Справа № 201/413/15-ц
Провадження №2/201/1098/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.,

при секретарі Пісчанській Т.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши за участю представника позивача та представника відповідача у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування позову позивач зазначила, що в серпні 2014 року отримала з Жовтневого районного суду м.Запоріжжя копію ухвали про відкриття провадження від 25.07.2014 року, якою було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_3 про стягнення боргу. Позивач посилається на те, що відповідач вже звертався до суду з тих самих підстав для стягнення з неї заборгованості за недійсним договором, який нею не укладався. ОСОБА_3 посилається також на те, що кредитних відносин у неї з ПАТ КБ ПриватБанк ніколи не було, однак відповідач постійно з деякою перервою у часі звертається з позовами до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, чим завдає моральні страждання позивачу, тому вона просила суд стягнути з ПАТ КБ Приватбанк моральну шкоду в розмірі 20000 гривень та судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з підстав у ньому викладених, просила стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20000 гривень.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Правовідносини, що виниклі між сторонами врегульовані положеннями діючого ЦК України.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2010 року був задоволений позов ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору б/н від 28 жовтня 2005 року (а. с. 8). Як вбачається з тексту даного рішення ПАТ КБ ПриватБанк було проведено службову перевірку, в результаті якої було встановлено, що причиною оформлення шархайського договору є дії третіх осіб, що надали підроблені документи. В кредитній справі фото ОСОБА_3 не ідентифікується, також у позивача інший ідентифікаційний номер платника податків і інші відомості, що не відповідають персональним даним.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя було відкрито провадження по цивільній справі за позовом КБ ПриватБанк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (а. с. 14).

При цьому позивач зазначає у своєму позові, що відповідач вже звертався до суду з тих самих підстав для стягнення заборгованості за договором, який у судовому порядку був визнаний недійсним, з причин його не укладання.

Представник позивача у судовому засіданні посилалась на те, що незважаючи на зазначене відповідач постійно з деякою перервою у часі звертається з позовами до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, чим завдає позивачці моральні страждання, оскільки позивач змушена кожного разу нервувати при отриманні документів з судових органів, витрачає свій час на ознайомлення зі справами, підготовку заперечень та відвідування судових засідань. Внаслідок вищезазначених обставин ОСОБА_3 відчуває недомагання, постійно знаходиться у нервовому стані, що спричиняє не тільки порушення звичного ритму її життя, але і стало підставою погіршення її стану здоровя і спричиняє їй моральні страждання.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яка фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України позивачу необхідно довести такі факти як: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обовязковою умовою відповідності та виражається в тому, що шкода має виступати обєктивним наслідком поведінки особи, яка завдала шкоди, наявність вини особи, яка зазнала шкоди.

Оцінюючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Позивачем не надано суду належних та достатніх доказів того, що відповідач звертається до суду з позовами про стягнення заборгованості саме за тим кредитним договором, який був у судовому порядку був визнаний недійсним, як і доказів наявності та розміру моральної шкоди за даними позовними вимогами взагалі.

Таким чином, оскільки факт порушення відповідачем прав свобод чи інтересів позивача не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду даної цивільної справи, жодних правових підстав для задоволення позову судом не встановлено, а позивачем не надано суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Оскільки у задоволенні позовних вимог було відмовлено, вимоги щодо повернення витрат по сплаті судового збору також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 14, 60, 82, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк про відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

Головуючий - суддя Г.В.Черновськой