РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1835/15-ц

пр. № 2/759/2361/15

30 квітня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Лазаренко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 06 серпня 1976 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя неповнолітніх дітей не має.

Сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з січня 2008 року. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю.

Позивач зазначив також і те, що на момент звернення до суду, сторони не ведуть спільного господарства, на підтримують сімейних відносин, примирення між ними неможливе, а тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить його шлюб з позивачкою розірвати.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та наполягав на розірванні шлюбу.

Представник відповідач в судовому засіданні спочатку проти позову не заперечував, проте в ході розгляду справи змінив свою думку і заперечив проти розірвання вказаного шлюбу з підстав, що подружжя не дійшло згоди з приводу поділу їх спільного сумісного майна, обгрутновуючи позицію тим, що неможливо розірвати шлюб до вирішення майнового спору між подружжям.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

06 серпня 1976 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві між сторонами було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 1963.

Як зазначив позивач у судовому засіданні від вказаного шлюбу вони з відповідачкою дітей мають, проте ті вже повнолітні, але оскільки відповідачка в добровільному порядку розривати шлюб не бажає, тому він вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Встановлено, що причиною розпаду сім'ї сторін стали різні погляди на життя та неможливість подальшого спільного життя. Подружжя не знаходить взаємопорозуміння в сімейних відносинах, шлюбно-сімейні стосунки між ними припинені. Сім'я існує лише формально.

За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, а тому шлюб підлягає розірванню.

Щодо заперечень представника відповідача проти такого розірвання з підстав не вирішення спору майнового між подружжям, то такі не є підставою для відмови в задоволенні позову про розлучення, оскільки спір майновий може бути вирішено окремо в іншому судовому провадженні, враховуючи при цьому, що сторона відповідача не скористалася своїм правом на зустрічний позов.

Керуючись ст.ст. 110, 112, СК України; ст.ст. 10, 59, 60, 212, 213, 215, 218, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 06 серпня 1976 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 1863, розірвати.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги з дня його проголошення через Святошинський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: