У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Висоцької В.С., Остапчука Д.О., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «БТ-Груп» про стягнення коштів за договором позики, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «БТ-Груп» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2013 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики в сумі 589 769,88 грн, з яких: 406 073,13 грн - сума основного боргу; 2 030,37 грн - інфляційні відрахування; 10 481,32 грн - 3% річних; 171 185,06 грн. - 30% від суми позики згідно п. 2.1. договору позики.

Позов мотивовано тим, що 9 серпня 2014 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «БТ-Груп» (далі ТОВ «БТ-Груп», товариство) був укладений договір позики № 1, згідно умов якого ОСОБА_5 надала у борг товариству грошові кошти в сумі 655 000 грн, шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок, а відповідач зобов'язувався повернути позику, яка була надана на строк з 1 листопада 2011 року по 31 жовтня 2012 року включно. Разом з тим, в порушення договірних зобов'язань та на неодноразові звернення позивача відповідач у визначений договором строк борг не повернув, що є підставою для стягнення боргу з урахуванням процентів за користування позикою та 3% річних.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «БТ-Груп» на користь позивача суму боргу у розмірі 589 769,88 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позов виходив з того, що факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання перед позивачем є встановленим, у зв'язку із чим, на підставі ст.ст. 526, 536, 625, 1048,1049 ЦК України, стягнув з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 589 769,88 грн, з яких 401 073,13 грн - сума основного боргу; 2 030,37 грн - інфляційні відрахування; 10 48132 грн - 3% річних; 171 185,06 грн - 30% від суми позики згідно п. 2.1. договору.

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 9 серпня 2011 між ОСОБА_5 та ТОВ «БТ-Груп» укладено договір позики №1, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого ОСОБА_5 передано ТОВ «БТ-Груп» грошові кошти в сумі 655 000 грн, що дорівнює еквіваленту суми 81 875 доларів США, за офіційним курсом НБУ (виходячи з погодженого сторонами розрахункового курсу гривні до долара США на дату укладення договору: 1 долар США = 8,00 грн), цільове призначенні яких: поповнення обігових коштів товариства позичальника для розвитку господарської діяльності.

Згідно п. 3.1., 3.2. договору, строк, на який надається позика, становить з 1 листопада 2011 року по 31 жовтня 2012 року включно. Позика має бути повернута одноразово у повному обсязі.

29 червня 2012 року між ОСОБА_5 та ТОВ «БТ-Груп» укладено додаткову угоду № 1, відповідно до якої сторони домовились про те, що способом забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором позики № 1 від 9 серпня 2011 року є застава у вигляді належних йому на праві власності основних засобів - обладнання за договором застави.

29 червня 2012 року між ОСОБА_5 та ТОВ «БТ-Груп» укладено договір застави рухомого майна № 01, предметом якого є майно, перераховане у п. 1.3 Договору, що належить заставодавцю ТОВ «БТ-Груп».

3 січня 2013 року на виконання п. 1.3 договору застави № 1, заставодержатель ОСОБА_5 та ТОВ «БТ-Груп» склали акт про те, що відповідно до зазначеного вище договору заставодержатель прийняла, а заставодавець передав майно відповідно до наведеного в акті переліку, на загальну суму 248 926,87 грн.

Відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти позивачу не повернув.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України)

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. (ч.1 ст.1050 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України встановлюється розмір процентів - 3%, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.п.2.1, 2.2 договору, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі 30% протягом строку, зазначеного в п.2.2 договору.

З урахуванням встановленого факту порушення відповідачем грошового зобов'язання суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з останнього суми боргу за договором позики в розмірі 589 769,88 грн, з яких 401 073,13 грн - сума основного боргу; 2 030,37 грн - інфляційні відрахування; 10 48132 грн - 3% річних; 171 185,06 грн - 30% від суми позики згідно п. 2.1. договору.

При встановлені фактичних обставин справи судами не порушено норми процесуального права, а при ухваленні судових рішень правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень. При вирішенні даної справи судами правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «БТ-Груп» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2013 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді В.С. Висоцька
Д.О. Остапчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська