Справа №200/4501/15-ц
Провадження № 2/200/1798/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2015 року Бабушкінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого - судді Циганкова В.О.

при секретарі Сабій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом Адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 через представника звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, та поділ майна, мотивуючи свої вимоги тим, що вони 23 грудня 1989 року зареєстрували з відповідачем шлюб. Подружні відносини фактично припинені з лютого 2014 року. Неповнолітніх дітей не мають. Примирення не можливо сторони втратили почуття довіри, взаєморозуміння один до одного. Просить шлюб розірвати.

В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у 1997 року за спільні кошти ОСОБА_2, та відповідачем придбано автомобіль ВАЗ 21093, 1992 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № ААР 515530 від 03.12.1998 року. Отже, автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю ОСОБА_2, та власністю її чоловіка - ОСОБА_3.

В період шлюбу 26 вересня 2001 року за спільні кошти позивачем та відповідачем було набуто квартиру № 19 у місті Дніпропетровську по вул. Будівельників у буд. 30.

07 червня 2001 р. між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю ВІВАТ-1» було укладено договір-доручення про надання послуг, згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІВАТ-1» на умовах, визначених договором, зобов'язалося здійснити пошук для ОСОБА_2 („Довірителя") двокімнатної квартири у місті Дніпропетровську.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІВАТ-1» виконало умови договору, здійснило пошук двокімнатної квартири у місті Дніпропетровську, у результаті чого було

знайдено квартиру № 19 у місті Дніпропетровську по вул. Будівельників у буд. 30, яку ОСОБА_4 було виставлено на продаж. Юридичне оформлення права власності на квартиру здійснював ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_2 увесь час працювала, та в неї не було вільного часу для здійснення всіх необхідних для цього формальностей. Після фактичного припинення шлюбних відносин, ОСОБА_2 дізналася про те, що 26 вересня 2001 року між ОСОБА_4 та її чоловіком, ОСОБА_3, було укладено договір дарування квартири № 19 у місті Дніпропетровську по вул. Будівельників у буд. 30. Отже, відповідач фактично оформив на себе квартиру № 19 у місті Дніпропетровську по вул. Будівельників у буд. 30, яку було насправді придбано подружжям за сумісні кошти. Вважає, що квартира № 19 у місті Дніпропетровську по вул. Будівельників у буд. 30 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю ОСОБА_2, та власністю її чоловіка - ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.08.1996 р. № 708-ПЖ, виданого Акціонерним товариством «Дніпропрес», ОСОБА_5 та члени її сім'ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали у власність шляхом приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» двокімнатну квартиру загальною площею 54,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент приватизації, приватизовані протягом існування шлюбу на ім'я чоловіка чи дружини об'єкти відносяться до їх спільної власності, за винятком індивідуального та виключеного з цивільного обороту.

Таким чином, вважає, що 1/3 частина двокімнатної квартири загальною площею 54,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2, відноситься до спільної сумісної власності подружжя.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.07.2005 р. ОСОБА_3 отримав у спадок 2/3 частини квартири № 56, що знаходиться в місті Дніпропетровську, вул. Героїв Сталінграду, у будинку 109.

У 2007 році виникла необхідність у проведенні ремонту квартири АДРЕСА_3.

Позивач звернулася до Приватного підприємства «Алекс Буд», яке влітку 2007 року здійснило ремонт квартири АДРЕСА_4 швидко та якісно. Згідно кошторису загальна вартість ремонту складає більш ніж 10 000,00 грн. Ця сума станом на 2007 р. є досить значною.

Протягом 2002-2009 p.p. відповідач ніде не працював, будь-яких видів заробітку не мав. Заробітна плата позивача на той період була єдиним джерелом існування родини. Розмір заробітної плати ОСОБА_2 приведено у формі ОК-5, яка додана до позовної заяви. Отже, ремонт фактично було зроблено за кошти, зароблені особисто ОСОБА_2 При цьому відповідач своїми діями фактично не сприяв покращенню майна (навіть не брав участі у проведенні ремонту) та взагалі не приймав участі у спільному утриманні квартири АДРЕСА_4. З наведеним, цінність квартири АДРЕСА_5 було істотно збільшено завдяки проведенному ремонту порівняно з її первісним станом.

Вважає, що квартира АДРЕСА_5 також є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю ОСОБА_2 та власністю її чоловіка - ОСОБА_3.

Представник позивачки до судового засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23 грудня 1989 року у РАГСі виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1760.

Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

Враховуючи вищевикладене, вимоги діючого законодавства, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позов ОСОБА_2 в цій частині задоволенню, так як сторони однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, а тому шлюб повинен бути розірваний.

Що стосується позовних вимог щодо поділу майна подружжя, то судом встановлено наступне.

В період шлюбу за спільні кошти ОСОБА_2, та відповідачем придбано автомобіль ВАЗ 21093, 1992 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № ААР 515530 від 03.12.1998 року. Отже, автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю ОСОБА_2, та власністю її чоловіка - ОСОБА_3.

07 червня 2001 р. між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю ВІВАТ-1» було укладено договір-доручення про надання послуг, згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІВАТ-1» на умовах, визначених договором, зобов'язалося здійснити пошук для ОСОБА_2 („Довірителя") двокімнатної квартири у місті Дніпропетровську.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІВАТ-1» виконало умови договору, здійснило пошук двокімнатної квартири у місті Дніпропетровську, у результаті чого було

знайдено квартиру № 19 у місті Дніпропетровську по вул. Будівельників у буд. 30, яку ОСОБА_4 було виставлено на продаж. Відчуження квартири оформлено шляхом укладення між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору дарування квартири від 26 вересня 2001 року, договір посвідчено ОСОБА_8 державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №2-4488.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11: «Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14), ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному

кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.08.1996 р. № 708-ПЖ, виданого Акціонерним товариством «Дніпропрес», ОСОБА_5 та члени її сім'ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали у власність шляхом приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» двокімнатну квартиру загальною площею 54,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент приватизації, приватизовані протягом існування шлюбу на ім'я чоловіка чи дружини об'єкти відносяться до їх спільної власності, за винятком індивідуального та виключеного з цивільного обороту.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.07.2005 р. ОСОБА_3 отримав у спадок 2/3 частини квартири № 56, що знаходиться в місті Дніпропетровську, вул. Героїв Сталінграду, у будинку 109.

У 2007 році виникла необхідність у проведенні ремонту квартири АДРЕСА_3.

В 2007 року Приватне підприємство «Алекс Буд» за замовленням позивача здійснило ремонт квартири АДРЕСА_4. Згідно кошторису загальна вартість ремонту складає більш ніж 10 663,60 грн. Встановлено, що середній заробіток позивача за 2007 рік становить 3 561,92 грн.

Згідно із ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Керуючись ст.ст. 60, 62, 69-72, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. ст. 368, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. З, 118, 119, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, та поділ майна подружжя задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 23 грудня 1989 року відділом РАГС виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1760, укладений між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 - розірвати.

Визнати квартиру № 19 у місті Дніпропетровську по вулиці Будівельників у будинку 30 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2 та власністю її чоловіка - ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_3.

Визнати квартиру АДРЕСА_5 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2 та власністю її чоловіка - ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_3.

Здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме:

· виділити у власність ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2 квартиру № 19 по вул. Будівельників у будинку 30, в житловому будинку А-5, у місті Дніпропетровську загальною площею 53,6 кв.м.

· виділити у власність ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_3 квартиру № 56 по вул. Героїв Сталінграду у будинку 109 у місті Дніпропетровську загальною площею 54,6 кв.м.

· виділити у власність ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_3 автомобіль ВАЗ 21093, 1992 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2 витрати за сплату судового збору в розмірі 243, 60 гривень.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2 та ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_3 на користь держави судовий збір за вимогу майнового характеру в сумі 3654, 00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: В.О. Циганков