АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

01 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: Кутц А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року позивач звернувся до суду із даним позовом до ОСОБА_1

Посилаючись на порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, наявність в неї заборгованості, яку вона не погашає у добровільному порядку, просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2619/0808/71-081 від 28.08.2008 року, яка станом на 01.03.2013 року складає 3.055.293 грн. 47 коп., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 1.303.762 грн. 21 коп., заборгованість по відсотках в розмірі 692.668 грн. 90 коп., а також пеня в розмірі 1.058.862 грн. 36 коп., звернути стягнення на передану в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час виконавчого провадження.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.03.2014 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2619/0808/71-081 від 28.08.2008 року в сумі 1 303 762 грн. 21 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 2619/0808/71-081-Z-1 від 28.08.2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1827, 1828, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 90.80 кв.м., житловою площею 46.80 кв.м., що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну для реалізації зазначеного майна на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Не погодившись з таким рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, помилковість висновків суду, недоведеність позивачем права на пред'явлення до неї такого позову. Зазначає, що вона не отримувала будь яких повідомлень від ВАТ «Сведбанк» з яким перебувала у договірних правовідносинах про відступлення права вимоги. Вважає, що в неї перед позивачем немає ніяких зобов'язань. До того ж звернення стягнення на квартиру неможливе, оскільки в квартирі окрім неї проживають неповнолітні діти, які іншого житла не мають.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.09.2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.02.2015 ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10.09.2014 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції.

До суду апеляційної інстанції сторони не з'явилися. Зважаючи на положення ч. 5 ст. 74, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала їх повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає судовому розгляду.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні суд виходив з того, що невиконання відповідачкою зобов'язань за кредитним договором є підставою для задоволення вимог позивача за рахунок предмета іпотеки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх правильними.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону № 898-ІV передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом 28.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 2619/0808/71-081, згідно умов якого Банк надав останній грошові кошти в сумі 165 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12,5 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк з 28.08.2008 року по 28.08.2030 року для придбання квартири.

Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав ОСОБА_1 кредит у розмірі визначеному в договорі.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки за умовами якого позичальник передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

У порушення вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України позичальник узятих на себе зобов'язань за укладеним з банком кредитним договором не виконала внаслідок чого станом на 01.03.2013 року виникла заборгованість у розмірі 3 055 293 грн. 47 коп., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 1 303 762 грн. 21 коп., заборгованість по відсотках в розмірі 692 668 грн. 90 коп., а також пеня в розмірі 1058 862 грн. 36 коп.

У даному випадку пеня нарахована відповідно до п.8.1 кредитного договору та у межах однорічного строку позовної давності встановленого ч. 2 п. 1 ст. 258 ЦК України, що підтверджується довідкою-розрахунком.

Відповідачка неправильність поданого позивачем розрахунку заборгованості не доводила і свого розрахунку не надала, тому суд першої інстанції підставно прийняв до уваги цей розрахунок заборгованості.

Доказів, які б спростовували визначений судом розмір заборгованості відповідачки перед позивачем матеріали справи не містять, не подано таких й до суду апеляційної інстанції.

28.11.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу.

В цей же день, між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу кредитора/стягувача за кредитним договором № 2619/0808/71-081 від 28.08.2008 р., позичальником за яким є ОСОБА_1

Відповідно до п.2.3 договору факторингу від 28.11.2012 р., укладеного між ТОВ «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в дату відступлення, якою є дата укладення цього договору, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Наступне відступлення Фактором прав вимоги заборгованості до Боржників будь-яким третім особам допускається на розсуд Фактора без необхідності отримання будь-якої згоди Клієнта чи третіх осіб.

З договору про передачу прав за іпотечним договором, укладеним 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», посвідченим нотаріально убачається, що позивачеві передано право вимоги у тому числі і по іпотечному договору, укладеному з ОСОБА_1 (а.с.121-126).

Про відступлення права вимоги ОСОБА_1 була повідомлена рекомендованим листом, № відправлення 971 (а.с.127-128).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 37 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Виходячи з того, що ОСОБА_1 не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, позивач мав право на пред'явлення позову про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки і доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Судом достовірно встановлено, що на час укладення кредитного та іпотечного договорів, неповнолітні діти не були зареєстровані у квартирі переданої відповідачкою в іпотеку та не є співвласниками цієї квартири, а тому згода Органу опіки та піклування на укладення іпотечного договору не була потрібна.

У п. 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-82цс12.

Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів не може прийняти до уваги заперечення відповідачки проти позову з мотивів реєстрації та проживання в іпотечній квартирі неповнолітніх дітей.

Разом з цим, 03 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника ) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки.

Відповідно до змісту цього Закону протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачка одержала споживчий кредит у кредитній установі ПАТ «Сведбанк», яке є резидентом України, в іноземній валюті. У забезпечення виконання укладеного кредитного договору ОСОБА_1 передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 90.80 кв. м та житловою площею 46.80 кв. м., що не перевищує установленої Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" загальної площі предмета іпотеки в 140 кв. м.

Судом встановлено, що квартира використовується відповідачкою та її сім'єю для постійного проживання, іншого житла вони не мають, про що свідчать дані про їх реєстрацію.

Позивачем наведених вище обставин не спростовано.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення.

Мораторій - це тимчасове обмеження і згідно зі ст. 3 цього Закону він втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Таким чином, заборона на примусове стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, діє лише тимчасово, не є підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, але може бути підставою відповідно до ст. 217 ЦПК України для вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону.

За викладених обставин колегія суддів вважає за потрібне рішення суду змінити, застосувавши відстрочку виконання судового рішення на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

В інший частині рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309,313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції: Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки -задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2619/0808/71-081 від 28.08.2008 року в сумі 1 303 762 грн. 21 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 2619/0808/71-081-Z-1 від 28.08.2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1827, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 90.80 кв.м., житловою площею 46.80 кв.м., що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну для реалізації зазначеного майна на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судовий збір в розмірі 3.441 грн.

Відповідно до ст. 217 ЦПК Українивиконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/9093/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 6851/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Смирнова Є.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.