Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/38/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Регеша В. О.
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

06.05.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Мурашка С.І. Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства "Степ", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління Держземагентства у Світловодському районі Кіровоградської області, про визнання недійсним договору оренди землі та додаткового договору, за апеляційною скаргою приватного підприємства «Степ» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до приватного підприємства «Степ»» (далі-ПП «Степ») про визнання недійсним договору оренди.

Зазначав, що навесні 2013 року отримав копію договору оренди землі від 12 березня 2007 року щодо передачі відповідачеві у користування на умовах оренди строком на 10 років належної йому на праві власності земельної ділянки площею 5,1 га, розташованої на території Подорожнянської сільської ради, який він з відповідачем не укладав, не підписував, його підпис у договорі підроблений, невірно зазначене місце його проживання.

У червні 2014 року доповнив позов вимогою про визнання недійсним з тих же підстав додаткового договору від 13 серпня 2013 року до договору оренди від 12 березня 2007 року.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 18 вересня 2014 року позов задоволено повністю: визнано недійсними договір оренди землі від 12 березня 2007 року та додатковий договір від 13 серпня 2013 року. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Вирішуючи спір, суд вважав встановленим, що при визначенні особи орендодавця в оспорюваних договорах містяться посилання на інші дані паспорта, зазначене інше місце проживання позивача, а відповідачем не надано доказів укладання договорів саме з позивачем та виконання саме ним підписів на цих договорах.

В апеляційній скарзі ПП «Степ» ставиться питання про скасування рішення суду з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалення нового рішення про відмову у позові. Зазначається, зокрема, що суд неповно з'ясував обставини справи, не врахував доводи представника відповідача щодо відсутності правових підстав для визнання договорів недійсними, не врахував, що позивач не надав доказів на підтвердження доводів, якими обґрунтовував позовні вимоги, не заявляв клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Суд на обґрунтування покладеного в основу рішення висновку послався на пояснення позивача, не підтверджені достовірними і допустимими доказами, не дав оцінки акту від 13 серпня 2013 року, яким підтверджена особа позивача як орендодавця та факт підписання ним договору оренди і узгодження його умов. Крім того, попередній договір оренди укладався в 2003 році на 5 років, а позивач продовжував отримувати орендну плату до 2013 року, що свідчить про обізнаність його щодо укладення договору у 2007 році.

Позивач, третя особа належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з»явилися, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач оспорює підписання та узгодження з ним умов договорів, а відповідачем не надано безспірних доказів укладання цих договорів саме з позивачем та виконання саме ним підписів на оспорюваних договорах.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Договір оренди землі може бути визнаний недійсним в судовому порядку з підстав, зазначених у ст.15 Закону України «Про оренду землі» та відповідних статтях ЦК України.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, в тому числі встановлених ч.3 ст.203 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 2 серпня 2002 року є власником земельної ділянки НОМЕР_2 площею 5,10 га, розташованої на території Подорожненської сільської ради Світловодського району (а.с.6).

Згідно ксерокопії договору оренди між ОСОБА_2 та ПП «Степ», оригінал якого оглянуто у судовому засіданні, 12 березня 2007 року укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 10 років, який зареєстрований 14 квітня 2008 року за №10 у Світловодському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» (а.с.12-13).

13 серпня 2013 року між сторонами укладено додатковий договір, ксерокопія якого міститься у матеріалах справи, до договору оренди від 12 березня 2007 року, згідно якого збільшено розмір орендної плати до 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.38). Цей договір не пройшов державної реєстрації.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про визнання договорів оренди недійсними, позивач стверджував, що підписи в договорах, умови яких з ним не погоджувалися, виконані не ним, а іншою особою. Неузгодження з ним умов договорів обґрунтовував їх не підписанням.

Однак, будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, незважаючи на те, що відповідач цей факт не визнавав, ОСОБА_2 не надав.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач посилався на те, що договори підписані власноручно позивачем, без вчинення на нього будь-якого тиску, що підтверджено ним і актом підтвердження особи орендодавця до договору оренди від 13 серпня 2013 року.

Відповідно до приписів ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Ухвалою апеляційного суду від 13 січня 2015 року за клопотанням представника позивача у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку № 486 судово-почеркознавчої експертизи від 7 квітня 2015 року, проведеної Кіровоградським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_2:

- у договорі оренди землі №117 від 12.03.2007 року, укладеному між ОСОБА_2 та ПП «Степ», який міститься на третій сторінці в графі «Орендодавець» (перший примірник);

· в акті про передачу та прийом земельної ділянки від 12.03.2007 року, укладеному між ОСОБА_2 та ПП «Степ», який міститься під текстом документа в графі «Земельну ділянку передав: _» (перший примірник);

· у договорі оренди землі №117 від 12.03.2007 року, укладеному між ОСОБА_2 та ПП «Степ», який міститься на третій сторінці в графі «Орендодавець» (другий примірник);

· в акті про передачу та прийом земельної ділянки від 12.03.2007 року, укладеному між ОСОБА_2 та ПП «Степ», який міститься під текстом документа в графі «Земельну ділянку передав:_» (другий примірник);

· у додатковому договорі від 13.08.2013 року до договору оренди землі №117 від 12.03.2007 року, укладеному між ОСОБА_2 та ПП «Степ», який міститься під текстом документа в графі «Орендодавець_», виконані самим ОСОБА_2 (а.с.160-164).

Підпис позивача у оригіналах зазначених договорів та актів був предметом дослідження експертизи. Як порівняльний матеріал, експертом досліджено також вільні зразки почерку та підпису, а також експериментальні зразки почерку та підпису позивача. При дослідженні підписів позивача встановлені збіжні ознаки, які є стійкі, істотні і утворюють індивідуальну сукупність, достатню для категоричного висновку про те, що досліджувані підписи виконані однією особою - ОСОБА_2

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на це, пояснення позивача як орендодавця про те, що він не підписував договори оренди землі не можна визнати достатньою обставиною для висновку про відсутність його волевиявлення на укладення договору оренди і, як наслідок, визнання його недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 203 ЦК, якими обґрунтовувались позовні вимоги, а, отже, і для висновку про доведеність зазначених вимог та неузгодження з ним умов договору. А оскільки позивач підписав договір оренди, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, таким чином між сторонами в належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

При цьому, посилання суду на розбіжності у написанні даних особи позивача, як і посилання позивача на зазначення іншої адреси, не може свідчити про відсутність волевиявлення на укладення договору та виконання підписів іншою особою.

Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що орендні відносини, що виникли з договору оренди землі, існували між сторонами з 2007 року, протягом яких позивач приймав виконання договору орендарем, чого не заперечував і в судовому засіданні.

До того ж суд першої інстанції визнав недійсним додатковий договір, який у встановленому законом порядку не пройшов державну реєстрацію, що не можна визнати правильним.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 1 статті 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов»язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилався, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для визнання договорів недійсними.

Посилання представника відповідача на застосування строку позовної давності не грунтується на положеннях ЦК України про позовну давність, оскільки застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі, якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

Оскільки обставини, що мають значення для справи не доведені, суд першої інстанції прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст.309 ЦПК України це є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у визнанні недійсними оспорюваних договорів оренди.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з позивача на користь відповідача 121 грн. 80 коп. на відшкодування сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного підприємства "Степ", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління Держземагентства у Світловодському районі Кіровоградської області, про визнання недійсним договору оренди землі від 12 березня 2007 року та додаткового договору від 13 серпня 2013 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного підприємства "Степ" 121грн. 80 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: