Справа № 169/310/15-ц
Провадження № 2/169/110/15
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2015 року смт Турійськ
Турійський районний суд Волинської області в складі:
головуючого-судді Тітівалова Р.К.,
секретаря Веремчук Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (далі Фонд) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
У судове засідання представник позивача не зявився, однак подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи, просив розглядати справу без його участі (а.с. 30).
Відповідач у судове засідання не зявилася, хоча про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомляла, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала.
Враховуючи, що в судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося.
За згодою представника позивача та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до повного задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений в зобовязанні строк (термін) його виконання.
Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 20 серпня 2003 року уклала з Фондом договір про надання позики № 148 (а.с. 6-7).
29 вересня 2004 року між сторонами було укладено договір про надання позики № 288, за умовами якого (п.п. 1.1, 2.6, 2.7) Фонд зобовязався надати, а ОСОБА_1 повернути Фонду позику для добудови господарських будівель у розмірі 5000 грн зі сплатою 3 % річних за користування коштами на строк до 30 листопада 2010 року (а.с. 8-9).
Порядок і строки повернення позики було узгоджено сторонами і визначено шляхом сплати щорічних рівних платежів.
Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у даній справі виникли договірні зобовязання, які випливають із договору позики, цей договір є укладеним відповідно до вимог ч. 2 ст. 1046 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і Фонд виконав взяті на себе за умовами зазначених договорів зобовязання надати позику в національній валюті у визначений договорами спосіб, сторонами договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов, а підписанням договору відповідач засвідчила, що вважає умови договору справедливими по відношенню до неї.
З таким рішенням Фонду відповідач погодилася, що засвідчила власним підписом на протоколі засідання правління Фонду.
У результаті неналежного виконання відповідачем умов договору позики в останньої за період з 30 листопада 2014 року по 25 травня 2015 року виникла заборгованість по тілу позики у розмірі 1000 грн та по відсотках за користування коштами 401,85 грн. За несвоєчасне погашення заборгованості по тілу позики Фондом у відповідності до п. 3.2 договору нараховано пеню у розмірі 880 грн та за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках за користування коштами 353,63 грн, а всього: на загальну суму 1233,63 грн (а.с. 5).
Розрахунок заборгованості є чітким та детальним і правильність його проведення відповідачем не оспорювалася, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.
У звязку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань 23 лютого 2015 року Фондом було надіслано їй претензію про несвоєчасне повернення заборгованості за договором позики на суму 1401,85 грн, яка останньою була залишена без виконання (а.с. 10-11).
За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених вище норм матеріального права, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку передбачених законом правових і фактичних підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором позики по сплаті чергових платежів, відсотків та нарахованої пені, оскільки остання, як позичальник, порушила умови договору, що виразилося в неналежному виконанні договірних зобовязань, а саме в простроченні платежів згідно з умовами договору, та в неповерненні коштів, внаслідок чого виникла заборгованість.
За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України.
Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного відповідачем надано суду не було і в матеріалах справи такі відсутні.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 243,60 грн.
На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 629, 1046, 1049 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 58-61, 74, 88, 179, 197, 209, 213-215, 218, 224, 228 ЦПК України, суд
Позов Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Волинської області через Турійський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.