Справа № 361/2580/14-ц Головуючий у І інстанції Маценко Н.П.
Провадження № 22-ц/780/1975/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 26 08.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

08 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Данілова О.М., Журби С.О.,

При секретарі: Ромашині І.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із даним позовом,.

Свої вимоги обгрунтовували тим, що 26 вересня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2621/0907/71-123. За умовами договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 77 000 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним у сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Взяті на себе зобов'язання щодо надання кредитних коштів банк виконав у повному обсязі. Відповідач умови договору порушив, у результаті чого утворилась заборгованість за кредитом, що станом на 01 лютого 2014 року складає 1 140 965,99 грн., з яких:

заборгованість за кредитом - 597 916,36 грн.;

заборгованість за відсотками - 407 779,36 грн.

та пеня - 135 270,26 грн.

Позивач зазначає, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, за умовами якого банк відступає фактору своє права вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених із боржниками право на вимогу якої належить банку.

Одночасно, 28 листопада 2012 року, між ТОВ «Вектор Плюс» (клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (фактор) укладено договір факторингу, за яким клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах ,укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржником щодо заборгованостей,стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Відповідно до вказаного договору товариство набуло статусу нового кредитора за кредитним договором від 26 вересня 2007 року укладеного між АКБ «ТАС-Комербанк» та ОСОБА_2

Крім того, позивач зазначає, щовідповідач отримав кредитні кошти в розмірі 77 000 доларів США. Умови взятого на себе зобов'язання належно не виконував з 2011 року, заборгованість не сплачував ні первинному кредитору ні товариству. Відповідачу надсилалася досудова вимога про дострокове погашення кредиту, яка залишена останнім без реагування. Просив позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість в розмірі 1 140 965,99 грн., що складається із:

заборгованості за кредитом в розмірі 597 916,36 грн;

заборгованості за відсотками в розмірі 407 779,36 грн;

пені в розмірі 135 270,26 грн;

також просить стягнути судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 1 140 965,99 грн заборгованості за кредитним договором, судовий збір в сумі 3 654 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. В апеляційній скарзі зазначав, що позивач не є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та не має права вимагати у нього погашення заборгованості за кредитним договором через відсутність ліцензії. Вважає, що розрахунок заборгованості може здійснювати лише банківська установа, якою не є як зазначив відповідач, останній платіж за кредитним договором він здійснив у 2012 році, через шість місяців його кредитна справа передана позивачу. Із вказаного часу він не погашав заборгованість ні первинному кредитору ні фактору.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року ухвала апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст.ст. 74, 76, 77 ЦПК України сторони були повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило.

Розгляд справи в апеляційному суді призначався на, 18 березня 2015 року 08 квітня 2015 року. Від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, 18 березня 2015 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні (в заяві не вказано в якому судовому засіданні представник має приймати участь, документи які б підтверджували дану обставини представником не надано). Розгляд справи було відкладено на 08 квітня 2015 року. Від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, 07 квітня 2015 року надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку із необхідністю приймати участь в іншому судовому засіданні. Як видно із довіреності, виданої ОСОБА_2, крім ОСОБА_3, його інтереси можуть також представляти ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (т.2 а.с. 92, 98, 99). Відповідно до розписок, наявних в матеріалах справи (т.2 а.с. 94, 95), ОСОБА_2 та ТОВ «Кредитні ініціативи» повідомлені про день та час розгляду справи на 08 квітня 2015 року.

Підстави вважати причини неявки сторін до суду поважними в матеріалах справи відсутні.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, 26 вересня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 26210907/71-123. (т.1 а.с. 27-31 )

За умовами договору банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 77 000 доларів США на строк з 26 вересня 2007 року по 25 червня 2025 року включно, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Між ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_2 19 березня 2012 року укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору №2621/0907/71-123. ( т.1 а.с. 32).

Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що кредит надається банком у готівковій формі через касу банку або у безготівковій формі на підставі заяви позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України.

Із заяви на видачу готівки від 26 вересня 2007 року вбачається, що взяті на себе зобов'язання щодо надання кредитних коштів банк виконав у повному обсязі. (т.1 а.с. 147).

Пунктом 10.5 кредитного договору передбачено, що банк має право повністю або частково перевести свої права та зобов'язання по цьому договору, а також по угодам, пов'язаним із забезпеченням повернення кредиту, третій особі без згоди позичальника.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту, сплатити процентів за користування кредитом належним чином не виконував у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 01 лютого 2014 року складає 1 140 965,99 грн., з яких:

заборгованість за кредитом - 597 916,36 грн;

заборгованість за відсотками - 407 779,36 грн;

пеня - 135 270,26 грн.

Заперечуючи проти позову, не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 відповідно до ст. 60 ЦПК України жодних доказів, які б спростовували заборгованість нараховану позивачем не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Як видно із матеріалів справи, 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу. (т.1 а.с. 10-16).

Аналогічний договір факторингу укладений 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» ( т.1 а.с. 16-26). За договором факторингу клієнт відповідно до умов даного договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених із боржниками, зазначених у реєстрі Заборгованостей боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти у розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та у порядку, передбаченому даним договором.

Відповідно до витягу із Реєстру заборгованостей боржників до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за кредитним договором № 2621/0907/71-123 від 26 вересня 2007 року боржник ОСОБА_2 (а.с. 26).

