АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Заводян К. І.

Суддів: Лисака І.Н., Половінкіної Н.Ю.

Секретаря: Давньої Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої злочином, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 подала позов до державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої злочином.

Посилалась на такі обставини.

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2013 року ОСОБА_2 засуджено за вчинення злочинів передбачених ч. 4 ст.190, ч.2 ст.205, ч.2 ст.364-1 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі зі сплатою штрафу в розмірі 170000 грн. з конфіскацією всього належного їй майна, окрім житла, та з позбавленням права обіймати керівні посади в товариствах з обмеженою відповідальністю на 3 роки. Стягнено з ОСОБА_2 на її користь 25740 грн. завданої матеріальної шкоди.

На підставі даного вироку суду 26 грудня 2013 року судом видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ від 27 жовтня 2014 року їй повернуто виконавчий лист з

___________________________________________________________________________________________________________

Провадж. №22-ц/794/691/15 Головуючий у першій інстанції Піхало Н.В..

Категорія:30 Доповідач: Заводян К.І.

примусового виконання вказаного вироку суду у зв'язку з тим, що вжитті державним виконавцем заходи щодо розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, виявились безрезультатними.

Станом на день подання позовної заяви матеріальна шкода їй не відшкодована, належне ОСОБА_2 майно, на яке можна було б звернути стягнення, не розшукано.

Законодавцем не врегульовано механізм та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, згідно част. 2 ст. 1177 ЦК України.

Відповідно до гарантій ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції "Про захист прав та основоположних свобод людини" вважає, що завдана їй шкода внаслідок злочину, вчиненого ОСОБА_2, підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету.

Просила стягнути з державної казначейської служби України на її користь 25740 грн. в якості відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 березня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 подала на рішення суду апеляційну скаргу.

Вважає, що суд неповно з'ясував обставини справи, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи. Судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, суд не застосував до спірних правовідносин прецедентне право, хоча був зобов'язаний зробити це в силу ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та положень ч.1,8 ст.8 ЦПК України.

Незважаючи, що на даний час умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, відповідно до ч.2 ст.1177 ЦК України законом не встановлені, вважає, що суд повинен був застосувати до спірних правовідносин положення ст.1 протоколу №1 до Конвенції.

Відсутність відповідного нормативно правового акту, який регулював би відповідний порядок відшкодування майнової шкоди, не позбавляє її права на захист свого порушеного права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2013 року ОСОБА_2 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 364-1 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі зі сплатою штрафу в розмірі 170000 грн. з конфіскацією всього належного їй майна, окрім житла, та позбавлення права займати керівні посади в товариствах з обмеженою відповідальністю на 3 роки, за ч. З ст. 209 КК України - виправдано за відсутністю в діях складу злочину, а також задоволено цивільний позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 25 740 гри. завданої матеріальної шкоди (а.с. 3-11).

З метою примусового виконання вироку в частині задоволення цивільного позову, позивач отримала виконавчий лист, який звернула до виконання до Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ, (а.с. 12,13).

Постановою державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ від 27.10.2014 року вищевказаний виконавчий лист повернуто стягувачу відповідно до вимог п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з тим, що вжитті державним виконавцем заходи щодо розшуку майна боржника, на яке можна звернути стягнення, виявились безрезультатними (а.с. 14).

Посилаючись на ст. 1177 ЦК України та на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позивачка вказувала на те, що завдана їй матеріальна шкода ОСОБА_2 не відшкодована, виконавчий лист повернуто без виконання, боржник є неплатоспроможним і належне йому майно, на яке б можна було б звернути стягнення, не розшукано. Просила суд відшкодувати заподіяну їй матеріальну шкоду за рахунок державного бюджету.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( зі змінами, внесеними Протоколом N 11 ( 994-536 )

"Захист власності" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (3477-IV) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995-004) та практику Суду як джерело права. Однак такої судової практики щодо України не знайдено.

Вірними є висновки суду першої інстанції про те, що згідно ст. 95 Конституції України будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків встановлюються виключно законом про Державний бюджет України.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28 грудня 2015 року № 80-VIIІ, не передбачено бюджетних призначень на відшкодування шкоди, завданої громадянам внаслідок злочину, винна особа якого не встановлена або є неплатоспроможною.

Відповідно до норм цивільного законодавства, Державна казначейська служба України не уособлює собою державу Україна, а її рахунки не уособлюють собою Державний бюджет України. Тому Державна казначейська служба України не може бути відповідачем у даній справі.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування державою шкоди, завданої злочином, суд першої інстанції вірно виходив з того, що механізм відшкодування зазначеної шкоди законодавчо не врегульований. Положення ст.1177 ЦК України не формулюють норм прямої дії, які б регулювали відносини щодо відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок злочину. Умови та порядок відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок злочину, мають визначатись спеціальним законом.

До прийняття такого закону про відшкодування державою шкоди відповідно до ст. 1177 ЦК на підставі загальних правил здійснюватись не може.

Разом з тим до правовідносин сторін суд застосував ст.1177 ЦК України в редакції, яка діяла до введення в дію з 09 червня 2013 року Закону України №245-VII від 16.05.2013 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення законодавства у відповідність з Кримінальним процесуальним кодексом України". Тому, відповідно до вимог п.4 част.1 ст.309 ЦПК України, посилання на текст вказаної статті в старій редакції у мотивувальній частині рішення суду підлягає зміні.

В решті рішення суду відповідає встановленим обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального права, підстав для його скасування і зміни не убачається.

Керуючись ст.307, п.4 част.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 березня 2015 року змінити, замінивши в мотивувальній частині рішення посилання на текст ст.1177 ЦК України посиланням на вказану статтю в редакції Закону України №245-VII від 16.05.2013 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення законодавства у відповідність з Кримінальним процесуальним кодексом України".

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: