АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6418/15 Справа № 200/5233/14 Головуючий у 1 й інстанції - Єлісєєва Т.О. Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ремеза В.А.

суддів - Міхеєвої В.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря - Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради,

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 01.08.2013р. між ним та ОСОБА_4 було укладено договір №01/08 щодо реєстрації права власності останнього на магазин непродовольчих товарів, літ.А-1, загальною площею 262,6кв.м., основною площею-260,7кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Згідно умов договору ОСОБА_4 зобов'язався на протязі 30 банківських днів з моменту підписання Договору сплатити грошові кошти за послуги. Для забезпечення виконання зазначених обов'язків між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір поруки. Свої зобов'язання по договорам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не виконали, а тому позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів грошові кошти в розмірі 3 000грн.

24 квітня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на магазин непродовольчих товарів, літ.А-1, загальною площею 262,6кв.м., основною площею-260,7кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2014р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності задоволено.

Визнано право власності ОСОБА_4 на приміщення магазину непродовольчих товарів літ.А-1, загальною площею 262,6кв.м., основною площею 260,7кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1.

Визнано право власності ОСОБА_4 на приміщення магазину непродовольчих товарів літ. А-1, загальною площею 262,6кв.м., основною площею 260,7кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом без додаткових актів введення об'єкта в експлуатацію. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 700грн.

В апеляційній скарзі Прокурор Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради просить рішення суду скасувати в частині задоволених зустрічних позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 про визнання за ним право власності на приміщення магазину непродовольчих товарів, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що технічним висновком за результатами обстеження збудованого нежитлового приміщення встановлено готовність магазину непродовольчих товарів до експлуатації у всіх аспектах, а тому за ОСОБА_4 слід визнати право власності на вказане приміщення магазину без додаткового акту введення об'єкта в експлуатацію.

Проте з такими висновками суду повністю погодитись не можна, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на приміщення магазину, зазначаючи, що приміщення магазину за адресою АДРЕСА_1 ним було побудовано за власні кошти. Будівельні матеріали були придбавали на протязі всього будівництва на будівельних ринках та в спеціалізованих супермаркетах.

Згідно висновку фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 технічний стан збудованого нежитлового приміщення магазину за вказаною адресою виконано без порушень, які впливають на експлуатаційні характеристики будівлі, приміщення магазину відповідає будівельним, пожарним та санітарним вимогам і придатно до подальшої експлуатації.

Згідно технічного паспорту на магазин непродовольчих товарів від 17.04.2014р.приміщення магазину непродовольчих товарів за адресою АДРЕСА_1 збудовано самочинно, і даний об'єкт нерухомості підлягає введенню в експлуатацію і узаконенню.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно частин 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Згідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Проте вирішуючи позов за вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на новостворене майно, суд в порушення вимог чинного законодавства вирішив спір без залучення до розгляду справи власника земельної ділянки - Дніпропетровської міської ради, та Державної архітектурно-будівельної інспекції, на яку покладено повноваження прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, тобто вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не були залучені до розгляду справи, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням в цій частині по справі нового рішення про відмову ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання права власності на магазин непродовольчих товарів, оскільки ухваленим рішенням порушуються права осіб, які не були залучені до розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року в оскаржуваній частині скасувати.

ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменті проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів, з моменту проголошення.

Судді: