Справа № 296/201/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставне майно та визнання на нього права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставне майно за Договором застави від 24.06.2013 р. в рахунок погашення заборгованості за Договором позики від 24.06.2013 р. у розмірі 120 000 грн. шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно: будівля павільйону продовольчих товарів з реконструкцією зупинки міського громадського транспорту № 2367, загальною площею 29,0 кв.м., що розташована за адресою: м. Житомир, шосе Київське, 22.

В судове засідання позивач не з'явилась, надавши до суду заяву про слухання справи за її відсутності, в якій зазначила, що свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з'явилися. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що проти позовних вимог не заперечує.

За таких обставин суд має можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 896 від 14.12.2006 ОСОБА_2 надано дозвіл на реконструкцію зупинки міського громадського транспорту з розміщенням тимчасового павільйону продовольчих товарів за адресою: м.Житомир, Київське шосе, 22 згідно з проектом.

За договором №1-Д від 08 жовтня 2008 року ОСОБА_2 замовив будівництво павільйону згідно робочого проекту. Актом комісії № 154, призначеної рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 25 червня 2009 року № 44 прийнято в експлуатацію павільйон продовольчих товарів з реконструкцією зупинки міського громадського транспорту № 2367 за адресою: м. Житомир, шосе Київське, 22.

Договором про встановлення особистого строкового сервітуту від 24 вересня 2010 року ОСОБА_2 надано в користування земельну ділянку площею 0,0028 га за вказаною адресою для розміщення павільйону продовольчих товарів з реконструкцією зупинки міського громадського транспорту № 2367.

У відповідності звіту про проведення незалежної оцінки, яку провів оцінювач Житомирської товарної аграрно-промислової біржі ОСОБА_3 на замовлення відповідача, станом на 05.12.2014 р., ринкова вартість павільйону продовольчих товарів з реконструкцією зупинки міського громадського транспорту № 2367 загальною площею 29,0 м? за адресою: м. Житомир, шосе Київське, 22, становить 79 750,00 грн., влаником якого є ОСОБА_2. Павільйон продовольчих товарів за своїми конструктивними характеристиками та ознаками є обєктом нерухомого майна.

Між позивачем та відповідачем 24.06.2013 р. був укладений Договір позики про надання останньому коштів строком на шість місяців з моменту підписання договору на суму 120 000 (сто двадцять тисяч) грн., ОСОБА_2 же зобовязувався віддати зазначену вище суму коштів у строк не пізніше 24.12.2013 р. В якості забезпечення виконання зобов'язань по зазначеному Договору позики, позивач і відповідач уклали між собою договір застави від 24.06.2013 р.

Предметом застави є майно: будівля павільйону продовольчих товарів з реконструкцією зупинки міського громадського транспорту № 2367, загальною площею 29,0 кв.м., що розташована за адресою: м. Житомир, шосе Київське, 22. Будівля павільйону належить відповідачу на праві приватної власності.

У відповідності до п.4.2 Договору застави від 24.06.2014, заставна вартість заставного майна за домовленістю сторін складає п'ятнадцять тисяч доларів США в національній валюті по курсу НБУ на день розрахунку.

Відповідно до п.2.1 та п.4.1. Договору позики, за порушення позичальником умов цього Договору, позикодавець набуває права власності на заставлене майно, передбачене в ст.3 Договору застави від 24.06.2013, яким забезпечується виконання цього Договору.

Згідно п.2.2. Договору застави від 24.06.2013, якщо при настанні умов, передбачених п.2.1. Договору застави, заставодавець заперечує проти звернення стягнення на предмет застави, або не вчиняє дій по передачі предмета застави заставодержателю, права власності на предмет застави вирішується в судовому порядку.

Строк виконання зобов'язань за договором позики настав 24.12.2013 р.

Згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до письмової вимоги позивача про повернення коштів, відповідача 24.09.2014 р. було належним чином повідомлено про необхідність повернення позики, проте ним у цьому було відмовлено.

Згідно зі ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Ст.220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Оскільки договори були укладені в письмовій формі та відбулося часткове виконання договорів (передача 120 000,00 грн. відповідачу), відповідач не заперечує проти договору, то суд вважає за можливе визнати Договір позики від 24 червня 2013 року та Договір застави до нього від 24 червня 2013 року - дійсними.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ст.346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язанням власника.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів.

Зважаючи на те, що Договором позики не встановлено відсотки та інші виплати за користування позикою, а також різниця між розміром позики та вартістю майна, на яке може бути звернено стягнення, то вказане майно переходить до ОСОБА_1 без будь-яких доплат та компенсації сторін.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача борг, шляхом звернення стягнення на заставне майно.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного судочинства.

ОСОБА_1 свої зобовязання за договором позики виконала у повному обсязі, а саме надала відповідачу позику у сумі 120 000,00 грн. Натомість позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконав умови договору позики, зокрема, своєчасно не повернув позичені кошти.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.9 своєї постанови №4 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року розяснив, що право вибору судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.ст.3 і 4 ЦПК).

ОСОБА_1 мала право заявити одночасні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на заставне майно, оскільки відповідач, порушивши договірні зобов'язання, не погашає кредит, а тому вимоги про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на павільйон, зазначений в договорі застави, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, є обґрунтованими.

Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 797 грн. 50 коп..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 174, 197, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором позики від 24.06.2013 р., звернути стягнення на заставне майно - будівлю павільйону продовольчих товарів з реконструкцією зупинки міського громадського транспорту № 2367, загальною площею 29,0 м?, яка розташована за адресою: м. Житомир, шосе Київське, 22.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 797 (сімсот дев"яносто сім) грн. 50 коп.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. П. Сингаївський