Справа № 591/1817/15-ц
Провадження № 2/591/1012/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2015 року м.Суми
Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого - судді Мальованої-Когер В.В.
при секретарі - Гребенькової О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», відділення Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»
про визнання незаконною відмови у прийнятті дострокового виконанн зобов'язання за кредитним договором, визначення розміру збитків у звя'язку з простроченням кредитора, покладення зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-
Однак працівник відділення банку ОСОБА_2 відмовилась прийняти у нього кошти для дострокового погашення частини кредиту та не оформила для цього відповідну заяву.
Незважаючи на подачу письмової заяви, відповідач відмовився прийняти у нього виконання зобов'язання за кредитним договором в цей день.
За графіком платежів черговий платіж у лютому 2015 р. припадав на 10-те число. Оскільки в цей день, як він повідомляв відповідачу у заяві, був відсутнім в м.Сумах та не мав можливості з'явитися в банк для внесення платежу, то здійснив його 12 лютого 2015р. в межах суми платежу, визначеного графіком, тобто 156 доларів США. На цей день значно зріс обмінний курс долара США по відношенню до гривні, і склав 25,70 доларів США за 1 грн., порівняно з 4 лютого 2015 р. Тому він змушений був сплатити 3983,50 грн., що було еквівалентом на 12.02.2015 р. сумі платежу за кредитом, тобто 156 доларів США. На його заяву відповідач надав відповідь лише 19.02.2015 р., тобто вже після внесення ним планового платежу у лютому 2015 р. У цій відповіді відповідач відмовив йому у його зверненні, посилаючись на те, що він нібито не подавав заяви на дострокове погашення кредиту (хоча в усній розмові службові особи банку називали йому іншу причину відмови). Також зазначив , що у разі здійснення планового платежу по кредиту продаж готівкової іноземної валюти на такі цілі здійснюється в день планового платежу та у розмірі планового платежу.
Представник позивача надав в судове засідання заяву в якій позовні вимоги підтримав, просить розгляд справи проводити без її участі , проти проведення заочного розгляду справи не заперечує.
В судове засідання представники відповідачів не з'явились. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що маються розписки. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню , виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 06 березня 2008 р. між позивачем ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» в особі філії ЗАТ «ОТП Банк» в м.Суми був укладений кредитний договір №ML-С00/441/2008 /а.с.5-9/.
23 квітня 2009 р. банк змінив свою назву з ЗАТ «ОТП Банк» на ПАТ «ОТП Банк» у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 р. №514-У1. ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обов'язків ЗАТ «ОТП Банк».
Станом на 13.02.2015 р. залишок суми неповернутого кредиту становив 6306,13 доларів США, що підтверджується копією додатку №1 до кредитного договору на а.с.10-11, яким були встановлені дати щомісячних платежів для погашення частини основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом, якими є 10 число кожного місяця.
Незважаючи на подачу письмової заяви, відповідач відмовився прийняти у позивача виконання зобов'язання за кредитним договором в цей день.
Наступний платіж позивач здійснив 12 лютого 2015року в межах суми платежу, визначеного графіком, тобто 156 доларів США, однак змушений був сплатити вже 3983,50 грн., що було еквівалентом на 12.02.2015 р. сумі платежу за кредитом, тобто 156 доларів США.
19.02.2015 року керівництвом банку позивачу було надано відповідь , в якій відповідач відмовив йому у його зверненні, посилаючись на те, що він нібито не подавав заяви на дострокове погашення кредиту та зазначив , що у разі здійснення планового платежу по кредиту продаж готівкової іноземної валюти на такі цілі здійснюється в день планового платежу та у розмірі планового платежу /а.с.13/.
Умовами кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем , а саме п.1.8.1 передбачено , що позичальник має право в будь-який час здійснити повне чи часткове дострокове виконання боргових зобов'язань за умови, що в будь-якому випадку нараховані банком проценти за користування кредитними коштами і всі інші платежі, які повинні бути сплачені на відповідну дату дострокового виконання, будуть сплачені позичальником у той же час.
Відповідно до п.2.4 договору позичальник має право вимагати від банку виконання прийнятих на себе зобов'язань по договору, достроково повертати кредит банку у порядку, визначеному у п.1.8 договору.
Як зазначено у ст.531 ЦК України : «Боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту».
Отже, позивачу надано право на дострокове погашення кредиту (тобто раніше від тої дати, що визначена у графіку платежів та в більшому розмірі, ніж щомісячний платіж).
Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України: «кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку».
Відповідно до ст.610 ЦК України: «Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)».
Як зазначено у ч.1 п.4 ст.611 ЦК України - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Як зазначено у п.1.11.1 договору - усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися у валюті кредиту в строки та на умовах, встановлених цим договором.
П.1.11.2 договору передбачено, що у випадку відсутності або недостатності у позичальника коштів для здійснення платежів у відповідній валюті банк має право здійснити конвертаційну операцію за рахунок коштів позичальника в інших валютах відповідно до вимог чинного законодавства України за існуючими тарифами банку.
Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором чи іншим нормативно-правовим актом».
Позивачу був наданий кредит в іноземній валюті - доларах США, однак його погашення ним здійснювалось в національній валюті - гривнях, при цьому відповідач проводив конвертацію за курсом валют, що був встановлений в банку на день здійснення платежу.
Таким чином, з вини відповідача позивачу був завданий збиток, що дорівнює різниці між обмінним курсом долара США по відношенню до гривні станом на 04.02.2015 р. та на даний час.
Відповідно до ч.4 ст.613 ЦК України: «Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора».
Таким чином суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту.
Позивач вважає, що своїми діями відповідач завдав йому і моральну шкоду, яка полягає в моральних (душевних) стражданнях. За наведених обставин просить задовольнити позов також в частині стягнення моральної шкоди, стягнувши з відповідача 10 000 гривень, при цьому позивач не зазначає з чого він виходив оцінюючи розмір відшкодування.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Таким чином, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст.ст. 10, 60 ЦПК України.
В своїй позовній заяві позивач стверджував, що працівники ПАТ «ОТП Банк» на його вимогу відмовились прийняти кошти в рахунок дострокового погашення кредиту, внаслідок їх неправомірних дій він постійно відволікався від своєї роботи та від своїх особистих справ, був вимушений писати заяви, відвідувати банк, відчуваючи при цьому свою безправність та глибоку несправедливість, в нього погіршилось загальне самопочуття. Разом з тим, до суду позивачем не подано ніяких доказів на підтвердження погіршення здоров'я у нього. За таких обставин покладання відповідальності на ПАТ «ОТП Банк» за моральну шкоду відсутні.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивач не довів, що відповідач своїми діями завдав йому моральної шкоди, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову до суду, оскільки на відносини, пов'язані з наданням кредитів, поширюється дія цього Закону, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.
Керуючись ст. ст.531, 533, 610, 611, 613 ЦК України, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» , п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1996 р. №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», Закону України «Про захист прав споживачів, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 224-225 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково .
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір на користь держави у розмірі 243 грн.60 коп.
В іншій частині позову відмовити за необгрунтованістю.
Відповідачі протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення можуть подати до Зарічного районного суду м. Суми заяву про його перегляд.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду особами, які брали участь у розгляді справи, може бути подана до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому ст. 294 ЦПК України.

Суддя В.В.Мальована-Когер