АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6165/15 Справа № 201/1358/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про зміну кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 30 жовтня 2006 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0304/1006/88-107, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 58 000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 травня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 0304/1006/88-107-Р-1.

25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу 15 червня 2012 року між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Альфа Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 0304/1006/88-107.

В зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на 01 січня 2015 року виникла заборгованість в сумі 698 275, 81 грн., про що було повідомлено відповідачів, однак заборгованість не погашена. Тому позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 698 275, 81 грн. та судові витрати по справі.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ "Альфа-Банк", в якому просить суд зобов'язати відповідача здійснити реструктуризацію заборгованості за кредитним договором шляхом поділу існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті на зобов'язання у розмірі залишку кредиту, а також суми заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом, вираженого в національній валюті - гривні за курсом, що діяв на момент отримання кредиту, а саме 5,05 грн. за 1 долар США, шляхом складання та підписання відповідної додаткової угоди; визначити погашення залишку кредиту, а також суми заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом, вираженого в національній валюті, по класичній схемі протягом 15 років з моменту реструктуризації зі сплатою процентів 15% річних; звільнити ОСОБА_2 від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитного договору. В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 посилається на те, що різке зростання курсу долару США по відношенню до національної валюти спричинило певні складності у належному виконанні умов кредитного договору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволені. Стягнено солідарно з ОСОБА_2 (інд. номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (інд. номер НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" (, МФО 300346) заборгованість за кредитним договором № 0304/1006/88-107 від 30 жовтня 2006 року станом на 01 січня 2015 рік 698 275, 81 грн., а саме: заборгованість за кредитом 41 941, 26 доларів США, що еквівалентно 661 353, 11 грн.; заборгованість по відсотках 2 231, 80 доларів США, що еквівалентно 35 192, 26 грн.; заборгованість по пені 109, 74 доларів США, що еквівалентно 1 730, 44 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про зміну кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» та задовольнити зустрічний позов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено при задоволенні позовних вимог , що 30 жовтня 2006 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0304/1006/88-107, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в розмірі 58 000 доларів США строком до 29 жовтня 2026 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних /а.с.6-9/.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30 жовтня 2006 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 0304/1006/88-107-Z-1, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартиру АДРЕСА_1 /а.с.111-114/.

В подальшому 19 лютого 2009 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 0304/1006/88-107 від 30 жовтня 2006 року, відповідно до якої строк користування кредитними коштами було подовжено до 29 жовтня 2031 року /а.с.10/.

В забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 0304/1006/88-107-р, відповідно до якого остання зобов'язалася перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику за кредитним договором № 0304/1006/88-107 від 30 жовтня 2006 року /а.с.15/.

Банк виконав взяті на себе зобов'язання та надав відповідачу грошові кошти в сумі 58 000 доларів США, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 /а.с.121/

25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі з кредитним договором, що був укладений між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_2 /а.с.18, 51-80/. В подальшому 15 червня 2012 року між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Альфа Банк" був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами /а.с. 19-25/.

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 0304/1006/88-107 від 30 жовтня 2006 року станом на 01 січня 2015 року виникла заборгованість в сумі 698 275, 81 грн., що еквівалентно 44 282, 80 доларів США /а.с.26/, яка складається:

- заборгованість за кредитом 41 941, 26 доларів США, що еквівалентно 661 353, 11 грн.;

- заборгованість по відсотках 2 231, 80 доларів США, що еквівалентно 35 192, 26 грн.;

- заборгованість по пені 109, 74 доларів США, що еквівалентно 1 730, 44 грн.

12 січня 2015 року на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором /а.с.28/. Проте на сьогоднішній день заборгованість по кредитному договору не погашена.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог суд першої інстанції правильно посилався на роз»яснення , що містяться в п. 15, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2015 року де зазначено , що при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Колегія суддів погоджується з вище вказаними висновком суду з огляду на наступне.

Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 496 від 12 листопада 2003 р., визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату, тобто стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно частин 1, 2 та 3 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до вимог ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до ст. 10 ЦПК України позивач повинен довести свої вимоги за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу.

ОСОБА_2 погодився на умови про надання кредиту як такі, що його влаштовували. Банк не примушував, не нав'язував своїх послуг відповідачеві та не вимагав укладення договору. Це була ініціатива особисто відповідача ОСОБА_2

Як вбачається з тексту кредитного договору, права обов'язки сторін детально визначені у підписаному сторонами кредитному договорі в тому числі порядок та строки погашення кредитних зобов'язань.

Колегія погоджується із висновками суду першої інстанції, що при підписанні спірного кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін. Позивач погодився на умови про надання кредиту як такі, що його влаштовували. Позивача не примушували та не нав'язували йому своїх послуг та не вимагали укладення договору. Це була особиста ініціатива позивача.

Крім цього, саме по собі зростання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для зміни кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору і ОСОБА_2 при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість одержання кредиту в національній валюті.

Даний висновок суду, узгоджується із правовою позицією, яка міститься у п.16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин».

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Так , посилання на не бажання позивача врегулювати виниклі труднощі відповідача по погашенню кредитних зобов»язань шляхом реструктуризації цих зобов»язань та переведення їх у національну валюту самі по собі не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Реструктуризація, зокрема, здійснюється шляхом: надання позичальникам відстрочки сплати суми основного боргу за договорами про

надання споживчого кредиту на строк не більше трьох років; продовження строку договору про надання споживчого кредиту з урахуванням обмежень,

що діють у банках, та обставин щодо фінансового стану позичальника; зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з

обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї; поділу існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту на зобов'язання, забезпечене іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, вираженого в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту; зобов'язання, не забезпечене іпотекою, у розмірі різниці залишку кредиту в гривнях за курсом на момент реструктуризації та залишку кредиту в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту, яке повністю виконується в кінці строку договору про надання споживчого кредиту.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином змусити проводити реструктуризацію рішенням суду не можна , оскільки це право, а не обов'язок банку .

Посилання в апеляційній скарзі на те , що відповідачем за основним позовом при укладанні спірного кредитного договору не можливо було передбачити зміну політичної обстановки в країні , збройний конфлікт та виниклу девальвацію національної валюти самі по собі суттєвого значення не мають для вирішення спірних правовідносин.

Виходячи з вище наведеного , вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В АЛ И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

· М.М. Романюк

·

·