Провадження № 4-с/201/20/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Ходаківського М.П., при секретарі Джамаловій С.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області на бездіяльність та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_1Т.О. звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області (далі ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області), визначивши зацікавленими особами ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області та ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій просив зобовязати ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області зняти арешт з усього майна боржника - ОСОБА_1Т.О. та заборону на його відчуження, накладеного постановами ВП № 28149565 від 12.08.2011 та ВП № 31486291 від 02.03.2012 головного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області ОСОБА_2 на виконання виконавчого листа 2-4250/2010 від 16.06.2010.

Слід зазначити, що дана скарга розглядається судом після скасування ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.02.2015 ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2014, якою скарга була задоволена, та повернення справи на новий розгляд.

В обґрунтування скарги заявник відзначив, що спірними постановами державного виконавця на виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська № 2-4250/2010, виданого 16.06.2010, арештовано його майно та оголошено заборону на його відчуження. Постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області від 27.11.2011. ВП № 28149565 повернуто виконавчий лист стягувачеві - ПАТ КБ «Приватбанк». Постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області від 02.03.2012 ВП № 31486291 арештоване його майно та оголошено заборону на його відчуження, а постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області від 19.06.2012 також повернуто виконавчий лист стягувачеві - ПАТ КБ «Приватбанк».

Зазначає, що на даний час заборгованість по даному виконавчому листу у нього та ПП «Агросервіс» перед ПАТ КБ «Приватбанк» погашена в повному обсязі, що підтверджується листом ПАТ КБ «Приватбанк» від 13.12.2011. Однак постанови про арешт майна у порушення вимог ст.ст. 47, 50, 60 Закону України "Про виконавче провадження", пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, не скасовані та арешт не знятий. Тому просив скаргу задовольнити.

Заявник в судове засідання не зявився, про дату, місце та час розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Представник заявника надав письмові пояснення на скаргу, в яких відзначив, що при первісному розгляді скарги зясовано, що ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомляв державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Хмельницькій області, що станом на 21.10.2010 боржником ПП «Агросервіс» повністю виконано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2010. Проте 29.10.2010 до відділу надійшла заява ПАТ КБ «ПриватБанк» про відкриття провадження. Під час повторного примусового виконання виконаного листа документальне підтвердження виконання ні від боржника, ні від стягувача до відділу не надходило.

Зазначає, що норми статей 47, 50, 60 Закону України "Про виконавче провадження" не виключають можливості зняття арешту з майна, належного боржнику, при поверненні виконавчого документа стягувану, так як виконавчий документ був повернутий стягувачу, то необхідність забезпечення виконання рішення суду шляхом накладення арешту відпала. Отже, після виконання ОСОБА_1 зобовязань перед стягувачем - ПАТ КБ «ПриватБанк» застосування будь яких обмежень щодо вільного розпорядження ОСОБА_1 своєю приватною власністю є порушенням його прав.

Боржник ОСОБА_1 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, а інший божник ПП «Агросервіс» в м. Старокостянтинові Хмельницької області, і відповідно різні філії банку займались стягненням коштів. У зв'язку з чим і могла виникнути неточність у датах звернення рішення до виконання. Вважає необґрунтованою позицію виконавчої служби щодо не зняття обтяження з майна громадянина ОСОБА_1

Представник зацікавленої особи - ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, про дату, місце та час розгляду скарги повідомлялися належним чином, надав заяву, в якій просив скаргу розглядати без його участі.

Представник зацікавленої особи - ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області також в судове засідання не зявився, про дату, місце та час розгляду скарги повідомлялися належним чином.

Оскільки учасники процесу не зявилися в судове засідання, суд розглядає справу без участі учасників судового процесу та без застосування фіксації судового засідання технічним засобом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали скарги, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2010 частково задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «УФА «Верус», ПП «Агросервіс», ОСОБА_1Т.О. про стягнення заборгованості за митним договором, на виконання якого судом 16.06.2010 видано виконавчий лист № 2-4250/10 представнику ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою суду у даній справі від 23.06.2009р. забезпечено позов у відношенні ПП «Агросервіс» та ОСОБА_1Т.О., а ухвалою суду від 30.05.2014 заходи забезпечення позову скасовано.

Згідно наявного в матеріалах справи листа ПАТ КБ «ПриватБанк», направленого до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Хмельницькій області, станом на 21.10.2010 боржником ПП Агросервіс» повністю виконано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2010. Також, в матеріалах справи міститься лист Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Одеській області до представника заявника - ОСОБА_3, в якому вказано, що 19.06.2012 виконавче провадження завершене на підставі п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Копія постанови того ж дня була надіслана сторонам виконавчого провадження, виконавчий документ повернуто стягувачу.

При перегляді даної скарги Апеляційним судом Дніпропетровської області встановлено, що 29.10.2010 до ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області надійшла заява ПАТ КБ «ПриватБанк» про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4250/2010, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 16.06.2010. Того ж дня відкрито виконавче провадження одночасно з накладенням арешту на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_1Т.О. В ході примусового виконання рішення встановлено, що за боржником зареєстровано автотранспортний засіб, який оголошено у розшук. Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» на депозитний рахунок Відділу авансовий внесок не було внесено, то 15.04.2011 виконавчий лист було повернуто стягувачу - ПАТ КБ «ПриватБанк».

До ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області 12.08.2011 вдруге надійшла заява ПАТ КБ «ПриватБанк» про відкриття виконавчого провадження за цим же виконавчим листом. 27.12.2011 виконавчий лист повернуто - ПАТ КБ «ПриватБанк» з аналогічних підстав.

До ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області 29.02.1012 втретє надійшла заява ПАТ КБ «ПриватБанк про відкриття виконавчого провадження. 02.03.2012 відкрито виконавче провадження, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1Т.О. Відділом знову було встановлено, що за боржником зареєстровано автотранспортний засіб, який оголошено в розшук. Іншого майна виявлено не було. Оскільки транспортний засіб, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ, не було виявлено протягом року з дня оголошення розшуку, то 19.06.2012 виконавчий лист знову було повернуто стягувачу - ПАТ КБ «ПриватБанк».

Як відзначив апеляційний суд при розгляді скарги, судом першої інстанції не зясована причина надходження заяви банку 29.10.2010 до ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області, в той час як станом на 21.10.2010 божником ПП «Агросервіс» повністю виконано рішення суду. Крім того, під час повторного звернення із заявою про примусове виконання рішення не надано документального підтвердження виконання ні з боку боржника, ні з боку стягувача.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із ч. ч. 3, 4, 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" з майна знімається арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби (якщо виявлено порушення порядку накладення арешту), та якщо є висновок експерта про неможливість чи недоцільність реалізації арештованого майна.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

З наведених норм випливає, що орган державної виконавчої служби може зняти арешт з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачу, чого ще при первісному поверненні виконавчого документа стягувачеві - 15.04.2011, зроблено не було.

Встановлено, що банк повідомляв державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Хмельницькій області про погашення боргу станом на 21.10.2010, а не ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області. Тому у виконавчому провадженні були відсутні документи, що підтверджують виконання вимог виконавчого листа.

Боржник ОСОБА_1Т.О. зареєстрований в ОСОБА_2, а інший божник - ПП «Агросервіс» - у м. Старокостянтинові Хмельницької області, і відповідно різні філії банку займались стягненням коштів. У зв'язку з чим могла виникнути неточність у датах звернення рішення до виконання.

Орган виконавчої служби щодо не зняв арешту з майна після отримання інформації про погашення заборгованості ПП «Агросервіс» та ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк», що встановлено ухвалою суду від 30.05.2014 про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно виданої ПП «Агросервіс» довідки банку від 08.04.2015 (а.с. 99) заборгованість ОСОБА_1 та ПП «Агросервіс» по кредитним зобов'язанням відсутня.

Отже, як зясовано судом, дійсно при первісному розгляді скарги був встановлений факт погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» з листа банку, направленого до державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Хмельницькій області. Тому судом було зроблено висновок про відсутність підстав для застосування арешту майна і заборони його відчуження.

Разом із тим, до ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області така інформація не надходила, тому станом на 29.10.2010 до ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області виконавчий лист надійшов до виконання.

Водночас, державним ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області тричі виконавчий лист повертався стягувачеві - ПАТ КБ «ПриватБанк», що зумовлювало й одночасне, на підставі ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», зняття арешту з майна боржника, чого зроблено не було, що і зумовило подання даної скарги ОСОБА_1Т.О.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24.03.1998р. № 202/98-ВР працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За таких обставин заслуговують на увагу доводи скаржника про те, що державним виконавцем всупереч вимогам ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» своєчасно не знято арешт з його майна.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне скаргу ОСОБА_1Т.О. задовольнити та зобовязати ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області зняти арешт з усього майна боржника - ОСОБА_1Т.О. та заборону на його відчуження, накладеного постановами ВП № 28149565 від 12.08.2011 та ВП № 31486291 від 02.03.2012 головного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області ОСОБА_2 на виконання виконавчого листа 2-4250/2010 від 16.06.2010.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 212-215 218, 294, 383-387 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області на бездіяльність та зобовязання вчинити дії задовольнити.

Зобовязати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області зняти арешт з усього майна боржника - ОСОБА_1Т.О. та заборону на його відчуження, накладеного постановами ВП № 28149565 від 12.08.2011 та ВП № 31486291 від 02.03.2012 головного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області ОСОБА_2 на виконання виконавчого листа 2-4250/2010 від 16.06.2010.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали а у разі, якщо ухвалу постановлено без участі особи яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя М.П. Ходаківський