УХВАЛА

іменем україни

15 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Леванчука А.О., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про поновлення на роботі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 29 вересня 2009 року працював у відповідача на посаді виконуючого обов'язки генерального директора, а з 26 січня 2010 року - директора Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - ДП ВК «Краснолиманська»). Зазначав, що у липні 2014 року йому стало відомо про те, що наказом відповідача від 30 липня 2010 року № 233 к/к його було звільнено з посади генерального директора з ДП ВК «Краснолиманська» за п. 5 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з нез'явленням на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, з 29 березня 2010 року. Вважаючи своє звільнення незаконним, оскільки перебував на лікарняному менше ніж чотири місяці підряд, ОСОБА_3 просив суд поновити його на посаді генерального директора ДП ВК «Краснолиманська».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Поновлено ОСОБА_3 на посаді генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська». Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України допущено до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач перебував на лікарняному з 1 квітня 2010 року по 30 липня 2010 року з перервою, тобто менше ніж чотири місяці підряд, тому вважав, що зазначені в наказі обставини не можуть бути підставою для звільнення позивача. При цьому вважав необхідним врахувати думку позивача про те, що саме ДП ВК «Краснолиманська» є належним відповідачем у справі, тому вважав, що суд позбавлений права самостійно змінювати відповідальну за позовом особу та відхилив клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі належним відповідачем або співвідповідачем Міністерство енергетики та вугільної промисловості України. Також зазначив про те, що позивачем не заявлено до цього Міністерства самостійних вимог. Крім того, зазначив, що на вимоги, що випливають із порушення особистих немайнових прав, позовна давність не поширюється.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що ДП ВК «Краснолиманська» ніяким чином не впливав як на призначення на посаду генерального директора так і на його звільнення, оскільки ці повноваження належать виключно до компетенції уповноваженого органу управління підприємством - Міністерству енергетики та вугільної промисловості України, а отже й не порушував його трудові права.

При цьому послався на те, що суд першої інстанції відхилив клопотання ДП ВК «Краснолиманська» про залучення Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в якості належного відповідача, та не вирішив питання щодо залучення його співвідповідачем до участі у справі, відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України, чим допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, вирішив питання про права та обов'язки особи, яка є належним відповідачем у справі й не приймала участі у її розгляді, і ці порушення не можуть бути усунені під час перегляду рішення в апеляційній інстанції.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 29 вересня 2009 року № 262 к/к ОСОБА_3 було призначено виконуючим обов'язки генерального директора, а наказом від 26 січня 2010 року № 27 к/к - директором ДП ВК «Краснолиманська» на умовах укладеного контракту як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір і цього ж дня з ОСОБА_3, як з директором ДП ВК «Краснолиманська», Міністерством вугільної промисловості України було укладено контракт на термін з 26 січня 2010 року по 26 січня 2015 року.

Згідно довідки комунального лікувально-профілактичної установи Родинської міської лікарні Донецької області від 26 квітня 2014 року, ОСОБА_3 перебував на лікуванні у період з 1 квітня 2010 року по 30 липня 2010 року з перервою (а. с. 106)

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 30 липня 2010 року № 233 к/к ОСОБА_3 його було звільнено з посади генерального директора ДП ВК «Краснолиманська» за п. 5 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з нез'явленням на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, з 29 березня 2010 року.

За положеннями п. 5 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний у зв'язку з нез'явленням працівника на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

Обгрунтовуючи заперечення проти позову та доводи апеляційної скарги ДП ВК «Краснолиманська», до якої приєдналось Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, посилалось на те, що відповідно до п. 6.2 Статуту цього підприємства контракт (трудовий договір) з керівником підприємства укладає в установленому порядку Міністр енергетики та вугільної промисловості України. Позивач був прийнятий на посаду у відповідності до наказу Міністра вугільної промисловості України. При цьому звертали увагу на те, що жодних доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строків позовної давності позивачем не надано.

Відповідно до п. 5 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, з метою організації своєї діяльності: здійснює добір кандидатів в апарат та керівні посади підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, формує кадровий резерв на відповідні посади, організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації працівників апарату. У свою чергу, Міністр, як керівник Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, призначає на посаду та звільняє з посад за погодженням із головами відповідних місцевих адміністрацій керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міненерговугілля України.

Отже, суд першої інстанції не звернув уваги на ст. 24 КЗпП України та роз'яснення, що надані судам у п. 1 постанови Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 6 (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» про те, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації, чи уповноваженого ним органу.

При цьому відповідач не є власником ДП ВК «Краснолиманська», а органом його управління є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України.

Посилаючись на те, що позивач відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України не дав згоди на залучення в якості відповідача чи співвідповідача Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, суд першої інстанції в такому разі, при вирішенні позову по суті повинен був виходити з того, чи є відповідач належним та чи підлягає у зв'язку з цим позов до задоволення.

Крім того, виходячи з характеру спірних правовідносин та суті позовних вимог, суд першої інстанції не виконав положення ст. ст. 35, 36 ЦПК України щодо залучення органу управління ДП ВК «Краснолиманська», тобто Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, до участі у справі в якості третьої особи, якщо позивач заперечував проти заміни відповідача.

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суди не звернули уваги на те, що згідно зі ст. ст. 1, 3 КЗпП України трудові відносини регулюються законодавством про працю. Разом із тим, вирішуючи питання щодо дотримання строку звернення до суду, суд безпідставно керувався вимогами ст. 268 ЦПК України, а не спеціальною нормою, якою є ст. 233 КЗпП України, на що апеляційний суд уваги не звернув.

Оскільки суди не встановили фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, порушення закону допустили як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: А.О. Леванчук

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко