у х в а л а

іменем україни

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М. Є.,

суддів: Амеліна В. І., Карпенко С. О.,

Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 27 листопада 2006 року, звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача 4 444,89 доларів США, що еквівалентно 35 514 грн 67 коп., та судові витрати.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 26 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позивач не довів факту укладання 27 листопада 2006 року з ОСОБА_3 кредитного договору, відтак відсутні підстави покладання на нього зобов'язань, які виникли за цим договором.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що 27 листопада 2006 року було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 200 доларів США під 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а останній зобов'язався його погашати та належним чином виконувати умови договору. Внаслідок несвоєчасної сплати боржником щомісячних платежів за користування кредитними коштами виникла заборгованість, яка станом на 29 березня 2013 року становить 4 444,89 доларів США.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Вважаючи недоведеною наявність у відповідача кредитних зобов'язань перед ПАТ КБ «ПриватБанк», суд виходив із того, що вказаний договір відповідачем не укладався, а підпис у договорі виконано іншою особою, якою і були отримані кредитні кошти. При цьому в основу такого висновку суд поклав постанову судді Рівненського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2009 року про проведення виїмки в Рівненській філії ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредитної справи про отримання кредиту на прізвище ОСОБА_3 Проведення судово-почеркознавчої експертизи з метою визначення автора підпису договору виявилось неможливим, оскільки на дослідження не були надані оригінали документів зазначеної кредитної справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У той же час, ухвалюючи рішення про відмову у позові з підстав недоведеності позивачем факту укладання кредитного договору із відповідачем, на порушення приписів ст. ст. 214, 303 ЦПК України суди не звернули уваги на те, що в силу вимог ст. 60 ЦПК України саме на відповідача покладено обов'язок доведення того факту, що він не підписував кредитний договір, за невиконання умов якого до нього пред'явлено позов.

Мотиви, наведені в постанові судді Рівненського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2009 року в силу вимог ст. 57 ЦПК України, не є безумовним доказом того, що ОСОБА_3 не підписував кредитний договір та не отримував кредит.

Крім того, відповідач не оспорює вказаного договору та не порушує питання про визнання його недійсним з тих підстав, що він його не підписував.

На порушення приписів ч. 4 ст. 10, ст. 214 ЦПК України суди залишили поза увагою те, що сам факт непроведення судово-почеркознавчої експертизи для ідентифікації підпису позичальника на кредитному договорі з підписом ОСОБА_3 за обставин неоспорювання останнім дійсності вказаного договору не може бути підставою для відмови в позові про стягнення кредитної заборгованості.

Крім того, суди не перевірили доводів банку про те, що ОСОБА_3 26 березня та 09 липня 2007 року виконував умови оспорюваного ним договору, частково погашаючи заборгованість за договором.

За таких обставин висновки судів про безпідставність позову є передчасними.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук