Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Стефанишин М. М. ,

при секретарі - Савчур С. В.,

за участі :

представника позивача ОСОБА_1-ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ужгород, цивільну справу за позовною завою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Великогеєвецької сільської Ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що в грудні 2008 року помер ОСОБА_4 , який був батьком ОСОБА_1 та чоловіком ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно а саме: квартира в АДРЕСА_1 та земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по с.Р.Геївці, вул. Борканюка,22,Ужгородського району. Позивачами уже оформлена і була успадкована 1/2 частина квартири в АДРЕСА_2, про що нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частини. Заповіту ОСОБА_5 про спадкування майна на випадок своєї смерті не залишив. Для оформлення спадщини на належну померлому ОСОБА_5 земельну ділянку в с.Р.Геївці, вул.Борканюка,22, Ужгородського району спадкоємцями - дочкою ОСОБА_1 та дружиною ОСОБА_3 були надані правовстановлюючі документи на земельну ділянку, однак, під час подальшого виготовлення технічної документації, отримання витягу з Державного земельного кадастру, позивачами було втрачено оригінал державного акту на право власності на землю, у звязку з чим, державним нотаріусом ОСОБА_6 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку за померлим ОСОБА_5 Підставою для відмови у видачі свідоцтва ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про право на спадщину за законом на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1817 га, кадастровий номер :13:012:0003, розташованої в с.Р.Геївці, вул.Борканюка,22, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, в порядку спадкування за законом після смерті батька та чоловіка ОСОБА_5, який помер в грудні 2008 року стала відсутність(втрата) правовстановлюючого документу на землю.

У звязку з ти , що у позивачів відсутня можливість прийняти спадщину відповідно до норм ЦК України вони звернулися до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в суді позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримав та просив їх задоволити.

Представник Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району, Закарпатської області до суду не зявився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду клопотання в якому просив справу розглядати у відсутності представника Великогеєвецької сільської ради, щодо позовних вимог заперечень не має.

Позивач ОСОБА_3 до суду повторно не зявилася, про день і час розгляду справи була належним чином повідомлена, направила суду письмове клопотання згідно якого просить справу розглядати у її відсутності .

Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5, 1947р.н та ОСОБА_7 1946р.н, якій після укладення 29.08.1970 року шлюбу з ОСОБА_5 присвоєно прізвище ОСОБА_3, являється дружиною покійного ОСОБА_5В на підставі свідоцтва про шлюб виданого Чопським міськвиконкомом Ужгородського району, Закарпатської області, серія І-АБ №265776 від 29.08.1970 р..

Судом також встановлено, що ОСОБА_1, народилася 25.02.1974р. в м.Ужгород, її батьками в свідоцтві про народження записані: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого Міськівідділом ЗА м.Ужгород, Закарпатської області, від 27.03.1974р. , серія І-ФМ №396821, запис №335.

Таким чином, ОСОБА_3, 05.08.1946р.н. , являється дружиною покійного ОСОБА_5 а ОСОБА_1 , 25.02.1974р.н . є його донькою .

Судом встановлено, що 13 грудня 2008 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть, серія І-ФМ №074218 видане 15.12.2008р. , актовий запис № 1346.

Згідно довідки про склад сімї , виданої Комунальним підприємством ЖРЕР №5 за № 5491 від 13.11.2012року , ОСОБА_5 до дня смерті 13.12.2008року проживав зі своєю дружиною ОСОБА_3, донькою ОСОБА_1, онуком ОСОБА_8 і був зареєстрований в квартирі за адресою : АДРЕСА_3.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_5 при житті не залишив заповіт.

За ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

А тому, дочка ОСОБА_1І та дружина ОСОБА_3 являлася спадкоємцями ОСОБА_5 першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України.

За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 від 24.05.2012р. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було успадковано по 1/2 частині квартири , що знаходиться в АДРЕСА_4, після смерті ОСОБА_5

Згідно постанови №528/-02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.06.2015 року винесеної державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори , ОСОБА_6 було відмовлено ОСОБА_1І та ОСОБА_3 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом кожній на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1817 га, кадастровий номер :13:012:0003, розташованої за адресою: в с.Р.Геївці, вул.Борканюка, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , після померлого в грудні 2013 року ОСОБА_5, у звязку з тим, що у спадкоємців відсутній (втрачений) оригінал правовстановлюючого документу, що посвідчував би право власності на спадкове майно земельну ділянку, необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗК №0532294 від 03.07.2003р. померлому ОСОБА_5, належала на праві власності земельна ділянка площею 0,1817га, в с.Р.Геївці, Ужгородського району, вул.Борканюка,22, надана згідно рішення 6 сесії 23 скликання ОСОБА_9 сільської ради від 04.12.1995року для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Відповідно до виданого Управлінням Держземагенства в Ужгорожському районі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ -015 від 02.03.2015року за померлим ОСОБА_5 зареєстровано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 03.07.2003р. ЗК №053294, в с.Р.Геївці, вул.Борканюка, 22, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.1817 га.

Судом встановлено та представником позивача в судовому засіданні підтверджено те, що позивачами було втрачено державний акт на земельну ділянку серія ЗК №0532294 від 03.07.2003р. належний померлому ОСОБА_5, на право власності на земельну ділянку площею 0,1817га, в с.Р.Геївці, Ужгородського району, вул.Борканюка,22, що підтверджується також поданим позивачами оголошенням в газету «Закарпатські оголошення» про те, що вважати недійсним втрачений державний акт серія ЗК №0532294 від 03.07.2003р. виданий ОСОБА_5

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3П та ОСОБА_1 подали заявки на прийняття спадщину до державного нотаріуса Першої ужгородської державної нотаріальної контори , ОСОБА_6 після померлого ОСОБА_5, однак, не оформили свої спадкові права на земельну ділянку.

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 за життя здійснив державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку згідно до вимог чинного законодавства України, що підтверджується матеріалами справи.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцт во про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як роз"яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провад ження.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстра ції.

Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на не рухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстра ції відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обо в"язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті.

А за ч.2 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину.

Як встановлено судом, право власності ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку було посвідчено державним актом, який зареєстровано у визначеному на той час порядку. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в свою чергу подали заявку на прийняття спадщини як спадкоємці першої черги на вказану замельну ділянку після смерті ОСОБА_5 однак, отримати нотаріально посвідчене свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку не мають змоги, у звязку з втратою правовстановлюючого документу на земельну ділянку- державного акту, у звязку з чим спадкоємці позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 по справі, позбавлені можливості оформити своє право на спадщину на дану земельну ділянку.

Згідно ст. 202 ЗК України, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Постановою КМ України від 09.09.2009 року за № 1021 /зі змінами/ затверджено Порядок ведення Поземельної книги, згідно з п. 13-1 якого державна реєстрація земельної ділянки здійснюється після визначення кадастрового номера в установленому порядку та прийняття відповідним органом, який здійснює розпорядження землями, рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність (користування) чи після формування земельної ділянки на підставі документації із землеустрою за рішенням власника земельної ділянки про поділ або об'єднання земельних ділянок.

Відповідно до п.13-3 цього Порядку державна реєстрація земельної ділянки може здійснюватися також на підставі рішення суду.

А за п.32 Порядку право на отримання витягу з Поземельної книги мають власник (користувач) земельної ділянки, суб'єкти права земельного сервітуту, емфітевзису і суперфіцію, їх спадкоємці, правонаступники або уповноважені ними особи.

Дана постанова КМ України втратила чинність на підставі постанови КМ України від 17.10.2012 року за № 1051, якою затверджено Порядок ведення державного земельного кадастру.

Законом України "Про державний земельний кадастр" від 07.07.2011 року /зі змінами/, який діє з 01.01.2013 року, а саме ст. 24 цього Закону, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором централь ного органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. А згідно ч. 3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що дійсно позивачі позбавлені на даний час можливості оформити своє право на спадщину на вищевказану земельну ділянку після смерті ОСОБА_5, яку вони успадкували після померлого ОСОБА_5, якому земельна ділянка була надана у приватну власність згідно вимог діючого на той час законодавства та належала на праві приватної власності, спадкоємці на даний час можуть здійснити державну реєстрацію даної земельної ділянки в рівних частинах на своє ім'я тільки на підставі рішення суду, оскільки, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на цю земельну ділянку з причин, на які вказано вище у рішенні.

Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосову ватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Отже, виходячи з умов частини 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємці до проведення державної реєстрації права власності на вищевказане спадкове майно мають певні майнові права на: 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1817 га, яка розташована в с.Р.Геївці,ву.Борканюка,22, та належала спадкодавцю ОСОБА_5 згідно державного акту ЗК №053294 від 3.07.2003р.

Таким чином, в силу приписів вищенаведених правових норм спадкодавець ОСОБА_5 набув права на вказану вище в рішенні суду земельну ділянку, а позивачі набули право на спадкування майна після смерті свого чоловіка та батька ОСОБА_5, а також права власності на вказану частину земельної ділянки.

Згідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, з огляду на викладені обставини та відповідні їм норми закону, оскільки інший порядок для набуття позивачами права власності на вказане нерухоме майно законодавством не визначений, суд прийшов до переконання про обгрунтованість вимог позивачів, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного та ст.ст.10,11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Великогеєвецької сільської Ради Ужгородського району, Закарпатської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності: на 1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, с.Р.Геївці, вул.Борканюка, 22, кадастровий номер :13:012:0003, загальною площею 0,1817 га, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер 13 грудня 2008року.

Визнати за ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності: на 1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, с.Р.Геївці, вул.Борканюка, 22, кадастровий номер :13:012:0003, загальною площею 0,1817 га, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5, який помер 13 грудня 2008року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_10