Справа № 2/303/1407/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 вересня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Морозової Н. Л.

секретар судового засідання Ільчак Р. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про повернення суми депозиту та стягнення відсотків по депозиту,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про повернення за договором банківського вкладу (депозиту) № 2213 від 30.05.2014 року суми Вкладу в розмірі 43 861,87 гривень, відсотків від простроченої суми Вклад понад строк дії договору 4 471,36 грн. та на підставі ст. 625 ЦК України: 3% річних 541,17 грн. та інфляційні втрати 4 340,77 гривень.

До початку розгляду справи по суті, 27.07.2015 р. представником позивача ОСОБА_2 подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, а саме: суми Вкладу в розмірі 43 861,87 гривень, відсотків від простроченої суми Вклад понад строк дії договору (за 247 днів) 9 248,84 грн. та на підставі ст. 625 ЦК України: 3% річних 1 020,14 грн. та інфляційні втрати 6 290,13 гривень.

Під час судового розгляду, з врахуванням письмового заперечення Відповідача, 31 серпня 2015 року, представником позивача ОСОБА_2 подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, а саме: збільшено період нарахування з 26.11.2014 року по 31 серпня 2015 року, а саме: суми Вкладу в розмірі 43 228,38 гривень в т. ч. відсотки від простроченої суми Вклад понад строк дії договору 928,60 грн. та на підставі ст. 625 ЦК України: 3% річних 1001,35 грн. та інфляційні втрати 16 926,02 гривень, всього на загальну суму 61 155,75 гривень.

Позов мотивовано тим, що Вкладник - ОСОБА_1 30 травня 2014 року уклала з ПАТ «Дельта БАНК» Договір банківського вкладу (депозиту) № 2213 від 30.05.2014 року, предметом якого є - грошові кошти (ВКЛАД в національній валюті) в розмірі 47 000,00 гривень. Відповідно до п. 1.4 умов даного Договору банківського вкладу процентна ставка на суму ВКЛАДУ становила 26,05 % річних, нарахування відсотків за ВКЛАДОМ (п. 1.9 договору) на суму залишку проводилося від дня, наступного за днем надходження вкладу у ОСОБА_3, до дня, який передує його поверненню. Строк дії даного договору з моменту зарахування ВКЛАДУ на рахунок, відкритий Банком Владнику № 9035 по 26 листопада 2014 року на умовах та порядку, визначених цим договором та виплачується згідно п.1.10 Договору шляхом зарахування на поточний рахунок № 3994, відкритий на імя Вкладника і установі Банку.

Після спливу строку дії ВКЛАДУ, на її вимогу ОСОБА_3:

25.12.2014 року виплатив їй суму 2 500,00 гривень;

з 12.01.2015 р. по 28.01.2015 року ОСОБА_3 виплатив їй суму 6 500,00 грн;

з 02.02.2015 р. по 02.03.2015 року ОСОБА_3 виплатив їй суму 1 760,00 грн;

Таким чином, за період з 25.12.2015 року по 02.03.2015 року ОСОБА_3 повернув їй суму 10 760,00 гривень з 53 059,78 грн., які належали їй до виплати за Договором банківського вкладу. Вважає, що такими діями Банку порушено її права, як СПОЖИВАЧА послуг, які надає ОСОБА_3 своїм Клієнтам, а тому просить збільшені вимоги позову задоволити повністю. Посилаючись на те, що по закінченню строку дії Договору банківського вкладу (депозиту) № 2213 від 30.05.2014 року, а саме: 26 листопада 2014 року Банком було зараховано на відкритий Вкладнику поточний рахунок № 73994 суму депозитні кошти та нараховані проценти на загальну сум 53 059,78 гривень. Таким чином, у відповідності до ст. 598 ЦК України зобовязання Банку перед Вкладником ОСОБА_1 за Договором банківського вкладу (депозиту) припинились 26 листопада 2014 року. Одночасно з припиненням одних правовідносин, почалися інші правовідносини, як випливають з Договору банківського рахунку № 73994, відкритого ПАТ «Дельта БАНК» для Клієнта ОСОБА_1, відповідно до п. п.1.10 Договору банківського вкладу(депозиту) № 2213 від 30.05.2014 року. Закінчення строку дії Договору банківського вкладу(депозиту) № 2213 від 30.05.2014 року, не припинило правовідносини Банку з Вкладником ОСОБА_1 І, а трансформувало їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом. Позивач, просить суд захистити її права, як СПОЖИВАЧА послуг Банку та на підставі ст.ст. 1066, 1070 ЦК України, стягнути з відповідача нарахування з 26.11.2014 року по 31 серпня 2015 року, а саме: суми Вкладу в розмірі 43 228,38 гривень в т. ч. відсотки від простроченої суми Вклад понад строк дії договору 928,60 грн. та на підставі ст. 625 ЦК України: 3% річних 1001,35 грн. та інфляційні втрати 16 926,02 гривень, всього на загальну суму 61 155,75 гривень.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, збільшені позовні вимоги підтримує повністю, просить задоволити з підстав наведених у позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог і у випадку неявки відповідача, з винесенням заочного рішення.

Відповідач будучи повідомленим, в порядку ст. 74 ЦПК України в судове засідання явку свого представника не забезпечив, заяви про відкладення чи розгляд справи у його відсутності не подав. Відповідач ОСОБА_3, подав 27 липня 2015 року заперечення на позов та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи тим, що 26.11.2014 року по закінченню строку дії Договору банківського вкладу, Вкладнику ОСОБА_1 відповідно до умов договору здійснено повернення вкладу та виплату відсотків на його власний рахунок № 73994 в цьому ж Банку. Таким чином, АТ «Дельта Банк», відповідно до норм ЦК України в повному обсязі виконав свої зобовязання за Договором банківського вкладу (депозиту) № 2213 від 30.05.2014 року. З моменту перерахування Банком коштів на поточний рахунок Позивача, останній мав змогу вільно використовувати кошти в безготівковому режимі або отримати кошти з урахуванням обмежень, встановлених національним банком України (при цьому посилається на постанову судової палати у господарських справах ВСУ від 02.09.2014 року у справі 3-80 чс14.). Відповідач, зазначає, що Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішенням № 51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», на підставі Постанови Правління НБУ № 150 від 02.03.2015 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», вирішила: розпочати з 03 березня 2015 року процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. 2 . Тимчасову адміністрацію запровадити строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року. 3. Призначити уповноваженою особою Фонду ГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_4, уповноваженій особі приступити до виконання своїх обовязків 03 березня 2015 року. При цьому, Відповідач посилається на те, що з моменту введення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» відсутні будь-які підстави для задоволення майнових вимог ОСОБА_1 і. в судовому порядку. Крім того, позивач включений до списку виплат, що здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та з 13.06.2015 року має змогу отримати кошти в сумі 43 177,04 грн. по зобовязанням АТ «Дельта Банк» . Вказує, що позивач ОСОБА_1 вже отримала виплату від Фонду ГВФО, а наявність судового рішення про стягнення цієї ж суми призведе до подвійного стягнення. При цьому, Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження виплати Позивачу ОСОБА_1 суми депозиту 43 177,04 грн. та відсотків за користування депозитом.

Зі згоди позивача суд, знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно вимог ст. 169 ч.4 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних та доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

З врахування заяви представника позивача, заперечння відповідача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що позивач- Вкладник - ОСОБА_1 30 травня 2014 року уклала з ПАТ «Дельта БАНК» Договір банківського вкладу (депозиту) № 2213 від 30.05.2014 року, предметом якого є - грошові кошти (ВКЛАД в національній валюті) в розмірі 47 000,00 гривень (а.с.8).

Згідно п. 1.3 Договору Вклад залучається на строк із моменту зарахування Вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6 цього Договору та по 26 листопада 2014 року.

Відповідно до п. 1.4 умов даного Договору банківського вкладу процентна ставка на суму ВКЛАДУ становила 26,05 % річних, нарахування відсотків за ВКЛАДОМ (п. 1.9 договору) на суму залишку проводилося від дня, наступного за днем надходження вкладу у ОСОБА_3, до дня, який передує його поверненню.

Згідно п.1.10 Договору, Вклад виплачується по закінченню строку розміщення Вкладу (п.1.3 Договору), шляхом зарахування на поточний рахунок № 3994, відкритий на імя Вкладника і установі Банку.

Вкладник, ОСОБА_1 згідно квитанції 36085785 від 30.05.2014 року, розмістила Вклад в сумі 47 000,00 грн. на рахунку АТ «Дельта Банк» м. Київ, визначеному у п. 1.6 Договору банківського вкладу (депозиту) № 2213 від 30.05.2014 року, що стверджується квитанцією (а.с.9).

Згідно заяви наявної у матеріалах справи, Вкладник - ОСОБА_1 19.02.2015 р. звернулася до Банку з письмовою заявою, в якій просила вирішити її питання щодо повернення вкладу і нарахованих процентів за умовами Договору банківського вкладу (депозиту) № 2213 від 30.05.2014 року, посилаючись на те, що її неодноразові звернення про повернення їй вкладу, залишені Банком без реагування (а.с. 15).

