солом`янський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., за участю секретаря Грінченко Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі сулу в м. Києві матеріали клопотання ФГУП «Государственная корпорация по организации воздушного движения в Российской Федерации» про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, -

В С Т А Н О В И В:

12.01.2015 в Господарський суд м. Києва надійшли матеріали клопотання ФГУП «Государственная корпорация по организации воздушного движения в Российской Федерации», подані до Арбітражного суду м. Москви, про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

17.01.2015 зазначені матеріали отримані Солом`янським районним судом м. Києва на підставі ст.392 ЦПК України.

22.01.2015 відповідно до автоматичного розподілу відбулося визначення судді з розгляду клопотання, а 26.01.2015 матеріали клопотання отримані головуючим по справі.

26.01.2015 судом в порядку ч.1 ст.395 ЦПК України повідомлено боржника - АОЗТ (ЧАО) «Центр деловой авиации» - на адресу, зазначену ФГУП «Государственная корпорация по организации воздушного движения в Российской Федерации», а саме: м. Київ, проспект Воздухофлотський, 92, про перебування в провадженні суду вищезазначеного клопотання та запропоновано в місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

Станом на 02.03.2015 конверт із зворотнім повідомленням повернувся від боржника із зазначенням «адресат вибув».

02.03.2015 судом була винесена ухвала про призначення до розгляду вищезазначеного клопотання в судовому засіданні та знову здійснена спроба щодо повідомлення та виклику в судове засідання боржника АОЗТ (ЧАО) «Центр деловой авиации» за адресою м. Київ, проспект Воздухофлотський, 92.

Проте, також станом на 07 квітня 2015 року на адресу суду повернувся конверт із зворотнім повідомленням про те що «адресат вибув».

Відповідно до ч.5 ст.395 ЦПК України суд може розглянути зазначену справу за відсутності сторін або їх представників.

Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст.396 ЦПК України)

Так, згідно ст.51 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованою Постановою Верховної Ради України 10.11.1994 року та Російською Федерацією (далі - Конвенції), передбачено, що її дія розповсюджується на питання визнання і виконання рішень, винесених на території інших Договірних Сторін, зокрема, рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов'язань (далі - рішень); що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб'єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними.

Клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й в суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню (ст.52 Конвенції)

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду згідно ч.2 ст. 394 ЦПК України додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Так, відповідно до ст.52 Конвенції клопотання повинно містити:

а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення;

б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена;

в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання;

г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

26.01.2015 судом було оглянуто направлені ФГУП «Государственная корпорация по организации воздушного движения в Российской Федерации» додатки до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та постановлена ухвала про повідомлення боржника про перебування в провадженні суду зазначеного клопотання, запропоновано останньому надати можливі заперечення.

Проте, судовим розглядом встановлено, що всі повідомлення суду поверталися із відміткою «адресат вибув».

Крім того, звертає увагу на себе той факт, що і в самому клопотанні, і в рішенні іноземного суду, що підлягає виконанню, назва боржника містить відмінні найменування. Так, в клопотанні це АОЗТ (ЧАО) «Центр деловой авиации», в ухвалі Господарського суду м. Києва, яка була винесена за наслідками виконання доручення Арбітражного суду м. Москви по цій справі - Приватне акціонерне товариство, а в рішенні Арбітражного суду м. Москви та виконавчих документах - це АЗОТ «Центр деловой авиации».

Відсутність зазначення точної організаційно-правової форми підприємства і елемента його ідентифікації - коду в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, позбавляє суд можливості прийти до категоричного висновку про те, що боржник був належним чином повідомлений і про дату, час та місце даного клопотання, і про розгляд справи в Арбітражному суді м. Москви, оскільки належним повідомленням слід вважати направлення відповідної інформації особі на адресу її зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання або місцязнаходження.

Однак, із представлених стягувачем матеріалів також не можна дійти висновку про те, що боржник був позбавлений можливості брати участь в судових засіданнях в Арбітражному суді м. Москви, що є підставою для відмови в задоволенні клопотання.

Так, саме тільки посилання в рішенні Арбітражного суду м. Москви не дає підстав стверджувати з огляду на вищенаведені судом розбіжності як в організаційно-правовій назві підприємства-боржника, так і його місцязнаходження відповідно до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, про те, що боржник був повідомлений про розгляд справи і потребує представлення додаткових доказів.

В такому випадку, суд вважає за необхідне залишити зазначене клопотання в порядку ч.4 ст.394 ЦПК України без розгляду, запропонувавши стягувачу за необхідності повторного звернення із аналогічним клопотанням додати до нього документи, з яких буде чітко вбачатися про належне повідомлення боржника-юридичної особи про час і місце розгляду справи в Арбітражному суді м. Москви за зареєстрованою у встановленому законами України адресою його місцязнаходження відповідно до даних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Частиною 4 статті 394 ЦПК України імперативно встановлено, що суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або якщо до клопотання не додано всіх перелічених документів, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додано до нього, особі, що його подала.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 390 - 394 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ФГУП «Государственная корпорация по организации воздушного движения в Российской Федерации» про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду- залишити без розгляду та повернути разом з документами, що додано до нього, особі, що його подала.

Роз`яснити стягувачеві, що він не позбавлений можливості за необхідності знову звернутися до суду із аналогічним клопотанням з урахуванням виправлення зазначених судом недоліків.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.С. Кицюк