АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3519/15 Головуючий І інстанції Ковригін О.С.
Справа № 636/3058/13-ц Доповідач Сащенко І.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретарів - Стрельченко В.О., Калюжної Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «Державний ощадний банк України» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 березня 2015 року по справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки.

В обґрунтування заявлених вимог вказали, що згідно кредитного договору від 23 липня 2007 року, укладеного між ВАТ Державний ощадний банк України в особі філії - Харківського обласного управління ВАТ Ощадбанк та ОСОБА_4, останній отримав грошові кошти у сумі 126000 грн., з терміном повернення не пізніше 20 липня 2010 року та зобовязанням сплачувати 21 % річних за користування кредитом.

Відповідно до договору поруки, укладеного 23.07.2007 року між банком та ОСОБА_3, остання взяла на себе зобовязання відповідати перед кредитором по зобовязанням боржника.

ОСОБА_4 порушив зобовязання, встановлені умовами договору.

Банк просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у загальній сумі - 112755,75 грн., з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 102452,06 грн.; прострочена заборгованість по процентам - 8574,31 грн.; нарахована сума пені за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків - 1729,38 грн.

Представник позивача та відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися.

Представники відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог до ОСОБА_3 заперечували, посилаючись на те, що ніяких договорів з банком вона не укладала і підпис її на банківських документах є підробленим.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18 березня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №1987 від 23.07.2007 року в сумі 112755,75 грн. та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1127,55 грн. В задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог вказує, що рішення є незаконним, таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що посилання в рішенні на вирок суду, яким ОСОБА_4 був притягнутий до кримінальної відповідальності є неспроможним.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з»явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення коштів тільки з позичальника суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а позичальник порушив умови договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів та процентів за користування цими коштами. При цьому поручитель не був обізнаний про укладення від його імені договору поруки.

Проте з такими висновками суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що 23 липня 2007 року між ВАТ Державний ощадний банк України в особі філії - Харківського обласного управління ВАТ Ощадбанк та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №1987, згідно якого останній отримав грошові кошти у сумі 126000 грн., з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 20 липня 2010 року із зобовязанням сплачувати 21 % річних за користування кредитом

У цей же день на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за умовами якого відповідач зобов'язався нести солідарну відповідальність за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Банк свої зобов'язання за договором виконав належним чином, що підтверджується випискою з рахунку позичальника ( а.с. 37 ).

Разом з тим позичальник та поручитель порушили умови договору та не виконали зобов'язання щодо повернення кредиту і сплати відсотків.

Станом на 01 квітня 2013 року заборгованість ОСОБА_4 перед банком складає 112755,75 грн., з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 102452,06 грн.; прострочена заборгованість по процентам - 8574,31 грн.; нарахована сума пені за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків - 1729,38 грн. ( а.с. 35 36 ).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказів на підтвердження того, що договір поруки не був підписаний особисто ОСОБА_3 відповідачкою та її представниками не надано.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 17 травня 2013 року, яким ОСОБА_4 притягнутий до кримінальної відповідальності таких даних не містить.

Від проведення по справі судової почеркознавської експертизи сторони відмовилися.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники ОСОБА_3 звернулися з заявою про те, що строк дії поруки закінчився та клопотанням про застосування до вимог банку в частині стягнення з поручителя заборгованості ст. 559 ЦПК України щодо припинення поруки в звязку з несвоєчасним зверненням до суду.

Відповідно до п. 4.5 договору поруки передбачено збільшення позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України до 3 років ( а.с. 21 22 ). Останній платіж по кредиту було здійснено ОСОБА_4 27.10.2008 року. З позовом до суду банк звернувся 17.07.2013 року.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині з інших підстав.

Рішення в частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_4 сторонами не оскаржувалося, судовою колегією не переглядалося.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.4; 313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» - задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 березня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки скасувати і в позові в цій частині відмовити з інших підстав.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -