Ухвала

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Нагорняка В.А., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування витрат на поліпшення житла, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування витрат на поліпшення житла.

Позивачка посилалась на те, що 28 липня 2006 року вона уклала шлюб з ОСОБА_5, який є сином відповідачки. Після реєстрації шлюбу починаючи з квітня 2007 року вони з чоловіком стали проживати в будинку відповідачки по

АДРЕСА_1. Вказувала, що зі згоди відповідачки вона провела усі ремонті роботи за власні кошти у зазначеному будинку, в результаті чого нею було витрачено кошти на будівельні матеріали, обладнання, оплату виконаних робіт на суму 74 791 грн 90 коп. За рахунок проведеного капітального ремонту, обладнання та надбудови цінність та вартість будинку змінилися, і проведені поліпшення будинку не можуть бути відокремлені. На підставі вищезазначеного позивачка просила стягнути з відповідачки витрати на поліпшення житлового будинку та окремого обладнання у розмірі 74 791 грн 90 коп.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від

09 вересня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 відшкодування витрат, понесених на поліпшення житла, в розмірі 37 395 грн 95 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 316 ЦПК України рішення апеляційного суду складається з мотивувальної частини із зазначенням: мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції та не оспорених обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

За правилами ст. 215 ЦПК України рішення суду складається з:

1) вступної частини із зазначенням:

часу та місця його ухвалення; найменування суду, що ухвалив рішення; прізвищ та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді); прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі; предмета позовних вимог;

2) описової частини із зазначенням: узагальненого викладу позиції відповідача; пояснень осіб, які беруть участь у справі; інших доказів, досліджених судом;

3) мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався;

4) резолютивної частини із зазначенням: висновку суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку суду по суті позовних вимог; розподілу судових витрат; строку і порядку набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване в касаційному порядку рішення апеляційного суду не відповідає наведеним вище вимогам п. 3 ч. 1 ст. 316, а також вимогам ст. ст. 213-215 ЦПК України, оскільки воно не мотивоване та не оформлене відповідно до вимог Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (син відповідачки) з 28 липня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу ОСОБА_3 проживала у будинку АДРЕСА_1 та була зареєстрована у вказаному будинку 20 листопада 2007 року.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_4 письмової згоди ОСОБА_3 на проведення ремонту у належному їй будинку та на будівництво господарських споруд не надала.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що між сторонами не було укладено договір найму жилого приміщення, 20 листопада 2007 року позивачка була зареєстрована за згодою відповідачки до належного їй на праві власності будинку АДРЕСА_1 як дружина її сина, і саме за цих обставин стало можливим проведення будівельних робіт з метою поліпшення умов проживання у вказаному будинку молодої сімї, проведення яких підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, і про що ОСОБА_4 не знати не могла, бо також зареєстрована у ньому.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування вартості понесених позивачкою витрат на поліпшення житлового будинку, суд апеляційної інстанції виходив з того, що їх розмір підтверджено матеріалами справи, а також із рівності часток дружини і чоловіка, а тому дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивачки 37 395 грн 95 коп. (74 791 грн 90 коп./2)

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до вимог ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з розпискою ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_3 гроші в сумі 4 800 грн за роботу, яку він виконував при будівництві будівлі по АДРЕСА_1 у 2007 році.

Згідно з розпискою ОСОБА_8 отримав 18 серпня 2007 року від ОСОБА_3 гроші в сумі 20 550 грн за роботу з будівництва господарчої будівлі на АДРЕСА_1.

Згідно з розпискою ОСОБА_9 остання отримала 10 жовтня 2007 року від ОСОБА_3 гроші в сумі 1 700 грн за виконану роботу в будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до накладних від 15 травня 2006 року б/н та від 05 червня 2007 року б/н ПП «ОСОБА_12» відпущено ОСОБА_6 цемент М400 у кількості 30 шт. на загальну суму 1 260 грн, цемент марки М400 у кількості 40 шт. на загальну суму 1 760 грн, шифер у кількості 90 шт. на загальну суму 3 870 грн.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що вказані накладні виписані на ім'я ОСОБА_6, тобто не на ім'я позивачки.

Згідно з накладною від 15 листопада 2007 року № 00374 ПП «ОСОБА_10.» відпущено плитку полову «Грес» у кількості 30 шт. на загальну суму 1 500 грн, плитку полову «Арена» у кількості 15 шт. на загальну суму 750 грн, фарбу «Еко» у кількості 2 шт. на загальну суму 200 грн, валики у кількості 2 шт. на загальну суму 50 грн.

Згідно з накладною ДСГ-030703 від 12 листопада 2011 року придбано плитку фасадну СК червону ПФ у кількості 90 шт. на загальну суму 153 грн 90 коп.

Разом із тим, із вказаних накладних не випливає, яка саме особа здійснювала оплату.

Крім того, оскільки позивачка була зареєстрована у спірному будинку 20 листопада 2007 року, суду слід надати належну оцінку накладним та товарним чекам за період з 15 травня 2006 року по 15 листопада 2007 року, тобто за той час, коли позивачка не була зареєстрована у будинку.

Вирішивши питання про стягнення коштів, витрачених на ремонтно-будівельні роботи житлового будинку, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 60, 212 ЦПК України не перевірив, чи свідчать надані позивачкою докази у вигляді чеків та накладних про те, що зазначені в них товари придбавались саме позивачкою.

Суду апеляційної інстанції слід врахувати, що рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2013 року ОСОБА_11 (який підтвердив факт будівництва прибудови за власні кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у нотаріально посвідченій заяві від 18 березня 2013 року) визнано недієздатним та над ним встановлено опіку на підставі акта від 26 березня 2013 року СМЕ № 39.

Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що власником будинку АДРЕСА_1 є відповідачка ОСОБА_4

За змістом ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою вимоги ст. 60 СК України та не з'ясував джерела походження коштів, за які відбувалося поліпшення будинку.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом, розглянув справу поверхнево та ухвалив судове рішення, яке законним і обґрунтованим визнати не можна.

Оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції, не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

В.А. Нагорняк

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко