У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Пиляй І.С.,

з участю

заявника ОСОБА_1 його представника ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції Головач І.О..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 березня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення (заборгованості та переплати по сплаті аліментів),

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду від 16 березня 2015 року заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення (заборгованості та переплати по сплаті аліментів) повернуто позивачу.

Роз'яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду в порядку позовного провадження.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 не погоджується з ухвалою суду, вважає такою, що суперечить обґрунтуванню та процесуальному закону оскільки повертаючи заяву в зв'язку з непідсудністю Рівненському міському суду суд одночасно стверджує про підсудність цьому суду.

Доводить, що жодних підстав, які передбачені для повернення заяви та встановлені ст.121 ЦПК України суд не встановив та не наводить.

Зазначає, що посилання суду на постанову ПВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» є незрозумілим, оскільки зазначені в даному посиланні статті не відповідають чинному ЦПК України.

Стверджує, що подана ним заява відповідає вимогам ст.ст.257,258 ЦПК України. За викладених обставин просить ухвалу скасувати, справу направити для розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в якій просить встановити, що у період з 01 березня по 01 жовтня 2013 року з вини боржника була наявна заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого листа Рівненського міського суду №2-823 від 27 грудня 2005 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановити, що станом на 01 жовтня 2013 року переплата по сплаті аліментів згідно виконавчого листа Рівненського міського суду №2-823 від 27 грудня 2005 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 склала 15176, 47 грн.

Повертаючи заяву позивачу суд першої інстанції керувався приписами п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України та виходив з того, що справа підсудна Рівненському міському суду, але не в порядку окремого провадження, а в порядку позовного провадження оскільки наявний спір про право.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо повернення зави на підставі п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України з огляду на наступне.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України заява повертається у випадку, коли справа не підсудна цьому суду, при цьому законодавець визначає непідсудність справи суду цивільної юрисдикції, за правилами підвідомчості або за ознаками територіальності.

Згідно з вимогами ч.1 ст.257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1.

Таким чином подана заява, у відповідності до зазначених норм, підсудна Рівненському міському суду, а тому місцевий суд прийшов помилкового висновку застосувавши положення п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України.

Одночасно, колегія суддів погоджується з висновком суду, що за змістом поданої заяви вбачається спір про право, а тому дана позовна заява повинна розглядатися в позовному провадженні.

У відповідності до ч.4 ст.256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Місцевий суд не звернув увагу на зазначені норми закону та дійшов помилкового висновку щодо повернення заяви заявнику.

У відповідності до вимог п.4 ч.2 ст.307 ЦПК України апеляційний суд за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції, скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як прийнята з порушенням норм процесуального права та невідповідності висновків обставинам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,311,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 березня 2015 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю.М.Рожин

Судді М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук