Справа № 495/1664/15-ц
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області

У складі головуючої - судді Шевчук Ю.В.,

При секретарі Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Монашівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про тлумачення змісту заповіту, встановлення нікчемності заповіту, встановлення факту належності правовстановлюючих документів спадкодавцеві та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про тлумачення змісту заповіту, встановлення нікчемності заповіту, встановлення факту належності правовстановлюючих документів спадкодавцеві та визнання права власності на спадкове майно, вказуючи наступне. 21.07.2014 року померла ОСОБА_3, яка 06.07.2004 року склала заповіт, згідно якого вона усе своє майно заповіла позивачці ОСОБА_1. Однак, при звернення ОСОБА_1 до нотаріуса з метою вступу у спадщину, ї у цьому було відмовлено, у звязку з відсутністю документів, які підтверджують родинний зв'язок, а також через наявність іншого заповіту на імя ОСОБА_2 Як вказує позивачка, вона вважає заповіт, складений на імя ОСОБА_2 нікчемним, та просить суд визнати вказаний заповіт нікчемним, встановити факт належності правовстановлюючих документів спадкодавцеві та визнати за нею право власності на спадкове майно.

У належним чином оформленій заяві про забезпечення позову позивачка просить вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 6, 419 гектарів, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Монашівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив №1а ділянка №10, масив №1 ділянка №61, яка належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної вланості на землю серії ІІ-ОД № 008691, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 04.08.2003 року, який зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 121/14; а також заборонити Білгород-Дністровській районній державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом чи за законом на земельну ділянку площею 6, 419 гектарів, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Монашівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив №1а ділянка №10, масив №1 ділянка №61, яка належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної вланості на землю серії ІІ-ОД № 008691, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 04.08.2003 року, який зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 121/14. Свою заяву позивачка мотивує наступним.

23.01.2015 року позивачка звернулась до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. Але у видачі свідоцтва їй було відмовлено згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05.02.2015 року. Згідно листа від нотаріуса за № 157/02-14 від 05.02.2.015 року спадкоємцями за заповітами ОСОБА_3, померлої 21.07.2014 року, є позивачка - ОСОБА_1, та ОСОБА_2. Далі, як вказує позивачка, поки вона в судовому порядку захищає своє право на спадщину, інший спадкоємець може отримати від нотаріуса свідоцтво про право на спадкове майно за заповітом на спірну земельну ділянку, а саме : на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,419 гектарів, розташованої на території Монашівської сільської ради, масив № 1а, ділянка № 10. масив № 1, ділянка № 6І. яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ОД № 008691 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією від 04.08.2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за№ 12,1/14. З посиланням на п.6 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006р. №9, а також на статті 27, 31, 151,152,153 ЦПК України, просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,419 гектарів, розташованої на території Монашівської сільської ради, масив № 1а, ділянка № 10, масив № і, ділянка № 61, яка належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної вланості на землю серії ІІ-ОД № 008691, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 04.08.2003 року, який зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 121/14; та заборонити Білгород-Дністровській районній державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом чи за законом на земельну ділянку площею 6, 419 гектарів, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Монашівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив №1а ділянка №10, масив №1 ділянка №61, яка належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної вланості на землю серії ІІ-ОД № 008691, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 04.08.2003 року, який зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 121/14.

Представник позивачки ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала заяву про забезпечення позову, просила суд її задовольнити.

Адвокат в інтересах відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_4 у судовому засіданні залишив вирішення заяви на розсуд суду.

Згідно ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено : 1) причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Згідно ч. 3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали цивільної справи № 495/1664/15-ц, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно існує спір щодо спадкового майна, яке відкрилось після смерті ОСОБА_3, тобто відповідачем можуть бути вчинені дії, які в подальшому можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про забезпечення позову та накласти арешт на земельну ділянку площею 6, 419 гектарів, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Монашівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив №1а ділянка №10, масив №1 ділянка №61, яка належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної вланості на землю серії ІІ-ОД № 008691, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 04.08.2003 року, який зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 121/14; а також заборонити Білгород-Дністровській районній державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом чи за законом на земельну ділянку площею 6, 419 гектарів, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Монашівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив №1а ділянка №10, масив №1 ділянка №61, яка належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної вланості на землю серії ІІ-ОД № 008691, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 04.08.2003 року, який зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 121/14.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 151- 153 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Монашівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про тлумачення змісту заповіту, встановлення нікчемності заповіту, встановлення факту належності правовстановлюючих документів спадкодавцеві та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 6, 419 гектарів, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Монашівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив №1а ділянка №10, масив №1 ділянка №61, яка належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної вланості на землю серії ІІ-ОД № 008691, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 04.08.2003 року, який зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 121/14.

Заборонити Білгород-Дністровській районній державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом чи за законом на земельну ділянку площею 6, 419 гектарів, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Монашівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив №1а ділянка №10, масив №1 ділянка №61, яка належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної вланості на землю серії ІІ-ОД № 008691, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 04.08.2003 року, який зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 121/14.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подання протягом 5 днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

СУДДЯ :