АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Київської міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок і надвірні будівлі у порядку спадкування за законом та за набувальною давністю.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року позивачка звернулась в суд із позовом до ОСОБА_4, Київської міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок і надвірні будівлі у порядку спадкування за законом та за набувальною давністю.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба - ОСОБА_6, яка проживала у житловому будинку АДРЕСА_1, після смерті якої спадщину ніхто не прийняв, а фактично будинком АДРЕСА_1 користувались ОСОБА_7, її дід, ОСОБА_4 - мати та вона.

Спадщина після смерті ОСОБА_6 не оформлялась, оскільки правовстановлюючий документ на належний їй будинок не було зареєстровано у встановленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, після чого житловий будинок АДРЕСА_1 перейшов у фактичне володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які зареєстровані за вищевказаною адресою, а тому ОСОБА_2 просила суд визнати за нею та ОСОБА_4 право власності в рівних частинах - по ј частині будинку та надвірних будівель, за набувальною давністю та в порядку спадкування за законом.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 20 липня 1957 року виконкомом Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих Київської області бабі позивачки, ОСОБА_6, надано дозвіл на будівництво житлового будинку на території АДРЕСА_1 з терміном закінчення будівництва - 01 жовтня 1959 року /а.с. 8 т. 1/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла /а.с.22 т.1/.

17 лютого 1994 року ОСОБА_7, дід позивачки, заповів будинок з прилеглими до нього надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 матері позивачки - ОСОБА_4 /а.с.125 т. 1/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер /а.с.21 т. 1/.

За правилами ст.105 ЦК УРСР (1963 року) громадянин, який збудував жилий будинок, здійснив його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубими порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатись цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р., яка була чинною до 13.12.1995 р., реєстрації підлягали усі будинки і домоволодіння, які були закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі документів, що підтверджують право власності. Реєстрація проводиться на підставі документів, що встановлює право власності, а при їх відсутності громадянин подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок і видачу свідоцтва.

Згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна НОМЕР_1 станом на 08 жовтня 2010 року будинок АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстровано /а.с.17/.

Враховуючи те, що правоустановчі документи на спадкове майно відсутні, 01 листопада 2010 року матері позивачки, ОСОБА_4, державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Колос у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено /а.с.18 т. 1/.

Окрім того, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26 січня 2012 року визнано доведеним, що житловий будинок АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, його не прийнято до експлуатації та в установленому порядку не зареєстровано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Зі справи убачається, що спірний будинок в установленому порядку не зареєстрований, до експлуатації не прийнятий, а тому положення ч.1 ст.1344 ЦК України на правовідносини, що виникли між сторонами, до застосування не підлягають.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи, 17 лютого 1994 року ОСОБА_7 заповів будинок з прилеглими до нього надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1, своїй дочці, ОСОБА_4 /а.с.125 т. 1/.

Отже, ОСОБА_2 не має права на успадкування майна, щозалишилося після смерті ОСОБА_7, оскільки таке право має її мати - ОСОБА_4

Окрім цього, ОСОБА_2, вказавши процесуальне становище ОСОБА_4 у позові як відповідачки, одночасно заявила вимоги і в її інтересах, що суперечить нормам процесуального права.

Враховуючи вищевикладені обставини, а також матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів визнає законними й обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до задоволення позову.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи й долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/22800/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8209/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.