Номер провадження: 22-ц/785/1417/15
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Процик М.В.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Південний" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ПАТ АБ "Південний" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 01.11.2005 року в сумі 28778,06 доларів США, що за курсом НБУ, встановленим на 22.04.2014 року, еквівалентно 323099,91 грн.; зобов'язання ОСОБА_2, ОСОБА_3 не чинити перешкод ПАТ Акціонерний Банк "Південний" у користуванні будинком та їх виселення.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.12.2014 року позов ПАТ АБ "Південний" задоволено. Визнано за ПАТ АБ "Південний" право власності на будинок АДРЕСА_1, вартість якого становить 285176,99 гривень, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №В 282 від 01.11.2005 року в сумі 28778,06 доларів США, що за курсом НБУ, встановленим на 22.04.2014 року, еквівалентно 323099,91 грн. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 не чинити перешкод ПАТ АБ "Південний" у користуванні будинком під АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ "Південний" судовий збір в розмірі 243,60 грн. в рівних частках.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ АБ "Південний".

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 01.11.2005 року між ОСОБА_2 та АБ "Південний" було укладено кредитний договір № В282, відповідно до умов якого АБ "Південний" зобов'язався надати позичальнику ОСОБА_2 кредит на споживчі цілі покупку та ремонт будинку в сумі 17000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит в такій же сумі не пізніше 29.10.2015 року згідно графіку платежів за кредитним договором, що міститься в Додатку №1, який є невід'ємною частиною кредитного договору, та сплатити наступні проценти за користування кредитом:

12 % річних за період з 01.11.2005 року по 14.03.2006 р.;

08 % річних за період з 15.03.2006 року по 30.10.2015 р.

До кредитного договору № В282 від 01.11.2005 року неодноразово вносилися зміни згідно додаткових угод від: 07.08.2006 року, 15.07.2008 року, 23.03.2009 року, 30.10.2009 року, 31.05.2010 року, 06.06.2011 року, 23.08.2011 року, 19.10.2011 року, 06.03.2013 року.

З урахуванням всіх внесених змін, банк згідно умов кредитного договору зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 41000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит в такій же сумі не пізніше 29.10.2015 року згідно графіку платежів.

На забезпечення виконання кредитного договору від 01.11.2005 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавцем в іпотеку банку передано житловий будинок АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Левіцькою О.В. за реєстровим №5047, зареєстрованого в КП "Білгород-Дністровське БТІ" в книзі 4, номер запису 498, реєстраційний №12308889.

Банк прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_2 обумовлену договором суму кредитних коштів, однак в порушення вимог договору ОСОБА_2 своєчасно не вносила щомісячні платежі, внаслідок чого виник борг в розмірі 28778,06 доларів США, що еквівалентно 323099,91 грн.

За висновком суб'єкта оціночної діяльності - ТОВ "Південно-Українське бюро консалтингу та оцінки" від 07.04.2014 року вартість будинку АДРЕСА_1, становить 285176,99 гривень.

Про дострокове повернення кредиту позивачем 26.08.2013 року на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (як поручителя) за вих. №№0-86-26301 БТ, 0-86-26302 БТ були направлені відповідні вимоги, які були отримані відповідачами, проте залишилися незадоволеними.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання зобов'язання є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, ринкова вартість якого не перевищує розмір заборгованості за кредитом, і застосування правил про мораторій на звернення стягнення виключається підписанням іпотечного договору, в якому ОСОБА_2 надала згоду іпотекодержателю на прийняття останнім одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя.

Проте із такими висновками суду погодитися не можна, суд прийшов до них без повного з'ясування обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на таке.

Відповідно до ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до вимог п.41 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсягу його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини, та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п.6ч.3 ЦК).

Всупереч зазначеним правилам судом першої інстанції не зазначено, що визначено позивачем як збитки, наскільки вартість іпотечного майна є співмірною сумі боргу, наскільки такий спосіб захисту прав відповідає вимогам п.6ч.3 ЦК.

Водночас з розрахунку боргу видно, що з часу укладання договору в 2005 році борг виник за період з 01.04.2013 року по 31.03.2014 року в сумі 25978,87 доларів США, які є боргом за тілом кредиту, строк виконання якого на час звернення не настав, і по суті є вимогою про дострокове стягнення, а сума прострочених відсотків за кредитом складає 92,48 доларів США, сума нарахованих відсотків за кредитом за період з 28.02.2014 року по 31.03.2014 року - 277,11 доларів США, штраф від суми прострочених процентів - 930,75 доларів США, пеня за прострочення повернення кредиту - 1498,85 доларів США (а.с.115).

Згідно ч.3ст.37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

В основу рішення суду першої інстанції покладений висновок суб'єкта оціночної діяльності про оцінку майна ТОВ "Південно-Українське бюро консалтингу та оцінки", оформлений 07.04.2014 року, за яким вартість будинку АДРЕСА_1, становить 285176,99 гривень (еквівалент 25929,66 доларів США) (а.с.128-147,т.1).

Ч.5ст.58 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звіт про оцінку майна вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, таким чином, на час вирішення справи та звернення стягнення на предмет іпотеки висновок втратив чинність і суд першої інстанції на такі обставини уваги не звернув, відповідним чином питання про це в порядку ч.4ст.10 ЦПК України не вирішив, не роз'яснив сторонам порядок надання належних доказів та наслідки не вчинення таких дій.

В свою чергу, представником відповідача був наданий висновок суб'єкта оціночної діяльності ПП "Дельта - Консалтинг" (а.с.93-122,т.2), за яким вартість спірного об'єкта в доларах США складає 47299 доларів США, тобто в 1,8 рази перевищує оцінку, представлену позивачем, а вартість предмета іпотеки, таким чином в 1,6 рази перевищує суму боргу.

В судовому засіданні апеляційного суду сторонам було роз'яснено право заявити клопотання про призначення судової експертизи, враховуючи наявність двох висновків, які суттєво відрізняються один від одного, проте представник ПАТ АБ "Південний" відмовився від її проведення, хоча обов'язок доказування в цій частині покладений саме на позивача.

Не заперечується сторонами, підтверджено договором, що кредит був виданий в іноземній валюті на споживчі цілі, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх неповнолітня дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають та зареєстровані за адресою спірного будинку (а.с.198-200,т.1), загальна площа будинку не перевищує 250 кв.м., відомості про наявність у ОСОБА_2 іншого майна на час вирішення справи були відсутні, тому на виниклі правовідносини розповсюджуються правила Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року.

На такі доводи посилалися відповідачі та зверталися із клопотанням про витребування доказів з реєстраційної служби стосовно наявності іншого нерухомого майна на праві власності (а.с.193,т.1), проте судом у задоволенні такої було відмовлено з підстав ненадання доказів відмови компетентного органу в отриманні такої інформації особисто ОСОБА_2 (а.с.203,т.1), що не можна вважати належно обґрунтованим.

Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", набрав чинності 07.06.2014 року, тобто діяв на час вирішення справи судом, обов'язковий до виконання для всіх суб'єктів, не містить застережень, які б виключати його застосування при виниклих правовідносинах, відтак помилково не застосований судом.

При цьому висновки про те, що наявність в іпотечному договорі застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить про те, що підписанням іпотечного договору іпотекодавець засвідчив надання своєї згоди іпотекодержателю на прийняття останнім одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки, не може позбавляти прав, наданих Законом, ухваленим на забезпечення інтересів боржників в умовах кризи саме за умов неможливості виконання зобов'язання.

Висновки суду про те, що доводи відповідачів про необхідність застосування правил Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" повинні враховуватися лише на стадії виконання рішення суду, є необґрунтованими, оскільки таких застережень в самому Законі не передбачено, саме такого його порядку застосування ним не визначено.

Більш того, позивачем із кількох можливих способів звернення стягнення на предмет іпотеки обраний шлях визнання права власності на майно, рішення про таке не підлягає примусовому виконанню, при такому способі захисту прав звернення стягнення, на відміну від інших, відбувається фактично, не передбачаючи процедур з реалізації майна, відтак нівелює можливість застосування тих способів захисту боржників, на забезпечення якого прийнятий Закон "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", та призведе до незворотних наслідків.

Та обставина, що протягом дії Закону унеможливленою буде реєстрація такого права, викладеного не спростовує, оскільки реєстрація права по суті є лише визнанням державою певних фактів, від відстрочення визнання яких суть виниклих відносин не зміниться.

Сам зміст Закону, а також пояснювальна записка до нього від 03.06.2014 року, оприлюднена на офіційному сайті Верховної Ради України, вказують на те, що ухвалений він з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України, тому до прийняття і набуття чинності законодавством у цій сфері, з метою зменшення напруги в суспільстві і знаходження компромісу, необхідно ввести мораторій (заборону) на примусове відчуження рухомого і нерухомого майна позичальників (боржників), які мають кредитні зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті.

Таким чином, мораторій необхідний для надання часу для врегулювання питання щодо набуття чинності законодавством щодо умов і порядку проведення конвертації зобов'язань за договорами споживчого кредиту з іноземної валюти у національну, а тому до врегулювання цього питання законодавцем звернення стягнення на предмет іпотеки саме у спосіб визнання права власності звузить обсяг прав відповідачів, гарантованих їм державою.

Суд першої інстанції на викладені обставини уваги не звернув, помилково вважав, що вимоги Закону не розповсюджуються на виниклі правовідносини, неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті справи.

Оскільки кредит був виданий на споживчі цілі, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх неповнолітня дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають та зареєстровані за адресою спірного будинку (а.с.198-200,т.1), загальна площа будинку не перевищує 250 кв.м., іншого майна у ОСОБА_2 на праві власності немає, що підтверджується витягом з реєстру прав власника, тому на виниклі правовідносини розповсюджуються правила Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року і правові підстави для його незастосування відсутні.

Зважаючи на викладене, у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та виселення слід відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав застосування вимог вищезазначеного Закону, колегія суддів виходить з того, що відмова з таких правових підстав не позбавляє права позивача повторного звернення, оскільки неможливість примусового відчуження майна визначена законодавцем як тимчасовий захід, який не позбавляє кредитора прав при триваючих правовідносинах.

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Південний" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки будинок АДРЕСА_1, зобов'язання усунути перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_1, виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: