У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», третя особа - ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним; за позовом ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, до публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Гульської сільської ради, про визнання недійсним договору іпотеки житлового будинку, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» на рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» про визнання договору іпотеки недійсним.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 14 серпня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є - публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 54 000 доларів США.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14 серпня 2006 року між ОСОБА_4 та акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1.

З 29.05.1999 року по 06.08.2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5

Оскільки вказаний будинок передано в іпотеку без згоди ОСОБА_5, який є співвласником іпотечного майна, позивачка просила визнати договір іпотеки від 14 серпня 2006 року недійсним.

ОСОБА_5, який залучений до участі в справі в якості третьої особи з самостійними вимогами, звернувся до суду з позовом в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ПАТ «Райффайзен банк Аваль», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки житлового будинку.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 вони придбали житловий будинок АДРЕСА_1.

11.09.2014 року його було залучено до участі у справі в якості третьої особи. Під час ознайомлення з матеріалами справи йому стало відомо, що ОСОБА_4 без його згоди 14 серпня 2006 року отримала кредит у ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та передала в іпотеку Банку зазначений житловий будинок, який є спільною власністю подружжя.

Враховуючи вказане, позивач просив визнати недійсним договір іпотеки спірного житлового будинку.

Рішенням Новгород-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у позову ОСОБА_5 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 14.08.2006 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори і зареєстрований в реєстрі за № 3-1072.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен банк Аваль» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, докази та обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження апеляційного суду і при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми процесуального та матеріального права.

Суд апеляційної інстанції вірно виходив із того, що майно, яке є у спільній власності подружжя, може бути передано в іпотеку лише за згодою іншого співвласника.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» відхилити.

Рішення Новгород-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2014 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун І.К. Парінова С.П. Штелик