Фонд гарантування ВФО, листом від 19.03.2015 р. повідомив ОСОБА_1, що за результатами розгляду її заяви, доводить до її відому про те, що виконавчою дирекцією Фонду ГВФО прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 р. про запровадження з 03.03.2015 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування та тимчасову адміністрацію в АЛТ «Дельта Банк» та розяснено права Вкладника на отримання коштів протягом дії тимчасової адміністрації за договором банківського вкладу (депозиту) та за договором банківського рахунка, але не більше 200 тисяч гривень, як передбачено п.1 ч.6 ст. 36 ЗУ про СГВФО.(а.с17).

У матеріалах справи наявні Заяви про видачу готівки Банком на імя ОСОБА_5, а саме: з 25.12.2014 року по 02.03.2015 року на загальну суму 10 760,00 гривень.(а.с 16-29).

Таким чином, Банком за заявою Вкладника повернуто ОСОБА_6 тільки 10 760,00 гривень з 53 059.78 грн., які належали їй до виплати з врахування процентів (за користування вкладом 47 000,00 грн.) у розмірі 6 053,78 грн. за період з 30.05.2014 року по 26.11.2014 року.

08 квітня 2015 року позивач (ОСОБА_7 І.) звернулася до суд з позовом про стягнення з відповідача суми вкладу, відсотків та відшкодування відповідно до ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобовязання Банком.

Суд бере до уваги, заперечення відповідача-Банку, щодо здійснення повернення ВКЛАДУта виплату відсотків на власний поточний рахунок Вкладника ОСОБА_1 № 3994 ще 26грудня 2014 року (на умовах та порядку, встановлених Договором), таким чином ОСОБА_3 виконав свої зобовязання перед Вкладником за Договором банківського вкладу (депозиту) № 2213 від 30.05.2014 року, шляхом перерахування суми вкладу та відсотків на її власний поточний рахунок, вказаний нею у п. 1.9,1.10 Договору. Таким чином, набувачем та власником коштів на рахунку № 3994 стала ОСОБА_1

При цьому, суд констатує, що поточний рахунок № 3994 фізичної особи ОСОБА_1, відкрито саме у АТ «Дельта Банк», а відтак з 26.11.2014 року між ОСОБА_1 та АТ «Дельта Банк» укладено Договір банківського рахунку, у відповідності до положень ст. 1066 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком (ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність").

Згідно приписів ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом (ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що за умовами укладеного сторонами договору банківського вкладу (депозиту), на імя Вкладника ОСОБА_1 в ПАТ «Дельта Банк» було відкрито поточний банківський рахунок, на який ОСОБА_3 мав перерахувати кошти для повернення ВКЛАДУ Вкладнику.

Судом встановлено, що згідно умов Договору банківського вкладу (депозиту), Вклад мав бути повернутий Вкладнику 26 листопада 2014 року, насправді кошти були перераховані на відкритий в ПАТ «Дельта Банк» поточний банківський рахунок Вкладника ОСОБА_1 26.11.2014 року, а реальну можливість зняти ці кошти з рахунку готівкою або ж розрахуватися ними з допомогою платіжної банківської картки ОСОБА_1 не могла, а отримала тільки частину коштів в сумі 10 760,00 гривень в період з 25.12.2014 року по 02.03.2015 року.

Така ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ викладена у Постанові ВСУ від 25 грудня 2013 року м. Київ (Прецедентне рішення) - Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобовязання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобовязання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, ОСОБА_3 не виконав свого грошове зобовязання в день перерахування Вкладу (26.11.2014 р.) на поточний банківський рахунок № 3994 фізичної особи ОСОБА_1 Вкладника, а тому має місце порушення боржником грошового зобовязання ст. 625 ЦК України.

Така ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ Верховного Суду України у справі № 6-36цс від 2015.06.10.(банківський вклад). Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини.

За положеннями статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Як випливає із змісту укладеного між банком та вкладником договору, його автоматична пролонгація (без додаткового погодження між сторонами) та зміна умов в односторонньому порядку не передбачена. Відповідно, оскільки безпосередньо в договорі встановлено строк його дії 12 місяців з моменту укладання договору (11 квітня 2008 року), то по настанню визначеної в договорі дати повернення вкладу (11 квітня 2009 року), закінчується і дія укладеного між сторонами договору.

Отже, аналіз зазначених вище правових норм та умов договору банківського вкладу дає підстави для висновку про те, що відповідно до статті 598 ЦК України зобовязання банку перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договором банківського вкладу.

Закінчення строку дії договору і невиконання зобовязань не припиняє зобовязальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом.

Однак, ухвалюючи рішення про стягнення з банку на користь вкладника проценти, установлені договором банківського вкладу, за період від початку дії договору до дня фактичного повернення банком вкладу, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, вищезазначені положення норм матеріального права до уваги не взяв, положення частини першої статті 1058 та статті 1061 ЦК України у спірних правовідносинах застосував неправильно та дійшов помилкового висновку про те, що правовідносини сторін, які виникли з договору банківського вкладу, припинилися після фактичного повернення цього вкладу.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Отже, 8 грудня 2009 року між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунка; за користування грошовими коштами, що знаходились на рахунку клієнта, банк повинен був сплатити проценти в розмірі, встановленому цим договором.

Таким чином, збільшені вимоги позову ОСОБА_1 є підставними, оскільки відповідно до ч.2 ст. 1070 ЦК України Проценти передбачені ч.6 цієї статті, сплачуються банком у розмірі встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

За заявою від 19 лютого 2015 року ОСОБА_1 просила повернути депозитний вклад і нараховані проценти на вклад. Грошові кошти, про поверхня яких просила Вкладник, були переведені 26.11.2014 року ПАТ «Дельта Банк» на поточний банківський рахунок ОСОБА_1 у цьому ж Банку та видавались їй з 25.12.2014 року по 02.03.2015 року.

На час розгляду справи судом, позивачем ОСОБА_1 реально отримано на руки суму 10 760,00 гривень.

Судом встановлено, що Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішенням № 51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», на підставі Постанови Правління НБУ № 150 від 02.03.2015 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», вирішила: розпочати з 03 березня 2015 року процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. 2 . Тимчасову адміністрацію запровадити строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року. 3. Призначити уповноваженою особою Фонду ГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_4, уповноваженій особі приступити до виконання своїх обовязків 03 березня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку, в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.2 цього Закону України, ліквідація банку це процедура припинення банку, як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким у даному спорі, повязаному з виконанням Банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобовязань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», - є пріоритетними відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до частини пятої статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Кредитором банку у визначенні Закону України «Про банки і банківську діяльність» є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань. У випадку відкликання банківської ліцензії кредитори банку мають право письмово звернутися до уповноваженої особи Фонду протягом 30 днів з дня публікації відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий курєр» або «Голос України» із заявою з наданням копій платіжних документів з відміткою банку, за якими було здійснено перерахування коштів.

Відповідно до ч.2 ст.46 цього Закону України з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Таким чином, з дня коли Національним банком України відкликано банківську ліцензію ПАТ « Дельта Банк», банк не має права здійснювати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, у тому числі здійснювати будь-які перерахування з рахунку № 3994, відкритого на імя ОСОБА_1

Крім того, Банком було передано інформацію щодо виплати коштів для позивача ОСОБА_1 за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до наданого Відповідачем доказу позивача ОСОБА_1 включено до списку виплат, що здійснює Фонд ГВФО з 13.06.2015 року на суму 43 177,04 гривень по зобовязаннях АТ ОСОБА_3», копія витягу з реєстру вкладників ФГВФО дадається (а.с.101 зворот).

У запереченні на позов відповідач зазначає, що ОСОБА_1 вже отримала виплату від Фонду, а наявність судового рішення про стягнення цієї ж суми призведе до подвійного стягнення.

Позивачем ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_2, не надано суду доказу, який би спростовував твердження Відповідача про отримання суми 43 177,04 гривень по зобовязаннях АТ ОСОБА_3», а тому суд позбавлений можливості дійти законного висновку про суму заборгованості ПАТ «Дельта Банк», яку просить стягнути Позивач за договором банківського рахунку в розмірі 61 155,75 гривень.

Пунктом 1 ч.6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів» установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо:Абзац перший частини шостої статті 36 в редакції Закону № 5411-VI від 02.10.2012 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Згідно ч.1 ст. 52 цього Закону України, - Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів: кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобовязання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоровю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є повязаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є повязаними особами банку, платежі яких або платежі на імя яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є повязаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є повязаними особами банку; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є повязаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України 1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволеннї позовних вимог повністю, у звязку з невиконанням позивачем та її представником вимог ст. 60 ЦПК України..

На підставі викладеного, керуючись: положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України ст.ст. 1058, 1066-1068, 1070,1072,1073,1074 ЦК України, ст. ст. 7, 47, 55, 75, 85 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.22. Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213 - 215 ЦПК України, ст. ст.2,36,46,52 Закону України «Про систему гарантування вкладів», суд заочно -

р і ш и в:

Відмовити у задоволенні збільшеного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про повернення суми депозиту та стягнення відсотків по депозиту.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Морозова Н. Л.