УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Колодійчук В.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 03 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2015 ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому визначити додатковий строк тривалістю в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її бабусі ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 - матері її батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. ОСОБА_2 посилаючись на положення ст. 1266 ЦК України, вказує, що вона, як онука спадкодавця успадковує ту частку спадщини, яка б належала за законом її батьку, якби він був живим на час відкриття спадщини, однак, вона своєчасно не звернулась із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини через тяжкий стан здоров'я дитини у 2007-2008 роках.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 03 березня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції дійшов вірного висновку що позивачем, у відповідності до положень ст.ст. 58, 60 ЦПК України, не було надано доказів відповідно до викладених обставин, якими позивачі обґрунтовували свої вимоги, у зв'язку з чим у суду не було правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути, особі яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.М. Колодійчук