Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської області, Біляївського районного суду Одеської області, Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління Державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої неправомірними діями органів прокуратури та суду

за касаційними скаргами Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Біляївського міжрайонного прокурора Одеської області, ОСОБА_3 на рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 07 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 04 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просив суд відшкодувати йому за рахунок державного бюджету матеріальну шкоду у розмірі 80 000 000 грн та моральну шкоду у розмірі 120 000 000 грн.

Зазначив, що ухвалою Верховного Суду України від 17 травня 2005 року залишено без змін вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду про визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі терміном на 2 роки, яке фактично ним відбуто із 21 травня 2003 року по 28 грудня 2005, а за інкримінованими йому ст. ст. 358 ч. 191 ч. 3, 368 ч.1, 191 ч. 5, 366 ч. 1 - повністю реабілітовано відповідно до постанови Біляївського районного суду Одеської області від 30 липня 2006 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2012 року.

Неправомірними діями органів прокуратури та суду йому було завдано майнову шкоду у розмірі 80 000 000 грн, яка полягає у втраті сільськогосподарського врожаю, розкраданні його майна, для збереження якого слідчий не вжив заходів, у тому числі автотранспорту: комбайну зерноприбирального, дискової борони, сіялок зернової та овочевої, культиваторів, борони трактора та іншої техніки; розкраданні будівельних матеріалів у дачному кооперативі «Полієво»; руйнації будівництва у с. Олександрівка, Роздільнянського району Одеської області. Крім того, за час перебування під вартою та під підпискою про невиїзд із 21 квітня 2003 року по 2012 рік він міг би отримати прибуток від реалізації сільськогосподарської продукції у розмірі 68 000 000 грн та від обробки земельного паю у розмірі більш, як 45 000 000 грн.

Завдана незаконними діями органів прокуратури та суду моральна шкода становить 120 000 000 грн. Так, перебуваючи під вартою, він став інвалідом другої групи, втратив 50 % зору через утримання у камерах, до яких не потрапляло сонячне світло, втратив зв'язки з рідними та близькими людьми. У м. Дубоссарах Придністровської Молдавської республіки поховані його мати, батько та рідний брат, могили яких він не може відвідати більш як 10 років у зв'язку зі перебуванням під вартою із 21 квітня 2003 року по 29 грудня 2006 року, а із 29 грудня 2006 року по 19 червня 2012 року - під підпискою про невиїзд.

Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 07 листопада 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 98 642 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 червня 2014 року змінено рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 07 листопада 2013 року, викладено резолютивну частину рішення у частині задоволення позовних вимог наступним чином: «Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів із єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 150 000 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін».

У касаційних скаргах Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Біляївський міжрайонний прокурор Одеської області, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції, рішення суду апеляційної та ухвалити нове рішення про відмову у позові у повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На суд апеляційної інстанції такі обов'язки покладаються в силу положень ст. 303 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (тут і далі у редакції, чинній на момент завдання шкоди) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

За ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1

цього Закону оперативно-розшуковими заходами до порушення

кримінальної справи, виникає за умови, що протягом шести місяців

після проведення таких заходів не було прийнято рішення про

порушення за результатами цих заходів кримінальної справи або таке

рішення було скасовано.

У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом,

вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода (ст. 3 Закону).

Відповідно до п. п. 3, 4 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був

незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

За ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,прокуратури і суду» розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган

провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо справу закрито судом при розгляді її в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись із скаргою до відповідного прокурора.

За ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ст. 13 Закону).

Вирішуючи позов, суди виходили із встановлених обставин про те, що ухвалою Верховного Суду України від 17 травня 2005 року залишено без змін вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі терміном на 2 роки, яке фактично ним відбуто із 21 травня 2003 року по 28 грудня 2005, а за інкримінованими йому ст. ст. 358 ч. 191 ч. 3, 368 ч.1, 191 ч. 5, 366 ч. 1 - повністю реабілітовано відповідно до постанови Біляївського районного суду Одеської області від 30 липня 2006 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2012 року.

Разом з тим, до матеріалів цивільної справи, що розглядається, не долучені вироки, ухвали, постанови щодо ОСОБА_3, на підставі яких встановлювався факт завдання позивачу шкоди органами слідства та суду й період незаконного перебування позивача під слідством.

Крім того, оскаржувані судові рішення не містять висновку про те, внаслідок чого позивачу завдана заявлена шкода (ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду») та на які органи покладається вчинення дій щодо забезпечення її відшкодування.

Як вбачається із посилань судів на матеріали кримінальної справи та доводів позивача, йому призначалося кримінальне покарання у вигляді конфіскації майна за вчинення злочинів, за якими у подальшому реабілітовано.

Формально пославшись на недоведеність позову про відшкодування майнової шкоди, суди не дослідили підстав позову про відшкодування вартості конфіскованого майна та дійшли передчасного висновку про необґрунтованість цих вимог.

Визначений апеляційним судом порядок розрахунку розміру моральної шкоди свідчить про правильне застосування положень ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та усунення ним порушень суду першої інстанції щодо визначення розміру морального відшкодування.

Разом з тим, повністю із проведеним стягненням погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди (у тому числі моральної) здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 (справа про відшкодування шкоди державою), структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів.

У порушення наведених норм апеляційний суд стягнув відшкодування моральної шкоди не із держави України шляхом списання Казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, а із Державної казначейської служби України як юридичної особи публічного права.

Суд першої інстанції, розглянувши позов у відношенні до Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської області як співвідповідача, не з'ясував, чи має указаний орган цивільну процесуальну дієздатність самостійно відповідати за позовом, оскільки згідно ст. 29 ЦПК України такі обов'язки покладаються на юридичних осіб.

Таким чином, ухвалені у справі рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Біляївського міжрайонного прокурора Одеської області, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 07 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 04 червня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук