АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 липня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Галичанського А.Д., Половінкіної Н.Ю.

секретар Паучек І.І.

за участю: апелянта, її представника, представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 14 травня 2015 року-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 третя особа Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю.

Посилалася на те, що їй на праві приватної власності належить двохкімнатна квартира №79, загальною площею 56,30 кв.м. по вул.Руській 251, м.Чернівців. Зазначену квартиру вона набула у власність на підставі заповіту ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про права на спадщину від 18.08.2014р.

Вказує на те, що вона є єдиним законним власником квартири, проте реалізувати свої повноваження власника немає змоги, оскільки в ній зареєстровані та проживають ОСОБА_2 разом із своїми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4

22ц - 949/15 головуючий у 1-й інстанції Войтун О.Б.

Категорія: 2/5 доповідач Перепелюк І.Б.

ОСОБА_2 не є членом її сімї та вселилась у займану квартиру зі згоди спадкодавця ОСОБА_5 Позивач має намір вселитися до квартири №79, що знаходиться по вул. Руській 251 та проживати там зі своєю сімєю, однак цьому перешкоджає ОСОБА_2

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила усунути перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1, власником якої вона є, шляхом позбавлення ОСОБА_2 а також неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права користування квартирою, виселити їх та зняти з реєстрації.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 14 травня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом позбавлення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 права користування квартирою, виселено їх.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що вона та діти довгий час проживають та зареєстровані в квартирі, вважає, що позовні вимоги безпідставні. Апелянт також зазначає, що оскільки домовленість на проживання їх була із попередньою власницею квартири ОСОБА_5, отже це сервітут, який повинен діяти і після смерті ОСОБА_5 Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати, відмовити в їх задоволенні.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення залишити без змін з наступних підстав.

При розгляді справи суд першої інстанції встановив всі обставини справи, дослідив представлені сторонами докази, дав їм належну оцінку, визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами, застосував відповідні норми матеріального права.

Встановлено, що 18.08.2014р. державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори позивачу було видано свідоцтво на спадщину, у відповідності до якого вона стала спадкоємцем зазначеного в заповіті майна - двохкімнатної квартири №79, загальною площею 56,30 кв.м. по вул.Руській 251, м.Чернівців. Спадщина відкрилась після смерті ОСОБА_5, яка померла 27.05.2011р., залишивши на позивача заповіт.

Право власності на спадкову квартиру було зареєстровано позивачем в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу.

Право власності, відповідно до положень ст.328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

Згідно ч.1 ст.319, ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З довідки ПП «Житлосервіс» №496 від 22.09.2014р. вбачається, що в квартирі №79, по вул. Руській 251, м.Чернівці зареєстровані та проживають відповідач ОСОБА_2 та неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в якості піднаймачів.

З пояснень відповідача встановлено, що вона з дітьми проживає та зареєстрована у спірній квартирі з дозволу колишньої власниці квартири - ОСОБА_5, яка померла 27.05.2011р. Після її смерті було встановлено, що вона залишила заповіт на позивача. ОСОБА_2 зверталася в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання зазначеного заповіту недійсним та нікчемним. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 27.02.2014р. в задоволенні позову відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Встановлено, що відповідачі в добровільному порядку не бажають звільнити квартиру, чим чинять власнику квартири позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні квартирою.

Відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що вони як члени сім»ї колишнього власника мають право на проживання та реєстрацію в спірній квартирі. Враховуючи, що вони вселилися та зареєструвались в спірній квартирі за згодою ОСОБА_5, отже після її смерті діє сервітут щодо їх проживання та реєстрації в спірній квартирі.

Колегія суддів з такими доводами не погоджується з наступних підстав. Поняття та встановлення сервітуту передбачено ст.ст. 401, 402 ЦК України. Так, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Посилання апелянта на встановлення сервітуту є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цього, відповідно до положень ст.402 ЦК, суду не представлено.

Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сімї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України при розгляді справи №6-158цс14, з аналізу положень ст.156 ЖК, ст.405 ЦК, вбачається, що право членів сім»ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім»ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім»ї.

Враховуючи всі обставини по справі, позовні вимоги обґрунтовані, апеляційна скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального, процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно :