У х в а л а

3 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Гуменюка В.І.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пункту 1 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 грудня 2014 року, позов задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_5 на його користь кошти в рахунок індексації простроченої суми боргу в розмірі 27 грн 43 коп.; у решті позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року зазначені судові рішення залишено без змін.

ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема статті 611 ЦК України.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 29 червня 2012 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відмовляючи в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 10% пені за кожен день прострочення виконання зобов'язання, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що відсутність у договорі конкретного виду заходу забезпечення виконання зобов'язань у зазначеному розмірі свідчить про безпідставність одностороннього тлумачення позивачем його права відповідно до пункту 6 договору позики на стягнення з відповідача пені в розмірі 10% за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2012 року, постановленій у справі за позовом ОСОБА_4. до ОСОБА_5 про стягнення майнової шкоди та процентів від простроченої суми, суд касаційної інстанції, виходив із того, що згідно вимог статті 625 ЦК України суди попередніх інстанцій правильно визначились з розміром індексу інфляції, яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь позивача у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання та розглядаючи вимоги щодо стягнення процентів від простроченої суми дійшли правильного висновку про те, що сторонами було визначено розмір відсотків, що підлягають сплаті у разі порушення умов договору позики в розмірі 10% від простроченої суми. Судовим рішенням було встановлено, що відповідач не виконав умов договору займу та не повернув суму боргу в розмірі 15 000 грн, а тому з відповідача на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню відсотки в розмірі 1500 грн.

Однак у справі, рішення суду касаційної інстанції в якій просить переглянути заявник, судами було встановлено, що позовних вимог про стягнення 10% річних від простроченої суми згідно частини другої статті 625 ЦК України позивачем заявлено не було.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
В.І. Гуменюк
А.Г. Ярема