УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Маляренка А.В., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права власності на спадкове майно; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання свідоцтва та рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Полтави недійсними, визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 28 січня 2015 року, та касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до виконавчого комітету Полтавської міської ради, у якому просив визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на кімнату № 7, площею 16,8 кв.м, балкон площею 0,8 кв.м, що знаходиться в квартирі № 28, загальною площею 45,1 кв.м, житловою площею 24,4 кв.м в будинку АДРЕСА_1 в м. Полтаві; коридор - 1 площею 7,3 кв.м, кладову - 2 площею 1,2 кв.м, вбиральню - 3 площею 1,0 кв.м, ванну - 4 площею 2,0 кв.м, кухню - 5 площею 5,4 кв.м та відділення сараю у підвалі площею 6,3 кв.м. залишити у спільному користуванні з ОСОБА_4

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12 вересня 1991 року його батьку ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на вищевказані приміщення. За життя ОСОБА_6 заповіт не склав. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 були його дружина - ОСОБА_7 та він. Його мати ОСОБА_7 в установлений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини до нотаріальної контори не зверталась. Він звернувся до Другої Полтавської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачі йому свідоцтва про право на спадщину на майно після померлого ОСОБА_6 Однак, нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. При цьому зазначав, що замість втраченого оригіналу свідоцтва про право власності на майно від 12 вересня 1991 року, виданого на ім'я ОСОБА_6 йому було видано дублікат даного свідоцтва. Крім того, позивач зазначив, що із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця до нотаріальної контори також звернувся брат - ОСОБА_4, який є співвласником іншої частини спірної квартири, однак він не відноситься до спадкоємців першої черги за законом, а тому, на думку позивача, у нього відсутнє право на отримання спадщини після смерті ОСОБА_6 З урахуванням викладеного та посилаючись на те, що не може оформити свої спадкові права позивач просив суд позов задовольнити.

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 та управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання свідоцтва та рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Полтави недійсним, визнання права власності, посилаючись на те, що через неналежне виконання посадовими особами своїх обов'язків, його вік та добре відношення до свого брата - ОСОБА_6, склалася ситуація, що його зведений брат, отримав у власність майно, що йому не належить. Єдиним законним власником спірної квартири був його померлий у 1974 році батько - ОСОБА_8 Оскільки ОСОБА_6 не маючи родинних зв'язків із власником квартири, спадкоємцями першої черги, згідно закону, після смерті ОСОБА_8 є його мати - ОСОБА_9 та він у рівних частинах по Ѕ частки майна кожному. Після смерті матері - ОСОБА_9 відкрилась спадщина на належну їй Ѕ частку спірного майна, спадкоємцями першої черги були два сини - він та ОСОБА_6 За таких обставин він має право на спадкування ѕ частин загальної площі після смерті батька та матері, ОСОБА_6 на спадкування ј загальної площі квартири після смерті матері. Однак, ОСОБА_6, як члену кооперативу, який сплатив пайовик внесок було видано свідоцтво про право власності на кімнату АДРЕСА_1 в м. Полтаві, площа якої, на думку позивача, значно перевищує частку останнього у спадковому майні. Його брат - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, після смерті якого відкрилась спадщина. На даний час його племінник має намір визнати за собою право власності на частину квартири. У зв'язку із викладеним ОСОБА_4 просив суд позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3, як спадкоємцем після смерті спадкодавця - ОСОБА_6, право власності на спадкове нерухоме майно за законом, яке складається з кімнати № 7 в квартирі АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право спільного користування коридором 1 площею 8,7 кв.м, кладовою - 2 площею 1,2 кв.м, вбиральнею - 3 площею 1,0 кв.м, ванною - 4 площею 2,0 кв.м, кухнею - 5 площею 5,4 кв.м, та сараєм у підвалі площею 6,3 кв.м, що знаходиться у спільному користуванні з ОСОБА_4 У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 28 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_4 - відхиленню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову, виходив із того, що ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги і він вчинив відповідні дії, які свідчать про прийняття ним спадщини, тому набув права на отримання у власність спадкового майна у вигляді вищевказаної квартири. Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх безпідставності та необґрунтованості.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову, виходив із того, що позивач може захистити свої спадкові права шляхом оскарження дій нотаріуса, а не з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, оскільки відсутній спір про право на спадщину та наявність у позивача спадкового прав на спірне нерухоме майно. У частині вирішення зустрічного позову апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду.

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Судами установлено, що ОСОБА_8 (батько ОСОБА_4.) на підставі ордеру № 498 був користувачем квартири АДРЕСА_2 за яку він сплачував пайові внески.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 пай за вказану квартиру не був сплачений повністю. У зв'язку із чим, зі смертю ОСОБА_8 відкрилася спадщина на паєнагромадження померлого.

ОСОБА_9 (колишня дружина ОСОБА_8) була прийнята до членів ЖБК «Комунальник» та на неї було переведено паєнагромадження по АДРЕСА_3 та переоформлені особові рахунки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_9 померла. Пайовий внесок за вищевказану квартиру, на час смерті ОСОБА_9 не був повністю внесений, тому до спадкоємців перейшло паєнагромадження за вказану квартиру.

Після смерті ОСОБА_9 спадкоємцями її прав та обов'язків були її сини: ОСОБА_6 та ОСОБА_4

ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було прийнято в члени ЖБК «Комунальник» та відкрито особі рахунки на кімнати в квартирі АДРЕСА_2 на підставі поданих ними заяв від 11 березня 1989 року.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Полтави від 3 вересня 1991 року на підставі довідок № 119 та № 120 від 10 серпня 1991 року ЖБК «Комунальник» про виплату пайового внеску у повному обсязі, керуючись п. 2 ст. 7 «Про власність» дозволено оформити право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на кімнати в квартирі АДРЕСА_1

12 вересня 1991 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на кімнату № 7 в квартирі АДРЕСА_2.

12 вересня 1991 року ОСОБА_4 видано свідоцтво на право власності на кімнату № 6 в квартирі АДРЕСА_2.

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_4, як члени кооперативу, які сплатили пайові внески, стали власниками квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер, після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме, на кімнату № 7 в квартирі АДРЕСА_2.

Згідно ч 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Згідно із абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням наведених положень закону право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину порядку, встановленому законодавством. Отже за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання прав на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи,що після смерті ОСОБА_6 до Другої Полтавської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, звернувся його брат - ОСОБА_4 та його син - ОСОБА_3

ОСОБА_3 нотаріусу було надано дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане на ім'я спадкодавця, оскільки оригінал втрачено. Постановою державного нотаріуса Другої Полтавської нотаріальної контори від 15 січня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належної вищевказаної кімнати спадкодавцю.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні первісного позову, з тих підстав, що ОСОБА_3 не має права вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно у судовому порядку, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не врахував, що та обставина, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання недійсними правовстановлюючих документів на спірну кімнати, які були видані на ім'я спадкодавця, спростовує висновок суду про відсутність спору про право на спадщину, та дійшов передчасного висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_3 не підлягають судовому розгляду. Посилання апеляційного суду на те, що ОСОБА_3 може захистити своє право шляхом оскарження постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії не заслуговують на увагу, оскільки така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину.

Зазначене є порушенням права на справедливий судовий розгляд, передбачений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Місцевий суд, установивши, що спадкодавець за життя набув право власності на спірну кімнату як член кооперативу, який сплатив пайовий внесок, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на вищевказану кімнату, а відтак, ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги після смерті свого батька має право на успадкування всього належного померлому спадкового майна, у тому й числі спірної кімнати.

На підставі викладеного, місцевий суд правомірно визнав за позивачем право власності в порядку спадкування на спірну кімнату з урахуванням відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену кімнату.

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, рішення суду в зазначеній1 частині відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи й скасоване апеляційним судом помилково.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив про відсутність правових підстав для визнання недійсним рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів від 3 вересня 1991 року «Про оформлення права особистої власності на кооперативні квартири», оскільки ОСОБА_6 за життя правомірно набув право власності на спірну кімнату як член кооперативу, який повністю сплатив пайовий внесок (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність»), яка у подальшому перейшла у власність його сину ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом. Оскільки відсутні підстави для визнання вищевказаного рішення про передачу у власність ОСОБА_6 спірної кімнати, то й відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності на вказану кімнату, та скасування реєстрації.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Касаційну скаргу скаргою ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 28 січня 2015 року скасувати та залишити в силі рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
А.В. Маляренко
Г.В. Юровська