Справа № 303/2827/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 2 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що 28 листопада 2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 262/Св-06, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 000,00 доларів США із розрахунку 13,5% річних на весь час фактичного користування кредитом на строк з 28 листопада 2006 року по 27 листопада 2021 року.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою відповідно до укладеного договору поруки №262/Zпор-06-01 від 8 листопада 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 (Поручитель), ОСОБА_1 (Боржник), згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №262/Св-06 від 28 листопада 2006 року.

Також, виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено іпотечниим договором №262/Zквіп-06-01 від 28 листопада 2006 року, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_1 і неповнолітнім ОСОБА_3, який діяв за згодою свого батька - ОСОБА_1, який посвідчено приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В.Л., зареєстрований в реєстрі за № 6994.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, відповідно до п. 4.1 якого в порядку, в обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передаа (відступив) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку права вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Посилаючись на те, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору, однак зобов'язання не виконується, у зв'язку з чим станом на 9 квітня 2014 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість у сумі 317 885,42 грн., в тому числі: сума заборгованості за тілом кредиту - 194949,51 грн.; сума заборгованості за відсотками - 122 935,90 грн., позивач просив вказану заборгованість стягнути солідарно з відповідачів на користь банку.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складає 207888,98 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння загальною площею 48,20 кв. метрів, в тому числі житловою площею 24,70 кв. метрів, що належить ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності /рішення МВК № 193/29.082006/ Мукачівським УМГ, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 2 жовтня 2014 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення 317885 грн. 42 коп. боргу за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення судового збору відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального та процесуального права, неповного встановлення обставин справи та невідповідністю висновків суду обставнам справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про задоволенні позову.

Межі доводів апеляційної скарги - висновок суду про не направлення повідомлення боржнику про передачу активів від Укрпромбанку до Дельта Банку не відповідає дійсності, а доданим до позовної заяви розрахунком підтверджується, що станом на 9 квітня 2014 року за боржником наявна заборговангість у сумі 317 885,42 грн..

Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомллялись, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності нез'явившихся осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного забосу не проводилось (ч. 2 ст. 197 ЦПК).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення боргу за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними й допустимими доказами факту відступлення Банком права вимоги Товариству за кредитним договором № 262/Св-06, укладеним з ОСОБА_1, не повідомив належним чином відповідачів про зміну кредитора у зобов'язанні, застосував строки позовної давності, а по вимозі про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 5883 доларів США та відсотками в сумі 15762,23 доларів США з 10 грудня 2006 року по 13 травня 2011 року відмовив також і за спливом строку позовної давності та за відсутності даних про курс валют.

Проте з таким висновком суду погодитися в повній мірі не можна, оскільки суд дійшов його без повного та всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав сторін та з порушенням норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Матеріалами справи встановлено, що 28 листопада 2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 262/Св-06. Згідно з умовами цього договору Банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався сплатити 13,5% річних та повернути кредит до 27 листопада 2021 року.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою відповідно до укладеного договору поруки №262/Zпор-06-01 від 28 листопада 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 (Поручитель), ОСОБА_1 (Боржник), згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №262/Св-06 від 28 листопада 2006 року.

Також, виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено іпотечниим договором №262/Zквіп-06-01 від 28 листопада 2006 року, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_1 і неповнолітнім ОСОБА_3, який діяв за згодою свого батька - ОСОБА_1, який посвідчено приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В.Л., зареєстрований в реєстрі за № 6994.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Кредитним договором № 262/Св-06 від 28 листопада 2006 року передбачено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), боржник прострочив повернення чергової частини, банк мав право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України),

Разом із тим, як убачається з матеріалів справи, розрахунки, які надані позивачем, на підтвердження заборгованості ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором, є чіткими, зрозумілими, завірені печаткою.

Відповідачами не надано своїх розрахунків, які б спростовували розрахунки, надані фінансовою установою.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Встановлено, що Банк відступив право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за відповідним договором від 30 червня 2010 року, зокрема, і щодо кредитного договору № 262/Св-06 від 28 листопада 2006 року, укладеного з ОСОБА_1. Це підтверджується Витягом з Додатку № 2 до Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укпромбанку на користь Дельта Банку від 30 червня 2010 року, відповідно до якого, фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання за кредитним договором у валюті кредиту станом на 1 червня 2010 року становить 18220,71 доларів США. Прострочена заборгованість виникла ще перед первісним кредитором, до передачі активів від ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банк». Наданим розрахунком заборгованості за кредитним договором підтверджується, що ПАТ «Дельта Банк» прийнято на баланс заборгованість за тілом кредиту в розмірі 16412,08 доларів США та за відсотками в розмірі 1990,73 доларів США.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦК України).

Договір відступлення права на сьогоднішній день чинний і щодо нього, згідно ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності правочину. Відповідачами даний договір не оспорений.

Також встановлено, що взяті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконував, з червня 2010 року платежі по погашенню заборгованості по кредиту та відсотках не вчиняв, в результаті чого у нього перед товариством виникла заборгованість, яка станом на 9 квітня 2014 року згідно наданого розрахунку становить 317 885,42 грн., в тому числі: сума заборгованості за тілом кредиту - 194949,51 грн.; сума заборгованості за відсотками - 122 935,90 грн..

Позивач надав апеляційному суду докази письмого повідомлення ОСОБА_1 про заміну кредитора (а.с. 102-103).

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а згідно ч. 1 ст. 589 цього Кодексу у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право зверненняч стягнення на предмет застави.

Сума заборгованості за кредитним договором підлягає стягненню солідарно з боржника ОСОБА_1 поручителя ОСОБА_2 та іпотекодавця ОСОБА_3.

Суд першої інстанції на дані обставини уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про недоведеність позову і відмову в позові за спливом строку позовної давності та неможливістю визначити суми боргу у національній валюті у зв'язку з ненаданням позивачем даних про курс валют.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, згідно пункту 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову Товариства.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Оскільки право кредитора (як сторони зобов'язання) вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

З позовом до суду Товариство звернулося 13 травня 2014 року (згідно реєстраційного запису суду за вх. №12026).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В суді першої інстанції відповідачі заявляли про застосування позовної давності (а.с. 76-78), а тому вимога про стягнення заборгованості за період до 13 травня 2011 року (три роки до подачі позову) задоволенню не підлягає.

Таким чином згідно наданого позивачем розрахунку станом на 9 квітня 2014 року розмір заборгованості нарахованої після 13 травня 2011 року разом становить (16412,08$ + 5537,16$) = 21949,24 доларів США (за курсом НБУ 11.8784 на день розрахунку складає 260722,11 грн.), у тому числі: за кредитом (16412,08$*11,8784) = 194949,25 грн.; за відсотками - 5537,16$ * 11,8784) = 65772,60 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішенням суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вирішуючи питання про звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції враховав те, що з 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», нормами якого встановлено тимчасову заборону у визначених цим законом випадках на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку».

Встановлено, що майно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виступає як забезпечення зобов'язань відповідача 1 за споживчим кредитом, наданим йому в іноземній валюті, житловий будинок використовується як місце постійного проживання іптекодавців, у яких у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, а загальна площа такого будинку не перевищує 250 кв. м..

Позивачем не надано доказів того, що відповідачі є суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення в розумінні ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

З огляду на викладене рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідає вимогам закону і підстав для його скасування в апеляційній скарзі не наведено. В цій частині на підставі ст. 308 ЦПК України рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач поніс документально підтверджені витрати в розмірі 3178,85 грн. у суді першої інстанції та 1159,43 грн. у суді апеляційної інстанції, що разом складає 4338,28 грн.. Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (82,01%) на користь ТОВ «Дельта Банк» слід присудити з відповідачів 3557,82 грн. судового збору, тобто з кожного із трьох відповідачів по 1185 грн. 94 коп..

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 2 жовтня 2014 року в частині відмови в задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 262/Св-06 від 28 листопада 2006 року станом на 9 квітня 2014 року у сумі 260722,11 грн. із яких: 194949,25 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 65772,60 грн. - сума заборгованості за відсотками.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 1185 грн. 94 коп. грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: