НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/690/14-ц
№ 2/183/141/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участю секретаря судового засідання Пошивайло І.О., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна,

встановив:

Позивач звернулась із позовом, в якому, згідно уточнених позовних вимог просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1. Визнати нею, право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0898 га кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд. Поділити майно набутою за час шлюбу, виділивши позивачу:

- Пральну машинку автомат марки «Самсунг»,

- Газову пічку «Грета»,

- Шафу купе,

- Холодильник,

- Мебельну стінку,

- Міні - диван дитячій,

- Кухонну мебельну стінку.

У разі відсутності майна, стягнути з відповідача його вартість на користь позивача. Визнати за кожною із сторін право власності на вказані житловий будинок та земельну ділянку в розмірі по1/2 частині за кожним. Виділити позивачу в користування житлову кімнату площею 18,5 кв.м. у будинку по АДРЕСА_1, житлові кімнати № 4, 3 надати відповідачу, інші приміщення залишивши в спільному користуванні. Зобов`язати відповідача не чинити перешкод в користуванні майном.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 червня 1996 року, між позивачем і відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період шлюбу у серпні 2010 року відповідачем на підставі договорів купівлі - продажу жилого будинку та земельної ділянки від 04 вересня 2010 року набуто нерухоме майно - житловий будинок та земельна ділянка, що знаходиться по АДРЕСА_1, вартість яких становила 123759 гривень, та 64500 гривень відповідно. Відповідно до рішення Новомосковського міськрайонного суду м. Новомосковська, Дніпропетровської області, від 22 червня 2012 року сімейно - шлюбні стосунки між сторонами розірвані. Окрім вищевказаного нерухомого майна сторонами за час шлюбу придбані побутові речі, а саме: шафа купе, міні диван, кухонна мебельна стінка, кухонний м'який диван, мебельна стінка, пральна машинка марки «Ардо», пральна машинка марки « Самсунг» , холодильник, газова плита, велосипед, стіл комп'ютерний, кресло - ліжко, відеокамера, офісне м'яке крісло, електроінструменти: бензопила, електричний насос, газовий опалюваний котел, зварюваний апарат, алюмінієві радіатори - 7 пгг., килими натуральні - 2 пгг., розміром (3м х 2м), (1м х 1,5м), кран (кухонний) - 1 шт, кран для ванної кімнати -1 шт. та інші речі, які відповідач вивіз самостійно не погоджуючись із позивачем і в той час коли остання була відсутня у житловому будинку по АДРЕСА_1, де мешкала разом з донькою після розлучення з відповідачем. Окрім цього відповідач змінив у будинку усі замки, чим позбавив позивача і доньку права на проживання, у зв'язку з чим остання вимушена була піти мешкати до свої батьків. У теперішній час відповідач перешкоджає позивачу у використовуванні житлового будинку по АДРЕСА_1, та залишає у себе всі придбані під час шлюбу побутові речі.

В судовому засіданні позивач та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог. Вказали, що означене майно придбане подружжям за кошти, набуті як за час шлюбу під час спільного їх проживання на території Російської Федерації так і від відчуження майна, що належало їм за кордоном. Так, в 2007 році сторони відчужили спільний будинок в Республіці Саха (Якутія) Нерюнгринського району м. Нерюнгри на території Російської Федерації, переїхавши до м. Орєхово-Зуєво Московської області Російської Федерації. В 2010 році сторони переїхали на проживання до м. Новомосковська, де придбали за спільні кошти та кошти, надані батьками позивача майно - будинок та земельну ділянку. Інші речі перевозили з Російської Федерації залізничним транспортом. Після сварки, що сталася між сторонами в 2012 році вони спільно не проживають. Відповідач забрав частину речей та документи на майно, а позивач поїхала до батьків.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Пояснили, що майно набуте відповідачем в 2010 році за кошти, отримані ним від реалізації майна, отриманого відповідачем у спадок після смерті матері, яка проживала в м. Орєхово-Зуєво Московської області Російської Федерації із врахуванням коштів, переданих його братом - іншим спадкоємцем майна. При цьому, всі речі, що придбані за час спільного з позивачем проживання були реалізовані сім`єю під час переїзду. Коштами, отриманими від реалізації спільного майна позивач розпорядилась на власний розсуд. Відповідач визнав факт наявності пральної машинки автомат марки «Самсунг», газової пічки «Грета», шафи купе, холодильника, меблевої стінки, міні-дивану дитячого, кухонної меблевої стінки, вказавши, що означені речі забрав з квартири його покійної матері під час переїзду до України.

В судовому засіданні допитано в якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Свідок ОСОБА_13 показав, що допомагав відповідачу та позивачу за адресою: АДРЕСА_1 розвантажувати майно, отримане сторонами з території Російської Федерації. Пояснив, що ним розвантажено декілька великих коробів з речами.

Свідок ОСОБА_14 показала, що знайома зі сторонами з 1994 року в зв`язку з їх проживанням в в Республіці Саха (Якутія) Нерюнгринського району м. Нерюнгри на території Російської Федерації. В 2007 році сторони придбали диван та дитяче ліжко, холодильник, пральну машину, меблі. В 2010 році приїхали до м. Новомосковська, після чого, на території України придбали пральну машинку, меблеву стінку. Вона допомагала сторонам по приїзду як матеріально так і фізично облаштовуватись в Україні.

Свідок ОСОБА_9 яка є рідною тіткою ОСОБА_3 показала, що була свідком подій продажу квартири в м. Орєхово-Зуєво Московської області Російської Федерації. В наступному вона дізналася про придбання останнім будинку на території України.

Свідок ОСОБА_8 показала, що зі слів її чоловіка - ОСОБА_12, відповідачем на кошти, отримані від реалізації майна на території Російської Федерації придбано квартиру в м.Новомосковську. ОСОБА_12 допомагав відповідачу в пошуку та придбанні будинку.

Свідок ОСОБА_10 показав, що на підставі довіреності запродав відповідачу майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. під час продажу відповідач пояснив йому, що грошові кошти отримав у спадок.

Свідок ОСОБА_11 показала, що є сусідкою сторін та проживає по АДРЕСА_1. В 2012 році була свідком переїзду позивача з будинку, під час якого позивач вивозила речі з будинку.

Свідок ОСОБА_12 показав, що разом із відповідачем їздив оглядати квартири в м.Новомосковську. Відповідач пояснив наявність коштів тим, що продав отриману у спадок квартиру.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбно-сімейних відносинах з 08 червня 1996 року по 02 липня 2012 року /а.с.11/.

На підставі договорів купівлі продажу від 04 серпня 2010 року відповідач придбав нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0898 га кадастровий номер НОМЕР_1 надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за суму відповідно 123759,00 грн. та 64500,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 60,70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно зі ст.ст.60, 61 Сімейного Кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального вжитку, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ч.4 ст.71 СК України визначає, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Водночас, частини 1, 7 статті 57 СК України визначать, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Згідно абзацу 2, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна подружжя» - спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки на насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідачем, на підтвердження придбання майна за особисті кошти надано свідоцтво про право на спадщину за законом № 6197 від 04 вересня 2007 року, згідно якого відповідач в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_15 є спадкоємцем 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.45; договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, згідно якої ОСОБА_3 та ОСОБА_16 продали 2/3 частини (належній на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 04 вересня 2007 року, від 06 грудня 2007 року) та 1/3 частину (належну на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 вересня 2007 року) означеної квартири відповідно за суму 990000 руб. /а.с.47/. Довідки та квитанції про здійснення операцій з валютою про продаж російської валюти та придбання американської валюти /а.с.49-55/.

Водночас, враховуючи дату придбання будинку та земельної ділянки на території України, станом на 04 серпня 2010 року, враховуючи курс НБУ по відношенню до російської валюти, курс гривні становив 2,6333 грн. за 10 російських рублів. За таких обставин, станом на момент придбання нерухомого майна у відповідача, з урахуванням частки у власності квартири перебувало в особистій приватній власності грошові кошти в розмірі 173797,80 грн. (660000 рос.руб. х 0,26333).

Відповідно до договорів купівлі продажу від 04 серпня 2010 року, загальна вартість майна, витраченого на придбання нерухомого майна становить 188259,00 грн. (123759,00 грн. + 64500,00 грн.).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що частка коштів, яка належить одному з подружжя та яка витрачена на придбання майна становить 173797,80 х 100 / 188259 = 92% від вартості нерухомого майна. таким чином, слід визнати спільною сумісною власністю подружжя - 8% від вартості усього майна, що становить 2/25 частини майна. Внаслідок чого, за позивачем слід визнати право власності на 1/25 частину майна, придбаного за час шлюбу.

При цьому, доводи відповідача про те, що решту коштів для придбання будинку та земельної ділянки йому надано ОСОБА_16 та від відчуження його особистого майна, доводи позивача про надання допомоги батьками позивача, доводи про те, що кошти на придбання квартири отримані від відчуження майна в м. Нерюнгра суд не приймає до уваги, як безпідставні та не підтверджені належними доказами у справі. Окрім того, матеріали справи свідчать, що квартира в м. Нерюнгри набута відповідачем до дати реєстрації сторонами шлюбу /а.с.48/.

В частині позовних вимог про визнання права власності на машинку автомат марки «Самсунг», газову пічку «Грета», шафу купе, холодильник, меблеву стінку, міні-диван дитячий, кухонну меблеву стінку, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки сторонами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження походження означеного майна та джерела його набуття.

В частині позову щодо виділу майна, зобов`язання вчинення відповідачем дій щодо усунення перешкод у користуванні суд також вважає за необхідне відмовити з урахуванням відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості спільного проживання відповідача та позивача в квартирі, можливості виділу майна в натурі у відповідності до частин у праві власності, створення відповідачем перешкод в проживанні позивача в квартирі. При цьому, постанови про відмову в порушенні кримінальної справи такими не є, оскільки не містять посилання на створення саме відповідачем перешкод в квартирі.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що спірне майно частково є спільним сумісним майном подружжя і позивачу належить 1/25 частина майна, набутого в шлюбі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна задовольнити частково.

Розділити спільне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/25 частину житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1, в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на 1/25 частину земельної ділянки, площею 0,0898 га кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено 30 квітня 2015 року.

Суддя Д.О. Парфьонов