При оформленні права вимоги на підставі договорів факторингу від 28 листопада 2012 року не було обумовлено жодних змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договором перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсягу і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідачу ОСОБА_2 21 березня 2014 року направлялося повідомлення про відступлення права вимоги та необхідності погашення заборгованості. (т.1 а.с. 37-38).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із свідоцтвом та додатком до свідоцтва ТОВ «Кредитні ініціативи» є фінансовою установою, зареєстрованою у визначеному законом порядку. Види фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства: фінансовий лізинг, надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів, надання поручительств, надання гарантій, факторинг (т.1 а.с.5 ).

Посилання апелянта на ту обставину, що позивач не є належним, з огляду на вищевказане є безпідставними.

З матеріалів справи видно, що 03.02.2014 року на адресу відповідача позивач надсилав вимогу про дострокове погашення кредиту з підстав наявної заборгованості (т.1 а. с. 37, 38, 128).

Посилання відповідача на відсутність у позивача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями є необґрунтованими, оскільки така ліцензія необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а не договору факторингу право вимоги за яким набув позивач.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як встановлено судом першої інстанції, боржник ОСОБА_2 не виконала своїх зобов'язань перед позивачем за кредитним договором від 26 вересня 2007 року року, тому висновок суду про задоволення позову є вірним.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних и кримінальних справ зазначив, що у порушення вимог ст.ст. 212-214, 315 ЦПК України апеляційний суд зазначені не звернув уваги на п. 10 .11 договору, яким передбачено збільшення строку позовної давності до вимог за цим договором, що відповідає ч.1 ст. 259 ЦК України, та не надав належної оцінки; наданому банком розрахунку (т.1, а.с. 126-127), з якого вбачається, що нарахування пені розпочато з лютого 2008 року, а не починаючи із відповідного першого місяця останнього перед зверненням із позовом до суду року, на відповідну щомісячну суму заборгованості. Тому висновок апеляційного суду про те, що розмір пені стягнуто за один рік, не відповідає фактичним обставинам справи та доказам, які є у справі.

Крім того, відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» судам розґяснено, що резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у ст.ст. 215-217 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено розмір грошових сум чи перелік майна, присуджених стороні.

Апеляційний суд не звернув уваги на ту обставину, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам до судових рішень у грошових зобов'язаннях, оскільки судом не визначено, з чого та яких сум складається стягнута з відповідача на користь позивача заборгованість, тобто не вказані складові кредитної заборгованості. Зазначеної помилки суду першої інстанції апеляційний суд не усунув, що унеможливлює суд касаційної інстанції перевірити стягнуту суму.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК України.

У ній, зокрема, має бути зазначено:

висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено);

висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено;

розмір грошових сум чи перелік майна, присуджених стороні;

розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 88 ЦПК України;

строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження;

у яких межах допускається негайне виконання рішення, коли суд зобов'язаний або має право його допустити.

При об'єднанні в одне провадження кількох вимог або прийнятті зустрічного позову чи позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, має бути сформульовано, що саме ухвалив суд щодо кожної позовної вимоги.

Суд першої інстанції, не врахував вказані положення, резолютивна частина рішення не відповідає вимогам до судових рішень у грошових зобов'язаннях, оскільки судом не визначено з чого та яких сум складається стягнута з відповідача на користь позивача заборгованість, тобто не вказані складові кредитної заборгованості, а відтак рішення необхідно змінити, резолютивну частину рішення слід викласти в іншій редакції, з зазначенням складових частин кредитної заборгованості, а саме:

заборгованість за кредитом - 597 916,36 грн.;

заборгованість за відсотками - 407 779,36 грн.

пеня - 135 270,26 грн., а всього 1 140 965 ,99 грн., судовий збір в сумі 3 654 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказував, що не погоджується з розрахунком заборгованості, але належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача відповідно до ст. 60 ЦПК України не надав. Посилання на те, що строк давності до вимог про стягнення пені встановлений в один рік, спростовується умовами п. 10.11 договору, за яким здійснюється стягнення і яким передбачено, що сторони домовилися, що строк позовної давності за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього договору, встановлюється тривалістю десять років.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, дійшов правильного висновку про задоволення позову, тому колегія суддів, відповідно до ст. 303 ЦПК України, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої не вбачає підстав для його скасування, однак вважає за необхідне змінити рішення, викласти резолютивну частину в іншій редакції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2014 року - змінити. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (, р/р 2 в ПАТ « Альфа -Банк, МФО 300346, адрес: 07400, Київська область, м. Бровари, б-р Незалежності, 14) заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 140 965,99 грн. (один мільйон сто сорок тисяч дев'ятсот шістдесят п'ять грн. 99 коп.), яка складається з наступного:

заборгованість за кредитом - 597 916,36 грн.(п'ятсот дев'яносто сім тисяч дев'ятсот шістнадцять грн. 36 коп);

заборгованість за відсотками - 407 779,36 грн (чотириста сім тисяч сімсот сімдесят дев'ять грн. 36 коп);

пеня - 135 270,26 грн. (сто тридцять п'ять тисяч двісті сімдесят грн. 26 коп), судовий збір в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири грн).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: