АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5824/2015 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4червня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача Антоненко Н.О.,

суддів Котули Л.Г., Шкоріної О.І. при секретарях Луцькій Л.С., Слащуку А.С.

за участю представника позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю посадової особи органу державної влади.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка бере участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, ДКС України про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю посадової особи органу державної влади відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.04.2007 на підставі рішення Радянського районного суду м. Києва від 11.07.2001 видано дублікат виконавчого листа у справі № 2-2341 про стягнення зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на доньку ОСОБА_6, починаючи з 4 липня 2001 року і до досягнення дитиною повноліття.

12 червня 2007 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження про примусове виконання вищезазначеного виконавчого листа. Заборгованість по аліментах ОСОБА_5 перед ОСОБА_4 станом на 27.06.2013 становить 82 440,56 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.04.2014 визнано протиправною бездіяльність ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві щодо не вчинення всіх можливих виконавчих дій по виконанню виконавчого листа Радянського районного суду м. Києва № 2-2341/2001 від 11.07.2001 та зобов'язано ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві вчинити всі можливі дії щодо виконання зазначеного виконавчого листа.

Виходячи з того, що розмір заборгованості по аліментах є збитками у розумінні ст. 1174 ЦК України, та вважаючи, що оскільки державний виконавець своєчасно не направив ОСОБА_5 довідку-розрахунок про розмір заборгованості по аліментах, ОСОБА_4 позбавлена права стягнення неустойки з боржника, який не може нести таку відповідальність у разі несвоєчасного повідомлення його про наявну суму боргу по аліментах, а неотримання вказаної суми є збитками для ОСОБА_4, які завдані їй внаслідок бездіяльності державного виконавця, виходячи із змісту ст. 196 СК України, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог та відмовив у їх задоволенні.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити у повному обсязі.Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Інші сторони у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином (ас. 82 - 83), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з огляду на таке.

Предметом спору у даній справі є відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю службової особи органу державної влади.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Проте, з позовом про стягнення заборгованості та пені по аліментах ОСОБА_4 не зверталася до суду.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На жодну з цих обставин ні позивач, ні її представник не посилаються. Невиплачені аліменти (заборгованість по аліментах) не є збитками чи упущеною вигодою в розумінні ст. 22 ЦПК України.

Враховуючи, що відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї, проте факт спричинення такої шкоди неправомірними діями у передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК України порядку не встановлено, доказів на підтвердження його наявності позивач суду не надав.

Виходячи з наведеного, оскільки зазначені ОСОБА_4 збитки та шкода не є такими в розумінні ст.ст. 22, 1174 ЦК України, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до неправильної оцінки судом першої інстанції наданих позивачем доказів, проте такі доводи спростовуються встановленими судом обставинами і матеріалами справи. Посилань на неповноту чи неправильність встановлених судом обставин та правовідносин сторін доводи позивача та її представника не містять.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді Л.Г. Котула

О.І. Шкоріна