АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКорчевного Г.В., Слободянюк С.В.
при секретаріБасюк Ю.В.
за участю: представника позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року

У справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення збитків, трьох процентів річних, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року позов задоволено частково. /а.с. 31-33/

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови у стягненні збитків, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема в частині відмови у стягненні збитків у розмірі 2 886 450 грн., судом першої інстанції не враховані матеріальні втрати від знецінення грошових коштів валюти платежу, що складаються з різниці між вартістю боргу за зобов'язанням у доларах США на дату винесення оскаржуваного рішення та суми еквіваленту у валюті платежу (гривнях), що була стягнута. Щодо зменшення суми стягнення 3% річних, судом першої інстанції також не вірно вирахувано суму виходячи з валюти зобов'язання, вираженої у гривні, оскільки відповідно до норми ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Вважає, що правовий зміст застосування індексу інфляції полягає у відшкодуванні матеріальних збитків від знецінення грошових коштів, тому втрати, які несе кредитор від знецінення валюти платежу відносно валюти боргу повинні бути компенсовані боржником. Також зазначила, що судом першої інстанції не вірно встановлено припинення зобов'язань за договором позики, всупереч вимогам ст.ст. 509, 526, 598-609 ЦК України, оскільки зобов'язання припиняється моментом його виконання, а не з дати винесення судового рішення, як зазначено судом першої інстанції. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог в частині стягнення збитків, 3% річних, судового збору та витрат на оплату правової допомоги.

№ справи 756/15214/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4697 /2015
Головуючий у суді першої інстанції: Маринченко М.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, яка з'явилась у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 2831481 грн. 96 коп. З рішення суду вбачається, що заборгованість виникла внаслідок невиконання відповідачем зобов'язання щодо повернення 350000 доларів США позики. Стягнута рішенням суду грошова сума включає в себе суму боргу за договором позики у розмірі 2797550 грн. - еквівалент 350000 доларів США за курсом НБУ станом на 30 жовтня 2013 року та 3% річних від простроченої суми позики станом на 30 жовтня 2013 року.

Відмовляючи в частині стягнення збитків, суд першої інстанції обґрунтовано керувався вимогами ст. 22 ЦК України про те, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Встановивши, що розмір збитків позивач визначає як різницю між сумами боргу за договором, вираженими в іноземній валюті, перерахованої у національну валюту, станом на час винесення судом рішення та станом на теперішній час, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вказана сума не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, а є лише зміною розміру заборгованості, вираженої у гривнях, у зв'язку з інфляцією та зміною курсу національної валюти відносно іноземної.

Частково задовольняючи вимоги позову щодо стягнення 3% річних, суд першої інстанції також обґрунтовано керувався вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України, зазначивши, що наявність невиконаного боржником судового рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє позикодавця на отримання сум, передбачених вказаною статтею. Встановивши, що рішенням суду визначено та стягнуто розмір заборгованості за договором позики у гривнях, суд перщої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми 2797550 грн. за період з 31 жовтня 2013 року (три проценти річних від простроченої суми боргу стягнутої за рішенням суду по 30 жовтня 2013 року) по 04 лютого 2015 року, а саме 106000 грн. 32 коп. (2797550 грн.*3/100/365*461 день прострочення).

Доводи апеляційної скарги щодо понесених матеріальних втрат від знецінення грошових коштів валюти платежу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, у розумінні ст. 22 ЦК України це не є збитками.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування індексу інфляції, колегія суддів також не бере до уваги, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, три проценти річних вирахувано від простроченої суми боргу, стягнутої за рішенням суду у гривні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року - відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: