АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1267/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоХрапка В. Д.
суддівВініченка Б. Б. , Бондаренка С. І.
при секретаріВосколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки та піклування м. Черкаси про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька,-

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ОСОБА_7 пред'явила позов до ОСОБА_6 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька, посилаючись на те, що сторони є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає з матір'ю. Відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Позивачка зазначає, що звернулася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини до Португалії на оздоровлення та відпочинок, проте відповідач без будь-яких пояснень відмовляється дати згоду на виготовлення проїзних документів та на виїзд дитини. Тому просить надати дозвіл на виготовлення дитячого проїзного документу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, надати дозвіл на поїздку до Португалії в період з травня 2015 року до вересня 2015 року у її супроводі, без згоди та супроводу батька.

В січні 2015 року ОСОБА_7 подала до суду уточнену позовну заяву в якій просила надати ОСОБА_8 дозвіл на виїзд за межі України у її супроводі, без згоди та супроводу батька на літній період 2015 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Ухвалено надати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Португалії в період з 01 червня 2015 року до 30 серпня 2015 року без дозволу та супроводу батька ОСОБА_6 у супроводі матері ОСОБА_7

Надано ОСОБА_7 дозвіл на оформлення дитячого проїзного документа неповнолітньому сину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька ОСОБА_6

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, як незаконне, постановлене з порушенням норм процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги по наступних підставах:

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 2 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі й рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Конвенцією «Про права дитини» (ч. 1 ст. 3), ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адмiнiстративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню iнтересiв дитини.

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов'язок здійснювати особливе піклування про дітей, що не мають сім'ї, і про дітей, що не мають достатніх засобів для існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалась державна або інша допомога на утримання дітей.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачці та неповнолітньому ОСОБА_8 були надані офіційні запрошення ОСОБА_11, яка являється рідною сестрою позивачки і тіткою дитини та проживає в Португалії м. Албуфейра та має можливість в період з червня 2015 року по 30 серпня 2015 року прийняти ОСОБА_7 з сином до себе погостювати в Португалію та оздоровитися. Всі витрати , пов'язані з перебуванням в Португалії ОСОБА_11 бере на себе.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради вважає, що відвідування малолітньою дитиною під час літніх канікул іншої держави та спілкування з родичами по маминій лінії буде виключно в інтересах малолітньої дитини.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_8 без супроводу його батька ОСОБА_6 за межі України до Португалії буде виключно в інтересах малолітньої дитини та не порушить його прав та інтересів.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2015 року відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення , але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :