Справа № 161/8862/14-ц Провадження № 22-ц/773/679/15 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М. ,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю: представника позивача - Торбика О.С.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_3 про стягнення відсотків та пені за кредитним договором,

за апеляційною скаргою відповідача на рішення Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) "Державний ощадний банк України" звернулось в суд з даним позовом до ОСОБА_3, який обґрунтований тим, що на підставі договору кредитної лінії № 1107 від 25.06.2010 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та приватним сільськогосподарським підприємством (далі - ПСП) «Долина», останнім отримано кредит в сумі 375 000 грн. на поповнення обігових коштів під 24% проценти річних, з терміном повернення не пізніше 24.06.2011 року. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за даним договором, між ОСОБА_3, як фізичною особою, і власником ПСП «Долина» та банком укладено договір поруки № 92 від 25.06.2010 року, за яким відповідач зобов'язався перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором (п. 1.1. Договору поруки).

Вказує на те, що у позичальника виникла прострочена заборгованість, яку він добровільно не погашав. У зв'язку з цим, банк був змушений звернутись з позовом до суду про примусове стягнення кредитної заборгованості. 17.05.2011 року рішенням господарського суду Рівненської області було задоволено вимоги банку та вирішено стягнути з ПСП «Долина» на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором кредитної лінії №1107 від 25.06.2010 року в сумі 394281,70 грн. Крім того, 06.06.2011 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області було задоволено вимоги банку та стягнуто з ОСОБА_3, як поручителя ПСП «Долина» на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором кредитної лінії №1107 від 25.06.2010 року в сумі 403 660,38 грн.

Оскільки позичальник та відповідач відразу не виконали зазначені рішення судів, та з урахуванням п. 10.5 Договору, банк продовжував нараховувати на прострочену заборгованість відсотки за користування кредитними коштами та пеню, які на сьогоднішній день не погашені. За умовами договору кредитної лінії № 1107, зокрема пункту 5.3.2. позичальник зобов'язався точно в строки, обумовленні цим договором, погашати кредит та своєчасно у визначені цим договором строки сплачувати плату (проценти) за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі, а також в повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати спричинені збитки.

Станом на 02.06.2014 року загальна сума заборгованості за договором кредитної лінії № 1107 від 25.06.2010 року складає 50960, 32 грн., з них: 10 997,29 грн. - несплачені відсотки; 15 869,76 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків; 8 421,81 грн. - загальна сума 3% річних; 15 671,46 грн. - загальна сума втрат банку від інфляції.

Позивач з врахування уточнених позовних вимог просив суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором кредитної лінії № 1107 від 25.06.2010 року в сумі 50960, 32 грн., з яких: заборгованість за процентами - 10 997,29 грн.; нарахована пеня - 30 608,55 грн., нараховані 3% річних (відповідно до ст. 625 ЦК України) в сумі 7 778,90 грн.; нарахована сума втрат банку від інфляції (відповідно до ст. 625 ЦК України) в сумі 12 468,36 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.12.2014 року позов ПАТ "Державний ощадний банк України" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 26473,59 грн. заборгованості за договором кредитної лінії №1107 від 25.06.2010 року, з них: 10 997,29 грн. - несплачені відсотки; 10000 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків; 5416,68 грн. - загальна сума 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату процентів; 59,62 грн. - загальна сума втрат банку від інфляції.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати по справі в сумі 264,74 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове рішення, яким задовольнити його апеляційну скаргу, а також розподілити судові витрати відповідно до прийнятого рішення.

Апеляційна скарга підлягає до частково задоволення, а оскаржуване рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові, виходячи з такого.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував тим, що відповідачем, як поручителем вчасно не було погашено заборгованість за договором кредитної лінії №1107 від 25.06.2010 року відповідно до рішення суду, а тому прийшов до висновку про стягнення нарахувань на загальну суму 26473,59 грн. (несплачених відсотків, пені, 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату процентів, втрати банку від інфляції), які нараховувалися банком на прострочену заборгованість по вказаному договору.

Проте, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та не узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Так судом першої інстанції встановлено, що відповідно до умов договору кредитної лінії № 1107 від 25.06.2010 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ПСП «Долина», останнім отримано кредит в сумі 375 000,00 грн. на поповнення обігових коштів під 24% проценти річних, з терміном повернення не пізніше 24.06.2011 року (а.с.13-19).

Для забезпечення належного виконання зобов'язань за даним договором, між ОСОБА_3, як фізичною особою, і власником ПСП «Долина» та банком укладено договір поруки № 92 від 25.06.2010 року, за яким відповідач зобов'язався перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором (п. 1.1. Договору поруки) (а.с.20-22).

Банк зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, проте позичальник та відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконували в добровільному порядку, у зв'язку з чим 17.05.2011 року рішенням господарського суду Рівненської області було задоволено вимоги банку та вирішено стягнути з ПСП «Долина» на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором кредитної лінії №1107 від 25.06.2010 року в сумі 394281,70 грн. (а.с.34). Крім того, 06.06.2011 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області було задоволено вимоги банку та стягнуто з ОСОБА_3, як поручителя ПСП «Долина» на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором кредитної лінії №1107 від 25.06.2010 року в сумі 403 660,38 грн. (а.с.35).

Місцевим судом встановлено, що позичальник ПСП «Долина» та відповідач ОСОБА_3 відразу не виконали вищевказані рішення судів.

З копії платіжного доручення №4 (027169438) від 04.10.2011 року вбачається, що ПСП «Долина» погашено заборгованість 04.10.2011 року в сумі 300000 грн., а тому, з урахуванням п. 10.5 Договору, банк продовжував нараховувати на прострочену заборгованість відсотки за користування кредитними коштами та пеню, які ні позичальником ні поручителем на даний час не погашені.

Відповідно до умов договору кредитної лінії № 1107, зокрема пункту 5.3.2. позичальник зобов'язався точно в строки, обумовленні цим договором, погашати кредит та своєчасно у визначені цим договором строки сплачувати плату (проценти) за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за цим Договором на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в Договорі, а також в і повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати спричинені збитки.

Пунктом 2.1. договору поруки визначено, що у разі порушення позичальником виконання зобов'язання або будь-якої його частини кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання позичальника згідно з умовами кредитного договору.

Згідно із п.10.5 договору кредитної лінії, строк дії кредитного договору встановлено з моменту його підписання сторонами та до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим Договором.

Пунктом 2.7 договору встановлено, що за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим Договором.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за відповідачем ОСОБА_3 рахується заборгованість за договором кредитної лінії № 1107 від 25.06.2010 року в сумі 50960, 32 грн., з яких: заборгованість за процентами - 10 997,29 грн.; нарахована пеня - 30 608,55 грн., нараховані 3% річних (відповідно до ст. 625 ЦК України) в сумі 7 778,90 грн.; нарахована сума втрат банку від інфляції (відповідно до ст. 625 ЦК України) в сумі 12 468,36 грн. (а.с.8, 64-67).

Відповідно до п. 2.7.3. кредитного договору нараховані за період першого дня видачі кредиту або першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення позичальником кредиту проценти повинні бути сплачені не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним, а в разі дострокового погашення кредиту - одночасно з погашенням кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішені таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку з застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутись до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При визначенні строку дії договору поруки слід виходити з того, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Частиною 1 ст. 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Постановою Верховного Суду України від 23 травня 2012 року було переглянуто ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2011 року, постановлену в цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «TWM», ОСОБА_1, ОСОБА-2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме ч. 4 ст. 559 ЦК України.

В даній постанові висловлена правова позиція, згідно з якою умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до обставин вказаної справи Верховний Суд України встановив, що договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, так як відповідними пунктами цих договорів установлено, що вони діють до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до умов кредитного договору, не пред'явив вимоги до поручителів, суд першої інстанції, з висновками якого погодились апеляційні та касаційні суди, дійшов обґрунтованого висновку про те, що поруку припинено на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Як слідує з умов договору поруки від 25.06.2010 року, укладеного між банком та поручителем ОСОБА_3, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитною угодою.

Отже у вказаному договорі поруки не визначено строк в розумінні ст. 252 ЦК України, після закінчення якого порука припиняється.

З матеріалів справи вбачається, що останнє нарахування відсотків по кредитному договору банком проведено у жовтні 2011 року, які за умовами договору (п. 2.7.3. кредитного договору) мали бути сплачені відповідачем 10 листопада 2011 року, коли закінчився строк виконання зазначеного основного зобов'язання. Починаючи з наступного дня, тобто з 11.11.2011 року, почав перебіг шестимісячний строк протягом якого банк вправі був звернутися із відповідним позовом до відповідача ОСОБА_3, як поручителя ПСП «Долина».

Однак, з відповідним позовом до суду банк звернувся лише 04.06.2014 року, тобто з пропуском встановленого законом шестимісячного преклюзивного строку, що є наслідком, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, припинення поруки за укладеним між банком та ОСОБА_3 договором поруки від 25.06.2010 року і є безпосередньою підставою для відмови в даному позові банку до поручителя.

Суд прийшов до помилкового висновку про те, що в даному випадку підлягають до застосування положення ЦК України, які регулюють питання пов'язані із позовною давністю, оскільки у розглядуваному випадку позов банком заявлено до поручителя, а тому правовідносини, які виникли між сторонами спору регулюються умовами укладеного договору поруки, а також відповідними нормами ЦК України щодо поруки та випадків її припинення. Оскільки розглядуваний позов пред'явлений до відповідача, як до поручителя, за межами строку дії поруки, вимоги позивача про стягнення з останнього відсотків та пені за згаданим кредитним договором не можуть бути задоволені.

Таким чином, дане рішення суду першої інстанції у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, підлягає відповідно до положень ст. 309 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові банку.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2014 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_3 про стягнення відсотків та пені за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: