Справа №173/380/15-ц
Провадження №2/173/388/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 19 листопада 2007 року було зареєстровано шлюб між позивачем та ОСОБА_3. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з відповідачем. На підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2014 року позивач сплачує на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини заробітку (доходу). Позивач вважає, що є підстави для зменшення суми аліментів, оскільки він має на утриманні ще одну дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання якої також стягуються аліменти на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Окрім того погіршився стан здоровя позивача, який переніс черепно-мозкову травму та потребує постійного лікування. На підставі вищевикладеного позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на утримання доньки ОСОБА_5 з ? частини доходу (заробітку) до 1/8 частини заробітку (доходу).

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснив, що не має змоги сплачувати аліменти в розмірі ? частини від заробітку, оскільки йому не вистачає коштів на лікування, окрім того він утримує іншу дитину. Також позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідач не надає йому спілкуватися з дитиною, вивезла всі речі з квартири, в якій вони мешкали та витрачає гроші, які він сплачує як аліменти не на доньку, а на її старшого сина.

Представник позивача позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснила, що вона є матірю позивача та просила суд зменшити розмір аліментів, оскільки сину необхідно лікуватися, так як погіршився стан його здоровя.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суду пояснила, що дійсно з позивача на її користь стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини заробітку. Будь-якої іншої допомоги на утримання доньки добровільно не надає. Після розірвання шлюбу вона з дітьми була змушена покинути квартиру, в якій вони мешкали з позивачем, оскільки він зробив подальше проживання неможливим. У звязку з цим викликала міліцію та дільничний інспектор проводив з позивачем профілактичні бесіди. Зараз вона змушена винаймати житло, що потребує також додаткових витрат. Намагалася вселитися в квартиру, в якій вона з дітьми зареєстрована та має право проживати, але відповідач змінив замки. В неї також на утриманні знаходиться старший неповнолітній син. Вважає, що позивачем не доведено підстави зменшення розміру аліментів, оскільки на час прийняття рішення про стягнення аліментів на її користь він також сплачував аліменти на утримання старшої доньки ОСОБА_6 добровільно, а тому рішення суду про стягнення аліментів вважає фіктивним, яке позивач використовує лише з метою зменшити розмір аліментів. Окрім того позивачем не доведено, що стан його здоровя погіршився, оскільки ним не надано доказів того, що він знаходився на лікуванні, або був переведений на іншу роботу у звязку з погіршенням стану здоровя.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, служби у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації, суду пояснила, що до них звернулася ОСОБА_3 із заявою про те, що ОСОБА_1 перешкоджає її проживанню в квартирі, оскільки він змінив замки та не надає ключі від квартири. 5 травня 2015 року представники служби у справах дітей разом з представниками правоохоронних органів виїжджали за колишнім місцем проживання подружжя в смт.Новомиколаївка та було встановлено неможливість вселення ОСОБА_3 до квартири разом із дитиною, оскільки в квартирі було змінено замки. Також відомо, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як насильник в сімї.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають спільну малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження І-КИ № 375906 (а.с.27).

14 листопада 2014 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, згідно з яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 7 серпня 2014 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.4-6).

Згідно з ч . 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

По-перше, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що в нього на утриманні знаходиться інша донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 і на утримання якої з нього також стягуються аліменти.

Суд вважає такі доводи позивача необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно з рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 стягуються аліменти в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 1 грудня 2014 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-8).

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 сплачував аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 добровільно, як до ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_5, так і після цього, що підтверджується такими доказами.

Зі змісту рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2014 року вбачається, що відповідач не погоджувався з розміром аліментів, які просила стягнути з нього ОСОБА_3, оскільки він має ще одну дитину, яку також утримує. Суд відхилив доводи відповідача про знаходження в нього на утриманні іншої дитини у звязку з тим, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження таких обставин та було прийнято рішення про стягнення аліментів в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначене рішення суду ОСОБА_1 не оскаржував та рішення суду набрало законної сили.

Окрім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, суду показала, що вона має спільну дитину з ОСОБА_1. Позивач завжди добровільно надавав допомогу на утримання дитини в різному розмірі від 300 грн. до 1000 грн. Звернулася до суду з позовом у звязку з тим, що ОСОБА_1 два місяці не сплачував аліменти, оскільки в нього була проблемна ситуація з колишньою дружиною. Проте потім позивач все компенсував, а тому вона не зверталася із заявою про примусове виконання рішення суду. За останні три місяці ОСОБА_1 купив донці ноутбук за 8000 грн. та сплатив близько 2500 грн. аліментів.

Згідно з довідками про заробітну плату ОСОБА_1 від 18 лютого та 5 червня 2015 року (а.с.54, 67) аліменти стягуються лише на одну дитину ОСОБА_5, що не заперечував в судовому засіданні сам позивач.

На підставі встановлених судом обставин, суд відхиляє доводи позивача про те, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів змінився його майновий стан, а саме те, що з нього стягуються аліменти на утримання іншої дитини. Доводи позивача та його представника про те, що суд під час ухвалення рішення про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 не врахував те, що в нього на утриманні є інша дитини, фактично зводяться до незгоди позивача з цим рішенням, яке він має право оскаржити у встановленому законом порядку та не є підставою для зменшення розміру аліментів у відповідності до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України.

Щодо доводів позивача про погіршення його стану здоровя суд приходить до таких висновків.

В судовому засіданні сторони визнали, що в 2011 році позивач отримав черепно-мозкову травму, інших травм, в тому числі після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, не отримував. На підставі ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України ця обставина не підлягає доказуванню, оскільки визнана сторонами.

З оригіналу медичної картки ОСОБА_1, яку було оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що в березні та квітні 2015 року він звертався до лікарів зі скаргами на головний біль, зокрема 11 березня 2015 року - до сімейного лікаря та ЛОР-лікаря та психіатра; 18 березня 2015 року до нейрохірурга (діагноз наслідки черепно-мозкової травми, направлений на обстеження; рекомендована консультація ЛОР-хірурга) (а.с.72).

Разом з тим із записів медичної картки вбачається, що ОСОБА_1 проходив лише обстеження, будь-якого лікування йому призначено не було, також зазначено, що оперативного втручання наразі ОСОБА_1 не потребує.

Надані позивачем чеки на придбання ліків 11 та 18 березня 2015 року (а.с.70), суд не приймає до уваги, оскільки в них не зазначено, хто саме придбав ці ліки. Також відсутні докази того, що лікарі призначали ОСОБА_1 ці ліки, виписувались рецепти тощо.

Як пояснив в судовому засіданні позивач відсутнім на роботі у звязку з тимчасовою втратою працездатності в період з 1 грудня 2014 року він не був.

Суд не вважає лише один товарний чек на придбання ліків 2 квітня 2015 року на суму 350 грн. (а.с.69 зв.) достатнім та переконливим доказом того, що погіршився стан здоровя позивача і він потребує постійного лікування, як зазначено в позовній заяві.

Окрім того, що звертає увагу на те, що до лікарів зі скаргами позивач звернувся вже після подання позову до суду (2 березня 2015 року), проте вже в позовній заяві посилається на погіршення стану здоровя та необхідність лікування, що ставить під сумніви такі доводи позивача як підставу для зменшення розміру аліментів.

Надаючи оцінку доказам позивача на підтвердження погіршення його стану здоровя, суд приходить до висновку про відсутність належних та переконливих доказів таких доводів позивача та вважає їх лише припущенням, на якому у відповідності до ч. 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України не може ґрунтуватися доказування.

Всі інші доводи позивача та його представника про те, що відповідач не надає спілкуватися з дитиною, вивезла речі з квартири, намагається незаконно вселитися в квартиру, витрачає аліменти не на дитину, суд не приймає до уваги, оскільки вони не стосуються предмету спору, а згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог.

Разом з тим суд вважає слушними доводи відповідача про те, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, вона змушена винаймати житло, що потребує додаткових витрат, оскільки не має можливості проживати разом з дитиною у квартирі позивача, де вона зареєстрована.

Матеріалами справи підтверджується, що з грудня 2014 року ОСОБА_3 винаймає житло за адресою: АДРЕСА_1 та сплачує орендну плату власнику житла в сумі 450 грн. щомісяця, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов від 5 травня 2015 року (а.с.46) та розписками з січня по травень 2015 року (а.с.40-44).

Також матеріалами справи підтверджується, що 5 травня 2015 року ОСОБА_3 намагалася вселитися разом з малолітньою дитиною до квартири за адресою АДРЕСА_2, проте замки на дверях було змінено (а.с.47). Актом депутата Новомиколаївської селищної ради ОСОБА_8 від 5 травня 2015 року підтверджується, що власник квартири АДРЕСА_3, ОСОБА_1, змінив замки в квартирі. ОСОБА_3 та її діти не мають можливості жити за місцем реєстрації у звязку з тиском та перешкодами, які чинять проти неї колишній чоловіки та його мати у звязку з чим винаймає житло за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.49).

Верховний Суд України за наслідками розгляду справи № 6-143цс13 5 лютого 2014 року зробив правовий висновок про те, що при розгляді позовів про зміну розміру аліментів, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей, зокрема ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів".

Пунктом 4 ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує інші обставини, що мають істотне значення.

В цьому випадку, суд, вирішуючи питання про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, враховує також те, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 змінився матеріальний стан відповідача і вона додатково витрачає кошти на наймання житла, в якому, окрім неї також мешкає їх спільна дитина, що, на думку суду, має істотне значення.

Інші доводи та докази відповідача, зокрема, про те, що позивач перебуває на обліку як насильник в сімї та факти притягнення його до адміністративної відповідальності, суд не приймає до уваги, оскільки такі обставини не стосуються предмету спору. Так само суд не приймає до уваги доводи відповідача про стан здоровя дитини, оскільки відповідачем не доведено, що здоровя дитини погіршилось саме після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Докази про витрати позивача на утримання дитини суд вважає неналежними, оскільки вони не містять інформації щодо предмету доказування.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_1, а тому позов не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що суд прийшов до висновку про відмову у позові, суд вважає, що судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають та їх необхідно віднести за рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 182, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10,11,60,61, 88,212-215,360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем віднести за рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду, мають право оскаржити рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко