Справа № 299/4376/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

16 квітня 2015 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.0.,

суддів- Дроботі В.В.,Бисаги Т.Ю.

при секретарі - Чучка Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: СГІРФО Виноградівського РВ ГУМВС України в Закарпатській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому вказувала, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1, на підставі договору дарування житлового будинку від 20.05.2005 року. У вказаному будинку, крім позивачки, зареєстрована ОСОБА_3, колишня дружина батька позивачки. Реєстрація відповідачки у будинку створює позивачці перепони у розпорядженні її майном, добровільно знятись з реєстрації ОСОБА_3 не бажає.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим будинком, зняти останню з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати ВГІРФО Виноградівського РВ ГУВС МВС України в Закарпатській області зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішенням Виноградівського районного суду від 25.12.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог ВГІРФО Виноградівського РВ ГУВС МВС України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації-відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, при цьому посилається на аналогічні обставини, що були викладені в позові.

ОСОБА_3 подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що вона являється рідною матір»ю позивачки і спірний будинок був придбаний нею та її чоловіком, а в подальшому подарований ними доньці. На даний час вона проживає у АДРЕСА_1 разом з онуком, оскільки позивачка переїхала жити до свого співмешканця. Іншого житла для проживання ОСОБА_3 не має, є пенсіонером по інвалідності. Просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися, що не перешкоджає суду на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянути справу в їх відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги та заперечення на неї, вважає за необхідне її відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно договору дарування житлового будинку від 20.05.2005 року ОСОБА_2 являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.6).

У вказаному будинку зареєстровані та проживають: позивач -ОСОБА_2 з 29.06.2004 року та мати позивача - ОСОБА_3 з 19.09.1980 року, що стверджується записами будинкової книги (а.с.7-8).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, звертаючись до суду з позовом та посилаючись як на підставу позовних вимог на той факт, що реєстрація відповідачки у будинку створює позивачу перепони для його відчуження, позивач просила суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Разом з тим, порядок визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням регулюється ст.72 ЖК України та ст.71 ЖК України, зокрема для визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, така має не проживати у житловому приміщенні понад 6 місяців.

При цьому встановлено, що відповідач ОСОБА_3 постійно проживає у АДРЕСА_1, що не заперечувалося сторонами в суді першої інстанції.

Доказів відсутності відповідачки понад 6 місяців стороною позивача надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи в суді.

Також судом не добуто доказів того, що позивачка вчиняє дії з продажу житла.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та відмовив у їх задоволенні.

Згідно вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія судової палати ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :