Справа №751/2616/15-ц
Провадження №2/751/667/15
Рішення

Іменем України

30 червня 2015 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

при секретарі Дасюк Н. В.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Чернігова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди (а.с.1-4), в подальшому позовні вимоги збільшила та просила стягнути з відповідача 19 251,76 грн матеріальної шкоди та 70 000 грн у відшкодування моральної шкоди (а.с.96-99).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Власником іншої частини даної квартири був її син - ОСОБА_5 17.05.2013 року Деснянським відділом державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 14.01.2013 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_5 на користь КС «Моя Родина» заборгованості по кредиту. В ході проведення виконавчих дій було накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5 та в подальшому, 18 квітня 2014 року вказана частина квартири була продана з прилюдних торгів ОСОБА_4 - відповідачу по справі. Зазначає, що з того часу у неї виникають конфлікти з відповідачем щодо спільного проживання. Відповідач змінює ключі в дверях, чинить перешкоди до потрапляння в квартиру, пошкоджує майно, а також не сплачує комунальні послуги. У зв'язку з неправомірними діями відповідача в період з 01.06-07.10.2014 року вона була вимушена проживати на ділянці товариства садівників «Українське». Вказує, що розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначено у межах фактично понесених та документально підтверджених витрат, а саме: купівля сантехніки, необхідної для ремонту каналізації - 768,04 грн; ремонт пральної машини - 5 870 грн; купівля скла для вікон зі склопакетом - 1 5 44 грн; купівля дверних замків - 1 460 грн; вартість пошкоджених вхідних дверей - 4 960 грн; вартість несплачених відповідачем комунальних послуг - 2 384,37 грн; купівля медичних препаратів, призначених лікарем - 1 765,35 грн; купівля та установка повторно нових дверних замків - 500 грн, що загалом становить 19 251,76 коп. Як наслідок неправомірних дій відповідача їй завдано моральної шкоди: у неї погіршився стан здоров'я, вимушена була часто викликати «Швидку допомогу», зазнала душевних страждань, був порушений звичайний спосіб життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 70 000 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник збільшені вимоги підтримали, просили задовольнити повністю, при цьому посилалися на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити повністю.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 - колишній чоловік позивача, суду пояснив, що покупцем частини квартири є не ОСОБА_4, а ОСОБА_14 (депутат міськради). Однак, частина квартири була оформлена на відповідача. До придбання квартири, до торгів приходили ОСОБА_4 і ОСОБА_14 і дивились цю квартиру. ОСОБА_4 пропонував ОСОБА_1 однокімнатну квартиру. Після того, як оформили на ОСОБА_4 частину квартири, він приходів та просив ключі від квартири. Зазначив, що ніколи не бачив ОСОБА_4, все що відбувалось йому відомі зі слів сина. Бачив, як була залита цементом раковина на кухні, у ванній кімнаті та туалет. Після того, він особисто місяць жив у квартирі та відновлював пошкодження. ОСОБА_4 змінював замок у квартирі разом з друзями. Вказав, що замки змінювали чотири рази, після чого вони викликали міліцію. Стан здоров'я позивачки до продажу частини квартири був нормальний, вона самостійно їздила на присадибну ділянку.

Свідок ОСОБА_7 - сусідка позивача в судовому засіданні пояснила, що влітку 2014 року біля дверей позивачки бачила, як невідомий чоловік щось робив із замком. Вона запитала у нього, що він тут робить і він відповів, що купив квартиру та повідомив своє прізвище - ОСОБА_4. На той час позивачка була у лікарні.

Свідок ОСОБА_8 - знайомий сина та колишнього чоловіка позивачки в судовому засіданні пояснив, що на початку липня 2014 року до нього звернувся ОСОБА_6 з проханням допомогти відкрити двері у квартирі. Вказав, що два рази в присутності працівників міліції допомагав відчиняти двері у квартирі. ОСОБА_4 не знає.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 - сусідка позивачки, суду пояснила, що у лютому 2014 року у спірній кватирі стукали у вікна і двері, а коли позивачка з сином поїхали на дачу вона чула як били скло. На другий день побачили на дверях позивачки не було ні ручки, стояли інші замки. Через 4 дні знов приходили невідомі люди, вирізали замки і поставили свої. При розмові слюсар повідомив, що йому сказали зняти старі замки і поставити нові. У березні 2014 року вона прийшла до позивачки і побачила, що у неї у квартирі був чужий чоловік, який повідомив що завтра буде заселятися. ОСОБА_4 прийшов пізніше. В подальшому, викликали «швидку допомогу», а ОСОБА_4 викликав дільничного. ОСОБА_4 показав дільничному інспектору документ про придбання даного житла.

Свідок ОСОБА_10 - знайомий сина та колишнього чоловіка позивачки в судовому засіданні пояснив, що в серпні 2014 року ОСОБА_6 попросив прийти за адресою сина та допомогти. У спірній квартирі у ванній кімнаті ванна і раковина, а також унітаз були залиті цементом. Крім того, він ставив скло у квартирі, яке було вибите на балконі і в маленькій кімнаті.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 - подруга позивача, суду пояснила, що ОСОБА_1 весь час була здорова, а коли позаливали все цементом у квартирі у неї стався інсульт. Цементом було залито все: ванна, кухня, пральна машина. 23 лютого 2014 року приходив особисто ОСОБА_4 і повідомив, що він буде вселятися до квартири. 17 березня 2014 року ОСОБА_4 забрав ключі від квартири. Відповідач показував їй якийсь документ на квартиру, але що це за документ вона не подивилася.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, заперечення представника відповідача, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, оглянувши відмовні матеріали №11670, №13032, №13320, №14665 суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 власником 1/2 частини квартири №16, площею 65,2 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 20.07.1995 року (а.с.41).

Як вбачається із протоколу №2514053/2 від 18.04.2014 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить ОСОБА_5, а саме частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.76), відповідач ОСОБА_4 став переможцем вказаних торгів.

Згідно копії свідоцтва від 22.05.2014 року вбачається, що приватним нотаріусом Завалієвим А.А. посвідчено право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.125). Право власності на вказану частину квартири зареєстроване за відповідачем 22.05.2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.126-127).

Відповідно до пояснень позивача, відповідач вибивав вікна, пошкодив вхідні двері, змінював та заливав клеєм дверні замки в квартиру, не дозволяючи входити до її приміщення. Також, ОСОБА_4 залив цементним розчином пральну машину та каналізаційну трубу, ремонт якої вона сплачували за власні кошти.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, відповідно до названих вище норм закону і роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» ( з наступними змінами і доповненнями), враховується зношеність пошкодженого (втраченого) майна.

На підтвердження розміру заподіяної матеріальної шкоди позивачем були надані товарні чеки, квитанції, ксерокопії фотокарток, відповідь ТОВ «Смена» та висновок сервісного центру «Лагрос».

Так, згідно товарних чеків від 04.07.2014 року на суму 300 грн,, від 13.07.2014 року на суму 300 грн, від 08.08.2014 року на суму 300 грн, від 28.02.2015 року на суму 350 грн вбачається придбання позивачем корпусу врізаного замка (а.с.88-90, 110).

Згідно товарного чеку від 05.07.2013 року на суму 3600 грн (а.с.91) вбачається придбання двері.

Відповідно до копій квитанцій (а.с.10) вбачається придбання сантехніки на суму 686,69 грн та 81,35 грн.

Згідно відповіді ТОВ «Смена» від 18.02.2015 року (а.с.21) вартість скла для вікон німецького профілю зі склопакетом становить 772 грн, вартість замку до вхідних дверей становить верхнього 770 грн, нижнього - 690 грн, вартість двері розміром 86 см - 4 960 грн, розміром 96 см - 5 115 грн.

Також, згідно копії квитанції від 20.09.2014 року (а.с.123) вбачається, що власником ОСОБА_5 до сервісного центру «Лагрос» була здана для діагностики пральна машина «Indesit» з приводу видачі документа щодо вартості робіт для усунення пошкодження (залита цементом). Згідно акту технічного стану пральної машини «Indesit» від 30.09.2014 року вбачається, необхідність заміни бака і модуля управління, орієнтовна вартість деталей становить 5 420 грн, а робіт - 450 грн (а.с.124).

Відповідно зі статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

З наданих позивачем вищевказаних доказів та пояснень свідків не вбачається коли саме та ким були пошкоджені вхідні двері, замки, скло, залиті клеєм дверні замки в квартиру, залиті цементним розчином пральна машина та каналізаційні труби.

Так, позивачу та її представнику було запропоновано надати суду відповідний акт комунального підприємства щодо обстеження квартири після виявлення вказаних пошкоджень, із відповідним переліком та причиною пошкоджень.

Однак, позивачем вказаного доказу не було надано та повідомлено, що обстеження комунальним підприємством не проводилось.

Крім того, позивачем на підтвердження розміру матеріальної шкоди були надані копії фіскальних чеків, з яких вбачається, що у період з червня - липень 2014 року на лікування ОСОБА_1 витратила 1 765,35 грн (а.с.7-9).

Проте, згідно виписного епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 13225, № 4515 (а.с.70,72), вбачається, що позивач з 2011 року періодично лікується, ГПМК. Відповідно до виписки-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 4357, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в період з 25.06.2014 року по 16.07.2014 року, позивач була госпіталізована в плановому порядку.

Із наданих позивачем висновків ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від 24.06.2014 року, від 17.07.2014 року, від 11.07.2014 року, від 10.07.2014 року (а.с.62-65) вбачається, що до відділу міліції звертався ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з приводу факту пошкодження замків. Однак, як вбачається із оглянутих в судовому засіданні відмовних матеріалів до відділу міліції звертався і сам ОСОБА_4 з приводу не допуску до частини квартири (відмовний матеріал №11670, №13032, №13320, №14665).

За правилом ч.3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Тобто, з наданих доказів також не вбачається заподіяної матеріальної шкоди саме з вини відповідача.

Крім того, необґрунтовані вимоги і щодо стягнення вартості несплачених ОСОБА_4 комунальних послуг в сумі 2 384, 37 грн.

Так, згідно рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.04.1999 року (а.с.161) між співвласниками спірної квартири був встановлений порядок користування.

На підставі вказаного рішення суду був здійснений розподіл особових рахунків на вказану квартиру, а саме по АДРЕСА_2 було відкрито на ОСОБА_1, а по АДРЕСА_3 було відкрито на ОСОБА_13 (а.с.143).

Нарахування за отримані житлово-комунальні послуги проводиться за кожним особовим рахунком, що підтверджується листом КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради від 10.06.2015 року (а.с.143-145), ПАТ «Облтеплокомуненерго» від 25.06.2015 року (а.с.150-154), КП «Чернігівводоканал» від 23.06.2015 року (а.с.147-149), ПАТ «Чернігівгаз» від 25.06.2015 року (а.с.156-158).

Згідно наданих копій квитанцій за період з квітня 2014 року по січень 2015 року про оплату житлово-комунальних послуг на суму 2 384, 37 грн (а.с.11-19), вбачається, що оплата комунальних послуг по АДРЕСА_2 здійснювалась ОСОБА_1, а по АДРЕСА_3 - ОСОБА_5

Враховуючи, що особові рахунки на спірну квартиру розподілені, згідно рішення суду, а тому відсутні підстави для стягнення комунальних послуг сплачених позивачем по АДРЕСА_2, а крім того відсутні підстави і для стягнення комунальних послуг по АДРЕСА_3, оскільки згідно наданих квитанцій платником послуг є ОСОБА_5, а не ОСОБА_1

За вказаних обставин, суд вважає позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди позивачем не доведеними, оскільки не надано суду жодного належного доказу на підтвердження вини ОСОБА_4 у спричиненні матеріальної шкоди, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд відмовляє в стягненні моральної шкоди, оскільки в судовому засіданні не встановлено вини відповідача у пошкодженні майна, а також суд не знаходить причинного зв'язку між даним випадком та зверненням позивача за медичною допомогою (а.с.20, 69-72), так як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні в 2013 році, тобто до 22.05.2014 року, коли відповідач ОСОБА_4 став власником 1/2 частини спірної квартири, а в період з 25.06.2014 року по 16.07.2014 року, позивач була госпіталізована в плановому порядку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 292 ЦПК України, ст.22, 23, 1166, 1192 ЦК України, суд -

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. В. Маслюк