Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/6745/14
Справа № 22-ц/778/1735/15 Головуючий у 1-й інстанції: Світлицька В.М.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міського комунального підприємства «Основаніє» про стягнення подвійної плати,

за апеляційною скаргою Міського комунального підприємства «Основаніє» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що між сторонами був укладений договір оренди нерухомого майна від 29.12.2012 р., за умовами якого позивач передав орендарю в строкове платне користування нежитлові приміщення, загальною площею 72,7 кв.м, розташовані в АДРЕСА_1. Орендна плата за користування приміщеннями встановлена в розмірі 4710,00 грн. на місяць., строк дії договору - з 01 січня по 31 грудня 2013р. Протягом строку дії договору відповідач неналежним чином виконував взяті на себе договірні зобов'язання в частині здійснення розрахунків за орендовані приміщення, а по закінченню строку дії договору не звільнив їх. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд на підставі ст.785 ЦК України стягнути з відповідача подвійну плату за користування приміщеннями за період з січня 2014р. по серпень 2014р. в сумі 75 360,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з Міського комунального підприємства «Основаніє» на користь ОСОБА_2 суму подвійної плати за користування приміщеннями у розмірі 75360,00 грн., і також 753, 60 грн. компенсації судових витрат.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового МКП «Основаніє» посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, апелянт зазначає, що спірні нежитлові приміщення розташовані в багатоквартирному будинку, являються допоміжними, оскільки призначені для забезпечення експлуатації будинку, а тому не можуть перебувати у власності позивача. Укладений сторонами договір оренди, на думку апелянта, являється недійсним, а тому ніяких обов'язків за цим договором у МКП «Основаніє» не виникло.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню - оскаржуване рішення скасуванню із закриттям провадження у справі у зв'язку із наступним.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач після закінчення строку дії договору оренди не звільнив орендовані ним приміщення, а тому на підставі ст.785 ЦК України зобов'язаний сплатити орендодавцеві подвійну плату за кожний місяць безпідставного користування чужим майном.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому з ними не можна погодитися.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземці), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 12 указаного Кодексу господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Встановлено, що за договором купівлі-продажу від 16 вересня 2003 року Приватний підприємець ОСОБА_2 купив недобудоване приміщення кафе, що знаходиться в АДРЕСА_1, площею 1039 кв.м .

Рішенням господарського суду Запорізької області від 3 грудня 2012 року за Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 визнано право власності на об'єкт нерухомого майна - адміністративно-торгівельний комплекс загальною площею 1557,8 кв.м, розташований в АДРЕСА_1. На підставі вказаного судового рішення за ОСОБА_2 здійснена реєстрація права власності на зазначений об'єкт нерухомості в Єдиному державному реєстрі 21.12.2012 р. , запис №2879.

29 грудня 2012 року сторони уклали договір оренди, за умовами якого ОСОБА_2 передав комунальному підприємству в оренду на один рік приміщення насосної і бойлерної №№1,4, а також технічні приміщення №№1,2,3,5,8,9, загальною площею 192 кв.м.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначав і в суді першої і в суді апеляційної інстанції про недійсність договору оренди, оскільки спірні приміщення розташовані у багатоквартирному житловому будинку, являються допоміжними, в них розташовані комунікації для обслуговування всього будинку і вони не можуть перебувати у власності приватного підприємця. На теперішній час в суді розглядається спір про визнання договору оренди недійсним, призначена технічно-будівельна експертиза для з'ясування цільового призначення спірних об'єктів нерухомості.

На підтвердження своїх доводів відповідач надав суду відповідні письмові докази, із яких вбачається, що вказані приміщення з березня 1995 року перебувають на його балансі як допоміжні приміщення житлового багатоквартирного будинку.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_2 з липня 1999 року зареєстрований як Фізична-особа підприємець, види діяльності - здавання в оренду власного нерухомого майна, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що між сторонами по справі, які являються суб'єктами господарювання, виник спір, що витікає із господарського договору, який відповідно до ст.ст.15 ЦПК України і ст.12 ГПК України має розглядатися за правилами господарського, а не цивільного судочинства.

Не зазначення у договорі оренди статусу ФОП орендодавцем ОСОБА_2 не є підставою для розгляду спору судом загальної юрисдикції. Право власності на спірну нерухомість виникло у ОСОБА_2 як у суб'єкта підприємницької діяльності на підставі рішення господарського суду. Здача об'єктів нерухомості в оренду за даними Єдиного державного реєстру являється одним із видів господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 Вказані обставини свідчать про те, що спір виник між суб'єктами господарювання, який має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 307, 310,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Основаніє» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2014 року по цій справі скасувати, провадження у справі закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2 його право на звернення до суду за захистом порушеного права в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: