АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Тетяна Іванівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановила:

у грудні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 18 вересня 2012р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І., щодо звернення стягнення на автомобіль «Тайота Камрі», 2007р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить йому на праві власності.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 31 січня 2008р. уклав з ВАТ «Ерсте Банк» кредитний договір, на підставі якого отримав 40 000доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором в цей же день ним був укладений договір застави рухомого майна, відповідно до якого банку у заставу був переданий зазначений автомобіль.

Позивач стверджував, що звернення банку у вересні 2012р. до нотаріуса для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на автомобіль є неправомірним, оскільки звернення стягнення на предмет застави можливе тільки за рішенням суду.

Також позивач вважав, що нотаріус не пересвідчився чи були отриманні позичальником кошти відповідно до кредитного договору і не перевірив дійсність розміру заборгованості.

Рішенням суду від 17 березня 2015р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, а також безпідставність не врахування судом правових висновків Верховного Суду України, які прийняті у справі за аналогічних обставин.

Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.70, 71), у судове засідання не з'явилися, відповідач причини неявки свого представника не повідомив, клопотання про перенесення судового розгляду не

- 2 -

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/6765/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
подав, третя особа направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечуючи проти апеляційної скарги, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 31 січня 2008р. між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та позивачем був укладений кредитний договір № 014/2180/5/09700, відповідно до якого позичальник отримав 40 000 доларів США, які зобов'язався повернути до 30 січня 2015р. та сплачувати проценти за користування кредитними коштами у розмірах, визначених пунктом 1.1. договору.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 31 січня 2008р. між ВАТ «Ерсте Банк» та позивачем був укладений договір застави № 014/2180/5/09700, предметом якого є автомобіль марки «Тайота», 2007р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить заставодавцю на праві власності. Договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г.

18 вересня 2012р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет застави - автомобіль «Тайота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_1, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, задовольнити вимоги ПАТ «Ерсте Банк», який є правонаступником ВАТ «Ерсте Банк», про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 208 701грн. 23 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що такий вид звернення стягнення на предмет застави як виконавчий напис нотаріуса, не суперечить вимогам ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції від 16 жовтня 2011 року, чинної на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса. Виконавчий напис нотаріуса вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи, наданим сторонами доказам та не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Згідно із ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який не передбачав можливості звернення стягнення на

- 3 -

предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України «Про заставу».

Пункт 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року.

У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Отже, положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України при розгляді справи 6-89цс14.

Сторони уклали кредитний договір 31 січня 2008р. і на час виникнення спірних правовідносин у ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому вчинений виконавчий напис нотаріуса не може підлягати виконанню.

Частиною 1 статті 360-7 ЦПК України, редакція якої діяла на момент вирішення даної справи судом першої інстанції, визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідком розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Суд першої інстанції у порушення зазначеної норми процесуального права зазначене рішення Верховного Суду України до уваги не прийняв, у порушення вимог ст. 215 ЦПК України не обґрунтував не прийняття його до уваги, хоча позивач звертав на нього увагу суду, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права та ухвалення неправомірного рішення.

Також безпідставним є застосування судом норм статті 33 Закону України «Про іпотеку» при вирішенні даного спору, оскільки у статті 1 зазначеного закону визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Предметом договору застави, який уклали сторони, є автомобіль, тобто рухоме майно, яке не може бути іпотекою, тому законних підстав для застосування Закону України «Про

- 4 -

іпотеку» при вирішенні даного спору не має.

Крім того, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172, не відповідає матеріалам справи, які не містять жодного документу, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису.

При цьому, у порушення вимог статей 212 -215 ЦПК України суд належним чином не перевірив доводи позивача про те, що нотаріус належним чином не перевірив безспірність заборгованості за кредитним договором, оскільки ні відповідачем, ні третьою особою суду не було надано документів, на підставі яких нотаріусом був вчинений виконавчий напис, і які б спростували доводи позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2015р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І. 18 вересня 2012р., щодо звернення стягнення на автомобіль «Тайота Камрі», 2007р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: