АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5791/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернулась у червні 2014 року.

Зазначала, що 16.03.2007 року між сторонами укладено Кредитний договір № 800000093, відповідно до умов якого вона отримала кредит для часткової оплати вартості квартири загальною сумою 37 000 дол. США, з процентною ставкою 11% річних. Починаючи з серпня 2008 року ПАТ "Альфа-Банк" в односторонньому порядку було збільшено розмір процентної ставки до 15% річних. Вважаючи дії відповідача незаконними, позивач просила суд зобов'язати ПАТ "Альфа-Банк" здійснити перерахунок процентів за кредитним договором за період з 29.05.2011 року по 29.05.2014 року за ставкою 11% річних.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано ПАТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок процентів за кредитним договором № 800000093 укладеним 16.03.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 за період з 29.05.2011 року по 29.05.2014 року за ставкою 11% річних.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 16.03.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_5, яка згідно свідоцтва про зміну імені Серії І-БК №011565 змінила прізвище на ОСОБА_3, було укладено Кредитний договір № 800000093, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит для часткової оплати вартості квартири загальною сумою 37 000 дол. США.

Згідно розділу І кредитного договору, процентна ставка за кредитом складає 11,0% річних. Кредит надається на строк 180 місяців з кінцевим терміном повернення 16 березня 2022 року.

16.03.2007 року між сторонами укладено Іпотечний договір №800000093-И, відповідно до якого позивач, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №800000093 від 16.03.2007 року, передала ЗАТ "Альфа-Банк" в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

На підставі вказаного договору, 16.03.2007 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу АнтиповоюІ.В. внесено запис до Державного реєстру іпотек.

Згідно довідки ПАТ "Альфа-Банк" від 26.08.2014 року №75830, процентна ставка по кредиту станом на серпень 2014 року становить 15% річних, а розмір щомісячного платежу 511 доларів США.

В позовній заяві позивач зазначає, що підвищення відсоткової ставки відбулось в серпні 2008 року, про що не заперечував представник відповідача в суді апеляційної інстанції.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач, посилаючись на ч. 2 ст.19 Закону України «Про іпотеку», згідно якої будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, зазначала, що відповідач може збільшити відсоткову ставку за кредитом лише після реєстрації такої зміни в Державному реєстрі іпотек.

Зважаючи на те, що ніяких змін до Державного реєстру іпотек стосовно даного обтяження не вносились, збільшення відсоткової ставки по кредиту з 11% річних до 15 % річних здійснено за межами обсягу прав відповідача та з порушенням ч. 2 ст. 9 Закону України «Про іпотеку».

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновків що вони є законними та обгрунтованими.

Натомість колегія не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК, у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58) всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1 -рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Відповідно до п. 7.1.2 кредитного договору, кредитор має право змінити розмір процентів за користування кредитом у односторонньому порядку в разі зміни кон'юнктури ринку, облікової ставки НБУ, індексу інфляції (споживчих цін) тощо. У випадку прийняття рішення про зміну процентів кредитор повинен надіслати позичальнику рекомендованим листом на адресу місяця його проживання, зазначену у розділі 9 Договору, повідомлення про такі зміни не пізніше ніж за 7 днів до дати зміни процентної ставки.

Як вбачається з матеріалів справи в травні 2014 року позивач зверталась до суду з позовом до відповідача про перерахунок процентів за кредитним договором за період з 29.05.2011 року по 29.05.2014 року за ставкою 11% річних з підстав порушення ПАТ «Альфа-Банк» процедури підвищення процентної ставки та неповідомлення позивача про її зміну.

За результатом розгляду даної справи заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове про відмову в позові з інших підстав.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що станом на серпень місяць 2014 року позивач по справі здійснює платежі за договором кредиту вчасно, пеня та інша прострочена заборгованість у неї відсутня за весь час дії договору.

Зазначене вище свідчить про обізнаність позивача щодо підвищення відсоткової ставки та погодження нею погашення сум наданих кредитних коштів з урахуванням розміру підвищеної процентної ставки.

Згідно п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, позивачем не доведено порушення ПАТ «Альфа-Банк» процедури підвищення відсоткової ставки у відповідності до вимог п. 7.1.2 кредитного договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про іпотеку» зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державні реєстрації у встановленому законом порядку.

Крім того, будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачено іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою.

Як вбачається зі змісту положень ч.2 ст. 19 Закону України «Про іпотеку», до моменту внесення відповідних змін в іпотечний договір та реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, розмір відповідальності іпотекодавця буде залишатися у розмірі, визначеному в договорі іпотеки, до моменту внесення відповідних змін до нього.

Отже, державна реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою впливає на обсяг відповідальності іпотекодавця за кредитним договором забезпеченого іпотекою.

При цьому законодавство не пов'язує здійснення державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою з обсягом відповідальності позичальника за укладеним кредитним договором.

На підставі викладеного суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що збільшення процентної ставки за кредитним договором №800000093-И від 16.03.2007 року відбулося за межами обсягу прав відповідача, у зв'язку з недотриманням вимоги ст. 19 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем вимог діючого законодавства та умов кредитного договору при підвищенні відсоткової ставки до 15% річних позивачем до суду надано не було.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: