Справа № 165/404/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Провадження № 22-ц/773/1037/15 Категорія: 27 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді Свистун О.В..,

суддів Грушицького А.І., Федонюк С.Ю.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом кредитної спілки «Єдність» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою позивача кредитної спілки «Єдність» на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 18 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18 травня 2015 року в задоволенні позову кредитної спілки «Єдність» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач кредитна спілка «Єдність», покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задовольнення позову повністю. Зазначає, що судом першої інстанції в порушення норм матеріального права застосовано строки позовної давності.

В суд апеляційної інстанції сторони не зявилися, позивач подав заяву з проханням розгляд справи проводити без участі їх представника.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач пропустив строки звернення до суду із позовними вимогами.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 22 лютого 2008 року між позивачем і ОСОБА_2 було укладено договір про надання кредиту № 150-к (а.с.5-7) відповідно до якого останній було надано кредит в сумі 5842,00 грн., з процентною ставкою 24% річних за користування кредитом на фактичний залишок заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 22 лютого 2011 року. Порядок погашення кредиту визначено згідно до графіка (а.с. 5-9).

22 лютого 2008 року між Кредитною спілкою Єдність та ОСОБА_3 укладено договір поруки №150п (а.с.10-11), яким встановлено, що поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_2 усіх її зобовязань, що виникли з договору про надання кредиту№150-к від 22.02.2008 року, укладеного між КС Єдність та ОСОБА_2І.(а.с. 10).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 03 квітня 2013 року (а.с. 17,18) ліквідатором КС Єдність призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 передбачені кредитним договором зобов'язання щодо своєчасності погашення кредиту і сплати нарахованих відсотків не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно до довідки від 10.02.2015 року (а.с.4) заборгованість за кредитним договором №150-к від 22.02.2008 року станом на 01.01.2015 року становить 15036,16 грн., яка складається з наступного: заборгованість по кредиту в сумі 3858,16 грн., проценти, згідно п.7.1 кредитного договору, в розмірі 11178,00 грн. Останній платіж в розмірі 95 грн. ОСОБА_2 здійснила 26 лютого 2008 року. В подальшому відповідачем не проводилось погашення кредитної заборгованості.

Позивач як кредитор предявив до боржника та поручителя вимоги про повернення заборгованої суми кредиту разом з відсотками та пенею, вказавши дату сплати боргу до 02 листопада 2009 року. Однак будь-яка оплата заборгованої суми у встановлений строк проведена не була, про що позивачу було відомо. І 2 листопада 2012 року закінчився строк позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Із норм матеріального права вбачається, що цивільним законодавством передбачено два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що і боржник, однак в межах вимог ст. 559 цього ж Кодексу. Тобто, для предявлення вимог до поручителя встановлено шестимісячний строк.

Із позовною заявою про стягнення всієї суми кредиту, в тому числі і заборгованої суми за весь період позивач звернувся тільки 17 лютого 2015 року. Таким чином, з часу отримання вимоги поручителем, настання терміну виконання даної вимоги та зверненням позивача до суду пройшло більше шести місяців.

Виходячи з положень ст. 559 ЦК України слід вважати, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для строкового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права.

Оскільки позивач предявив вимогу до поручителя про сплату всієї суми боргу до 2.11.2009 року, то шестимісячний термін вийшов 2.05.2010 року.

Позивач не надав суду доказів, що строки пропущено з поважних причин.

Враховуючи встановлені судом обставини, надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач пропустив встановлені законом строки звернення до суду, а тому у позові відмовив на законних підставах.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача кредитної спілки «Єдність» відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 18 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: