Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 220/1399/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Єфименко В.І.
Провадження № 22-ц/778/2818/15 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 29" квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 25 лютого 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житлом і земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житлом і земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 1980 року мешкає в житловому будинку АДРЕСА_1, який було придбано нею та її чоловіком ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, за договором купівлі-продажу.

В другій половині вказаного будинку проживали подружжя ОСОБА_7, які давно померли.

Чотири роки тому вказаний будинок було зайнято дочкою померлих - ОСОБА_4, яка занедбала житловий будинок, внаслідок чого на її половину будинку тепер переповзають різні шкідники.

Також відповідачами було зайнято і земельну ділянку при цьому будинку, встановлено огорожу та перегороджено їй вихід, через що вона вимушена тепер ходити городом.

Крім того відповідачами було розміщено скирду соломи, що загрожує пожежею її майну.

Влітку 2014 року зверталася з заявами про неправомірні дії сусідів до Комарської сільської ради, управління Держсанепідслужби, управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій, районної державної адміністрації. В серпні 2014 року ОСОБА_4 отримала припис з Великоновосілківського РВ ГУ ДСНС про усунення порушення Правил пожежної безпеки щодо розміщення та зберігання грубих кормів, але і до цього часу скирда соломи і сіна знаходиться у тому ж місці, під будинком.

На підставі зазначеного просила усунути перешкоди у користуванні житлом і присадибною земельною ділянкою шляхом заборони відповідачам ОСОБА_4 і ОСОБА_5 користуватися в подальшому житловим приміщенням і присадибною ділянкою, які належали подружжю ОСОБА_7, за адресою: АДРЕСА_1, і зобов'язати відповідачів прибрати солому, сіно, зерно, шифер і інші свої речі.

Протягом розгляду справи змінила позовні вимоги у зв'язку з їх частковим виконанням та остаточно просила усунути перешкоди у користуванні житлом і присадибною земельною ділянкою, для чого заборонити відповідачам ОСОБА_4 і ОСОБА_5 користуватися в подальшому присадибною ділянкою, яка була надана подружжю ОСОБА_7, за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати відповідачів прибрати з двору за вказаною адресою шифер (5 шт.), яким перегороджене подвір'я; стягнути з відповідачів на її користь судові витрати, а саме - сплачений судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. і оплату правової допомоги у сумі 450 грн., а всього 693 грн. 60 коп.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 25 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 31, 119,215 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України.

Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка з посиланням на порушене право власності на жилий будинок зазначала про те, що відповідачі створюють їй перешкоди в користуванні власністю.

З огляду на матеріально-правову вимогу заявленого позову та статус нерухомого майна (жилий будинок та земельна ділянка) , оформлення прав на яке пов'язане з певними правилами, встановленими законом при його використанні, позивачка повинна була довести набуття права власності на ці об'єкти та порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Між тим, право власності на 1/2 частину жилого будинку за ОСОБА_3 не оформлено. Право на проживання її у будинку підтверджено реєстрацією і при розгляді справи не встановлено об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні нею цього права.

Право на судовий захист має та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем. Отже позивач не може заявляти вимоги про заборону здійснення прав іншими особами стосовно майна, яке позивачу не належить. Тому у будь-якому випадку вимоги про заборону відповідачам користуватися іншою частиною будинку, в якій проживала ОСОБА_7, не відповідає вимогам ст.ст.3,4 ЦПК України, ст.16 ЦК України. Після ухвалення даного рішення судовим рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 14 квітня 2015 року право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування після ОСОБА_7

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 Земельного Кодексу України набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 119 ЗК України встановлено, що громадяни, які відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Разом з тим, жодна із сторін не має оформленого права на земельну ділянку. В матеріалах справи не має жодного доказу про виділення земельної ділянки у встановленому законом порядку, даних про статус земельної ділянки.

Тому твердження суду в рішенні про те, що присадибна ділянка поділена огорожею згідно межовим нормам, огорожа, яка поділяє ділянку встановлена на законних підставах, не відповідає матеріалам справи та вимогам закону та підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення.

Акт огляду земельної ділянки від 06.12.2014 року, на який посилається ОСОБА_8, у відповідності до ст.ст.58,59 ЦПК України не є доказом підтвердження прав на земельну ділянку та законності встановлення огорожі.

Згідно зі ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

Як визначено в абзаці 11 п.1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 637 від 15 грудня 2004 року, касовий ордер - це первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.

Відповідно до п. 3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні належним документальним підтвердженням факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару є квитанція до касового прибуткового ордеру.

Акт виконаних робіт підтверджує виконання робіт, проте в силу вищезазначених положень не є допустимим доказом про сплату ОСОБА_4 та ОСОБА_5 коштів адвокату.

Отже, відсутні підстави для стягнення з позивачки на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 650 грн. витрат на правову допомогу, оскільки вони документально не підтверджені.

З огляду на викладене та у відповідності до п.2 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 25 лютого 2015 року змінити, виключити із мотивувальної частині рішення твердження, що "присадибна ділянка поділена огорожею згідно межовим нормам. Огорожа, яка поділяє ділянку встановлена на законних підставах".

Відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 про компенсацію витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: