У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про вселення, визначення порядку користування квартирою та встановлення розміру витрат на утримання квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року ОСОБА_6 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про вселення, визначення порядку користування квартирою та встановлення розміру витрат на утримання квартири, посилаючись на те, що сторони є власниками у рівних частках двокімнатної квартири АДРЕСА_1. У квартирі проживає ОСОБА_7 із чоловіком та двома дітьми, а мати сторін - ОСОБА_8 постійно проживає у м. Вінниці. Відповідачі перешкоджають йому користуватись належною йому частиною квартири.

Позивач просив виділити йому у користування кімнату площею 11,3 кв. м, відповідачам - кімнату площею 18,2 кв. м, а розмір витрат на утримання квартири розподілити таким чином: він сплачує 40 %, а відповідачі - 60%.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 липня 2013 року позов задоволено частково.

Вселено ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_1. Встановлено порядок користування вказаною квартирою між співвласниками ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а саме: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виділено у користування жилу кімнату площею 18,2 кв. м, ОСОБА_8 - жилу кімнату площею 11,3 кв. м, у загальному користуванні сторін залишено кухню площею 8,8 кв. м, коридор - 7,5 кв. м, вбудовану шафу - 0,6 кв. м, ванну кімнату - 2,6 кв. м, вбиральню - 1,3 кв. м, балкон - 0,9 кв. м. Розмір витрат із утримання зазначеної квартири встановлено у рівних частках - по 1/3 частині витрат між співвласниками ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2014 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2013 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Останнім рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про встановлення порядку користування квартирою, встановлення розміру витрат на утримання квартири і в частині стягнення судових витрат, та ухвалено у цій частині нове рішення, яким встановлено інший порядок користування спірною квартирою, а саме: виділено ОСОБА_6 у користування жилу кімнату площею 11,3 кв. м, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з двома малолітніми дітьми - жилу кімнату площею 18,2 кв. м. У загальному користуванні сторін залишено кухню площею 8,8 кв. м, коридор - 7,5 кв. м, вбудовану шафу - 0,6 кв. м, ванну кімнату - 2,6 кв. м, вбиральню - 1,3 кв. м, балкон - 0,9 кв. м.

В частині позовних вимог ОСОБА_6 про розподіл витрат на утримання спірної квартири відмовлено.

В іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 липня 2013 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року в частині визначення порядку користування квартирою, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 липня 2013 року.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_6 про вселення та розподіл витрат на утримання спірної квартири сторонами не оскаржувалось.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що поділ квартири між трьома її співвласниками неможливий, а тому визначив порядок користування квартирою з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників та встановив розмір витрат сторін на утримання квартири.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визначення порядку користування квартирою, та ухвалюючи нове, яким встановлено інший порядок користування спірною квартирою, а саме: ОСОБА_6 виділено у користування жилу кімнату площею 11,3 кв. м, а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з двома малолітніми дітьми - жилу кімнату площею 18,2 кв. м, апеляційний суд врахував інтереси сторін, а також те, що між сторонами не склався певний порядок користування квартирою, у зв'язку з чим виходив із рівності часток сторін у спільному майні, а також із того, що відповідач ОСОБА_8 є однієї статі з відповідачем ОСОБА_7, а відповідач ОСОБА_6 у спірній квартирі постійно не проживає, оскільки проживає за іншою адресою, а також з урахуванням того, що спірну квартиру неможливо поділити на три ізольовані частини вважав можливим та необхідним встановити саме такий порядок користування квартирою.

Проте, повністю з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є співвласниками спірної двокімнатної квартири у рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло № 452 від 20 вересня 1993 року, виданого правлінням Чорноморського морського пароплавства, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до технічного паспорту квартира складається з двох кімнат площею 18,2 кв. м та 11,3 кв. м, загальною площею 50,3 кв. м.

Судом першої інстанції також встановлено, що із 2003 року ОСОБА_7 проживає у вказаній квартирі з чоловіком та двома дітьми, 2005 року та 2011 року народження, самостійно несе всі витрати з утримання квартири та сплачує комунальні послуги. ОСОБА_8 часто приїжджає на тривалий час та проживає у спірній квартирі у кімнаті площею 11,3 кв. м. Із 2004 року ОСОБА_6 не проживає у спірній квартирі у зв'язку із проживанням зі своєю родиною на іншій жилій площі. ОСОБА_7 вказувала, що на вхідних дверях квартири змінено замки, але вона не перешкоджає ОСОБА_6 у користуванні його часткою квартири.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Із положень ст. 358 ЦК України випливає, що надання співвласнику в користування частини майна має ґрунтуватися на встановленні відповідності між розміром частки співвласника в праві спільної власності та часткою того майна, надання якого в користування вимагає такий співвласник. За домовленістю співвласників може бути допущено відступ від засад відповідності між розміром частки в праві та розміром частки в майні.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 в частині встановлення порядку користування спірною квартирою, вказаних вимог закону не врахував, та на порушення ч. 4 ст. 338 ЦПК України не врахував висновки і мотиви, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2014 року, у зв'язку з чим не звернув уваги на те, що встановити порядок користування квартирою із дотриманням прав кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності неможливо. Виділяючи позивачу кімнату площею 11,3 кв. м, апеляційний суд не врахував, що площа кімнати не відповідає належній ОСОБА_6 частці в праві спільної часткової власності, чим порушив права інших співвласників спірної квартири.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування в частині встановлення порядку користування спірною квартирою з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визначення порядку користування квартирою скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук