Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-232/12 Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р.А.
Категорія 27 Доповідач Григорусь Н. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.,

суддів: Косигіної Л.М., Талько О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення боргу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2012 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому вказала, що 20.08.2008 року уклала з ОСОБА_4 договір позики, за умовами якого передала останньому 39 000 доларів США, а він зобовязувався повернути борг не пізніше 2011 року. Договір оформлено у вигляді розписки.

Ухвалою від 10 серпня 2011 року (постановленою у судовому засіданні) у звязку із укладанням договору про відступлення права вимоги від 09.08.2011 року на підставі ст. 33, 37 ЦПК України та ст. 512-525 ЦК України замінено позивача ОСОБА_3, як кредитора у виниклих між сторонами правовідносинах на нового кредитора ОСОБА_1 із залученням останнього до участі у справі в якості позивача, із заміною його як неналежного відповідача (а.с. 34).

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2012 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 307 994 грн 70 коп. Вирішено питання судових витрат.

03 березня 2015 року ОСОБА_2 подано заяву про перегляд заочного рішення. Заявник просила скасувати заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30.11.2012 року, оскільки про день розгляду справи не була повідомлена належним чином та жодних боргових зобовязань перед ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не мала.

Ухвалою суду від 13.05.2015р. у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд вищезазначеного заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30.11.2012 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що грошове зобовязання покладене на неї перед сумнівним кредитором, який за сумісництвом також є спадкоємцем по її померлому чоловікові ОСОБА_4, а відтак вищезазначене рішення не ґрунтується на вимогах закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 - боржника за договором позики від 20.08.2008 року, а ОСОБА_1 має право вимагати повернення коштів за цим договором у повному обсязі на підставі договору про відступлення права вимоги від 09.08.2011 року.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

З аналізу вказаної норми вбачається, що задоволення вимог кредитора спадкодавця його спадкоємцями відбувається вже після прийняття спадщини і не раніше шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або одержання ними свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємці несуть відповідальність за зобовязаннями спадкодавця в межах дійсної вартості спадкового майна. При цьому під дійсною вартістю спадкового майна розуміється ринкова грошова оцінка на момент відкриття спадщини.

За наявності кількох спадкоємців кожен з них відповідає за борги спадкодавця пропорційно до одержаної ними частки у спадковому майні. Якщо до спадкоємців перейшли не ідеальні частки, а реальні чітко визначене у заповідальному розпорядженні майно, потрібна пропорція вираховується шляхом встановлення того співвідношення, у якому вартість цієї речі знаходиться із вартістю спадкової маси. Тобто відповідальність спадкоємця за борги спадкодавця носить частковий характер і обмежується вартістю майна, успадкованого цією особою. Спадкоємець, який виконав спільне зобовязання, має право предявити зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти боржників у рівній частці (ст. 546 ЦК).

Судом встановлено, що 20.08.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 передала останньому 39 000 доларів США, а він зобовязувався повернути борг на першу вимогу, але не пізніше 2011 року (а.с. 5).

27.01.2010 року ОСОБА_4 помер (а.с. 7).

30.07.2010 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до суду, в якому просила стягнути зі спадкоємців померлого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 39 000 доларів США, що складає 307 994,70 грн.

09.08.2011р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 20.08.2008 року, а відтак ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 борг у повному обсязі на його користь.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи чи боржника у зобовязанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Ухвалою суду першої інстанції від 10.08.2011 року, постановленою під час судового засідання за відсутності сторін по справі, було замінено ОСОБА_3 - первинного позивача та кредитора на ОСОБА_1, як нового кредитора та позивача у справі, із заміною його як неналежного відповідача (а.с. 34). При цьому позивач ОСОБА_3 заяви про відмову від позовних вимог в повному обсязі або частково не подавала, як не подавала і заяви про виключення її з числа позивачів по даній справі. ОСОБА_1, як новий позивач по справі, також будь-якої заяви про зміну підстави позову у звязку із частковим виконанням ним грошового зобовязання спадкодавця не подавав.

Разом з тим, з матеріалів спадкової справи № 60/2010, відкритої до майна померлого 27 січня 2010 року ОСОБА_4 вбачається, що із заявами щодо вступу у спадщину звернулися: ОСОБА_1 син (а.с. 167); ОСОБА_5 онука, оскільки її батько та син померлого ОСОБА_6 помер 23.02.2001 року (а.с. 174) та ОСОБА_2 дружина (а.с. 186).

Судом встановлено, що померлому ОСОБА_4 на праві власності належали автомобіль УАЗ 469Б, 1985 року випуску; земельна ділянка загальною площею 0,5164 га та житловий будинок № 8 по провулку 1-ому Макєєва, які розташовані за адресою: с. Троянів Житомирського району; гараж у гаражному кооперативі «Космонавт», тощо. Крім того, на імя померлого відкрито рахунки у ПАТ «Промінвестбанк», залишок суми на якому складає 11 643,30 грн та компенсаційний рахунок у ПАТ «Ощадбанк», залишок коштів на якому складає 3 607,01 грн.

З тесту договору про відступлення права вимоги від 09.08.2011 року вбачається, що ОСОБА_1 одержує право вимагати від боржника належного виконання грошового зобовязання, а саме повернення боргу у сумі 39 000 доларів США, при цьому сплачує ОСОБА_3 20 000 доларів США.

Беручи до уваги вимоги статті 1282 ЦК України спадкоємець, який виконав грошове зобовязання спадкодавця має право зворотної вимоги (регресу) до інших спадкоємців лише у межах вартості спадкового майна та пропорційно до отриманої кожним з них частки.

Враховуючи вищевикладене, коли судом не здобуто, а позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження виконання ним грошового зобовязання спадкодавця у повному обсязі, як не надано доказів дійсної ринкової вартості спадкового майна, суд позбавлений можливості визначити дійсну ринкову вартість спадкової маси кожного із трьох спадкоємців, частки яких є рівними.

Таким чином, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвели до ухвалення незаконного рішення, у звязку з чим останнє підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2012 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді