АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5379/15 Справа № 203/3439/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М, Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Прудченко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державного підприємства «Придніпровська залізниця»

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто із ДП «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 18946 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди 60000 грн., а всього 78946 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто із ДП «Придніпровська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 487,2 грн..

В апеляційній скарзі ДП «Придніпровська залізниця» просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог до ДП «Придніпровська залізниця» скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що суд необґрунтовано прийшов до висновку про відшкодування завданої позивачу матеріальної та моральної шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачка із 15.07.1974 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

Її чоловік працював електромонтером тягової підстанції Сухачівка Верхівцевської дистанції електропостачання ДП «Придніпровська залізниця» та загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Згідно акту спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком від 30.06.2011 року комісією прийнято рішення нещасний випадок з електромонтером ОСОБА_4 вважати пов'язаним із виробництвом та визначено, що особами, діяльність або бездіяльність яких призвела до нещасного випадку є: електромеханік тягової підстанції Сухачівка ОСОБА_5, в.о. начальника тягової підстанції Сухачівка ОСОБА_6, електромонтер тягової підстанції Сухачівка ОСОБА_7, начальник Верхівцевської дистанції ОСОБА_8, електромонтер тягової підстанції Сухачівка ОСОБА_4

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2014 року електромеханіка тягової підстанції Сухачівка ОСОБА_5 за фактом порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві, що спричинило загибель людини, було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України.

Також судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що внаслідок загибелі ОСОБА_4 позивачці Дорожньою профспілковою організацією Придніпровської залізниці було перераховано 12000 грн., ДП «Придніпровська залізниця» було здійснено виплату матеріальної допомоги на поховання в сумі 960 грн.; третьою особою ОСОБА_3 було виплачено одноразову допомогу в разі смерті на сім'ю в сумі 173179 грн. 20 коп., одноразову допомогу в разі смерті на утриманця в сумі 34635 грн. 84 коп., здійснюються щомісячні страхові виплати в зв'язку із втратою годувальника.

Окрім цього, третьою особою в межах граничних сум, визначених законодавством, позивачці було здійснено відшкодування витрат на поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг на суму 6200 грн.

З наданих позивачкою квитанцій, рахунків та накладних, які суд вважав належними та допустимими доказами, вбачається, що в зв'язку з похованням свого чоловіка позивачкою було витрачено кошти в сумі 25446 грн.

Таким чином, невідшкодованими залишились понесені позивачкою витрати на поховання та ритуальні послуги на суму 18946 грн. (25146 - 6200).

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З урахуванням зазначених обставин та положень ст.1172 ЦК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди, що полягає у залишку невідшкодованих витрат на поховання та ритуальні послуги в сумі 18946 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

При вирішення питання щодо заявлених позивачкою вимог про відшкодування моральної шкоди, суд врахував, що смерть її чоловіка ОСОБА_4 є прямим наслідком небезпечних умов праці на підприємстві відповідача та порушення працівниками підприємства правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві, що стало наслідком загибелі ОСОБА_4

Також суд вважав доведеним, що внаслідок смерті чоловіка, позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях та пригніченому психологічному стані через смерть близької їй людини, що є довічними, істотних вимушених змінах у її життєвих стосунках.

В зв'язку із чим, врахувавши характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачці моральних страждань, ступінь вини відповідача у настанні смерті чоловіка позивачки, зокрема той факт, що згідно акту спеціального розслідування від 30.06.2011 року встановлено порушення і самим ОСОБА_4 вимог Інструкції з охорони праці та Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, дотримуючись принципу розумності та справедливості, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши на її користь із відповідача у рахунок відшкодування такої шкоди 60 000 грн.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни судового рішення доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду про стягнення грошових сум на відшкодування завданої позивачу матеріальної та моральної шкоди безпідставні та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

А тому часткові перерахування грошових сум ДП «Придніпровська залізниця» та іншими особами на користь позивачки, не є підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування витрат на поховання.

У зв'язку із чим безпідставними є посилання відповідача на те, що ці обов'язки несе тільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, відповідно до порядку, визначеного Постановою КМУ №826 від 11 липня 2001 року.

Обставини, встановлені у судовому засіданні на підставі наданих доказів, а також вимоги законодавства, яке регулює правовідносини сторін, і які суд застосував у даному випадку, спростовують доводи апеляційної скарги про недоведеність факту спричинення моральної шкоди позивачці.

Суд врахував характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачці моральних страждань, ступінь вини відповідача у настанні смерті чоловіка позивачки, зокрема той факт, що згідно акту спеціального розслідування від 30.06.2011 року встановлено порушення і самим ОСОБА_4 вимог Інструкції з охорони праці та Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, а також суд дотримався принципу розумності та справедливості. Тому стягнення на користь позивачки у рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн., відповідає вимогам ст.ст.23,1167,1168, ч.2 ст.1193 ЦК України.

Надані позивачкою медичні документи (а.с.56,123,143-144) свідчать про погіршення стану здоров'я позивачки, а тому є належними та достовірними доказами спричинення їй моральної шкоди, відповідно до вимог ст.ст.57-60,64 ЦПК України.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Придніпровська залізниця» відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді