АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Кутц А.В.

за участю:

представника позивача Шишковського М.Б.

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ПАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» звернулося до суду з вищевказаним позовом з урахуванням збільшення позовних вимог просило стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 460 883,52 грн., в тому числі 422 733,36 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 14.02.1997 та 38 150,16 грн. 3% річних за користування грошовими коштами (т. 1, а. с. 134-135).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.03.2015 позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» 422 733,36 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу квартири, 38 150,16 грн. 3% річних нарахованих на суму заборгованості, 3 654 грн. судового збору, а всього 464 537,52 грн.

Справа № 753/9567/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6989/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянти посилаються на те, що рішення було ухвалено без повного з'ясування всіх фактичних обставин справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказують, що на день укладення договору була відсутня норма права, яка б передбачала, що зазначення у договорі грошового еквівалента в іноземній валюті є підставою для сплати суми у гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу та самим договором купівлі-продажу квартири від 14.02.1997 сторонами було чітко визначено його істотну умову - ціну. Зазначили, що ними сплачено вартість квартири у повному обсязі, а доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідачів, позивачем не надано. Також вказали, що судові рішення в інших цивільних справах, які набрали законної сили, не мають преюдиційного значення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, а обставин, які б їх спростовували не встановлено.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 14.02.1997 між ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а. с. 6-7). Відповідно до п. 4 вказаного договору продаж квартири здійснено за ціною 50 487 грн., що на момент здійснення операції складає 26 659 умовних одиниць за курсом НБУ на день укладення договору. Пунктом 5 передбачено, що покупці виплачують продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення даного договору. Кінцевий строк виконання зобов'язання з оплати вартості квартири настав 14.02.2012. Позивач виконав взяті на себе обов'язки за договором, відповідачі до теперішнього часу не розрахувалися з спірну квартиру, внаслідок чого їх заборгованість перед ПАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» станом на 26.03.2015 становить 16 234 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 16.02.2015 (26,04 грн. за 1 дол.США) складає 422 733,36грн., у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційних курсом відповідної валюти на день продажу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини та відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 25.07.2002 у справі «Совтрансавто-Холдинґ» проти України (заява №48553/99) суд наголошує, що відповідно до його прецендентної практики право на справедливий суд - ст. 6 параграф 1 - повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з Основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів («Брумареску проти Румунії», параграф 61).

З матеріалів справи вбачається, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30.12.2009 залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.08.2010, зокрема, визнано недійсними додаткову угоду до договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, а також частину п. 4 вказаного договору (щодо еквіваленту ціни договору в іноземній валюті). Ухвалою Верховного Суду України від 13.09.2010 у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» на вказане рішення Дніпровського районного суду міста Києва та ухвалу Апеляційного суду міста Києва відмовлено. У жовтні 2010 року ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» звернулось до Верховного Суду України із скаргою про перегляд ухвали судді Верховного Суду України від 13.09.2010 у зв'язку з винятковими обставинами. Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 30.05.2012 у справі №6-59830вов10 між ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та іншими, пункт 4 зазначеного договору фактично визнано дійсним та чітко встановлено допустимість використання у розрахунках грошових зобов'язань іноземної валюти або інших розрахункових величин (а. с. 8-16). Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.07.2012 по справі № 6-26110св 12, що набрало законної сили, за позовом ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_7 та іншими встановлено, що належним виконанням зобов'язань за договорами купівлі-продажу квартир у будинку АДРЕСА_1 є внесення покупцями квартир грошових коштів у національній валюті України у сумі, що станом на день сплати відповідає еквіваленту визначеної вартості квартир в умовних одиницях. Тобто, належним виконанням зобов'язань за договором слід вважати таку сплату у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту визначеної вартості квартир . зазначених у договорах в умовних одиницях, перерахованого у гривню за курсом долару США до гривні на день здійснення платежів (а. с. 17-21). Відповідно до рішення Апеляційного суду міста Києва від 13.02.2013 по справі № 22-796-2658, що набрало законної сили за позовом, зокрема, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання вчинити дії, встановлено, що договором від 14.02.1997 укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ПАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» проведені виплати на загальну суму 10 425 дол. США з урахуванням курсу долара США до гривні на день здійснення платежів, що заборгованість з оплати вартості квартири становить 16 234 дол. США (а. с. 31-39).

Положеннями ч.3ст.61 ЦПК Українивстановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільних справах» від 18.12.2009 №14зазначено, що оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, щонабралозаконної сили,недоказуютьсяпри розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Враховуючи, що судовими рішеннями, які набрали законної сили вже встановлено, що пункт 4 договору купівлі-продажу визнано дійсним та чітко встановлено допустимість використання у розрахунках грошових зобов'язань іноземної валюти або інших розрахункових величин, тому ці обставини додатковому встановленню та доказуванню не підлягають.

Обставина щодо наявності заборгованості відповідачів з оплати вартості квартири в розмірі 16 234 дол. США перед ПАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» є встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, за результатами розгляду справи, у якій брав участь позивач та відповідачі, тому дана обставина також є встановленою.

Враховуючи наведене, а також те, що в суді першої інстанції було встановлено, що відповідачі свої обов'язки з оплати вартості квартири не виконали, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачів суми заборгованості за договором купівлі-продажу квартири та 3% річних на суму заборгованості є правильними.

Доводи апелянтів про неправильне застосування судом норм процесуального права та те, що ними сплачено вартість квартири у повному обсязі є хибними та спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що належним виконанням зобов'язання за даним договором купівлі-продажу слід вважати сплату відповідачами суму у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартири, зазначеної у договорі в умовних одиницях, перерахованих у гривню за курсом долару США до гривні на день здійснення платежів.

Посилання відповідачів на те, що обставини встановлені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.02.2013 значення для даної справи не мають є необґрунтованими, оскільки суперечать вимогам ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Також не можуть бути прийняті у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення посилання апеляційної скарги на те, що позовні вимоги обґрунтовуються ухвалою Верховного суду України від 30.05.2012 у справі №6-59830вов10, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України.

На підставі викладеного, вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О.Прокопчук