальних благ.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Є.П. Євграфова І.М. Завгородня