АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3264/15 Справа № 183/3305/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

22 червня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Головного управління Держземагенства в Дніпропетровській області на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області про припинення дії державного акту, визнання права користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті сина ОСОБА_3, який був засновником селянського (фермерського) господарства «Федір». Для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі рішення Новомосковської районної ради народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області від 28 квітня 2000 року ОСОБА_3 була надана земельна ділянка, площею 20, 680 га, яка розташована на території Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області відповідно до державного акту на право постійного користування землею, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 256 від 05 жовтня 2000 року. Оскільки його син помер 05 серпня 2012 року, відповідно державний акт на право постійного користування землею серія ДП № 000256 є таким, що припинив свою дію у звязку із смертю особи, на якого він був виданий.

На теперішній час за ним визнані права засновника селянського (фермерського) господарства «Федір», а тому він має намір використовувати земельну ділянку для господарської діяльності, у звязку з чим, виникла необхідність в оформленні права користування земельною ділянкою. Оскільки земельна ділянка була передана в користування ОСОБА_3 для ведення селянського (фермерського) господарства безстроково, право користування зазначеною земельною ділянкою може бути обєктом спадкування, у зв» язку з чим, до нього, як до спадкоємця перейшло право постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3

У звязку з викладеним, просив припинити дію державного акту на право постійного користування землею серії ДП № 000256 на земельну ділянку площею 20,680 га, розташованої на території Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області для ведення селянського (фермерського) господарства, виданого 05 жовтня 2000 року Новомосковською районною радою Дніпропетровської області ОСОБА_3, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 256 та визнати за ним в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, померлого 05 серпня 2012 року, право постійного користування вищевказаною земельною ділянкою.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено (а.с. 25-27).

Припинено дію державного акту на право постійного користування землею серія ДП № 000256 на земельну ділянку площею 20,680 га, яка розташована на території Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області та надана для ведення селянського (фермерського) господарства, виданого 05 жовтня 2000 року Новомосковською районною радою Дніпропетровської області ОСОБА_3, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 256.

Визнано за ОСОБА_2 право постійного користування земельною ділянкою площею 20,680 га, яка розташована на території Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області та надана для ведення селянського (фермерського) господарства, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, померлого 05 серпня 2012 року.

Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року судові витрати у справі покладені на позивача (а.с. 49-50).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції прокурор Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Дніпропетровській області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 30-35).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов послався на положення ч.2 ст.407 ЦК України та ч.2 ст. 102-1 Земельного кодексу України, та виходив з того, що чинним законодавством передбачено можливість успадкування права постійного користування земельною ділянкою, яка надавалася для сільськогосподарських потреб ведення фермерського господарства. Суд вважав доведеним, що земельна ділянка, площею 20, 680 га, яка була отримана ОСОБА_3 у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства, входить до складу підприємства, як до єдиного цілісного комплексу, засновником якого був спадкодавець ОСОБА_3, тому вимоги останнього підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 жовтня 2000 року відповідно до статуту селянського (фермерського) господарства «Федір», було зареєстровано селянське (фермерське) господарство «Федір», розташоване в Новомосковському районі Дніпропетровської області в смт. Губиниха, засновником якого був ОСОБА_3

05 жовтня 2000 року ОСОБА_3 виданий державний акт на право постійного користування землею, площею 20, 680 га для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі рішення Новомосковської районної ради народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області від 28 квітня 2000 року.

05 серпня 2012 року ОСОБА_3 помер.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно ч.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив судам, що відповідно до ст. 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно ч. 1 ст. 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 407 ЦПК України у редакції, що діяла на час відкриття спадщини, та ч. 2 ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Відповідно до ст. 1216 ПК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ПК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Посилання позивача на те, що діючим законодавством передбачена можливість успадкування права постійного користування земельною ділянкою і таке право ним було успадковане, не узгоджується з наведеними вимогами чинного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 407 ЦК України та ч. 5 ст. 102-1 ЗК України, якими передбачено лише договірний порядок установлення емфітевзису та не передбачено судового порядку його встановлення.

Наявність чи відсутність такого договору судами не встановлена.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для припинення державного акту на право постійного користування землею, оскільки право користування землею у підприємства (у випадку смерті засновника господарства), зберігається безстроково, до настання випадків, передбачених ст. 141 ЗК України.

Державний акт на право постійного користування землею, виданий на ім`я ОСОБА_3, надавав останньому право користуватися земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського господарства), а тому вказане право не може входити до складу спадщини та спадкуватися. При цьому, позивач не позбавлений можливості звернутися до власника цієї земельної ділянки для оформлення своїх прав на користування нею.

З огляду на вище встановлені обставини та враховуючи, що неправильне застосування судом норм матеріального права, що не підлягали застосуванню, призвело до неправильного вирішення спору, ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Головного управління Держземагенства в Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області про припинення дії державного акту, визнання права користування земельною ділянкою відмовити.

Додаткове рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року скасувати.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_4

ОСОБА_5