Ухвала

іменем України

15 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Карпенко С.О.,Дербенцевої Т.П.,Остапчука Д.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Інвест Лугини» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 26 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 1,9325 га на території Кремненської сільської ради Лугинського району Житомирської області, зобов'язати ТОВ «Агро Інвест Лугини» звільнити цю земельну ділянку, повернути її та відновити межові знаки, стягнути з відповідача 37 359 грн 75 коп. упущеної вигоди та 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що набув спірну земельну ділянку у власність у порядку спадкування та дізнався, що у травні 2012 року відповідач самовільно зайняв її частину, обробив землю та засіяв, що порушує його права, просив задовольнити позов.

27 листопада 2014 року рішенням Лугинського районного суду Житомирської області позов задоволено частково.

Зобов'язано ТОВ «Агро Інвест Лугини» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,76 га, розташовану за межами населеного пункту Кремненської сільської ради Лугинського району Житомирської області, та привести її у придатний для використання стан.

Стягнуто з ТОВ «Агро Інвест Лугини» на користь ОСОБА_6 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 517 грн 20 коп. судового збору.

У задоволенні решти позову відмовлено.

26 січня 2015 року рішенням апеляційного суду Житомирської області рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач самовільно зайняв частину земельної ділянки позивача, що є підставою для її звільнення, повернення та відшкодування позивачу у зв'язку із цим завданої моральної шкоди.

Разом із тим позивач не надав доказів на підтвердження того, що на його земельній ділянці були встановлені межові знаки, та того, що він міг і повинен був отримати дохід від використання земельної ділянки, тому підстав для відновлення меж земельної ділянки та стягнення упущеної вигоди немає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що акт встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки не відповідає вимогам чинного законодавства, тому є юридично незначущим, отже межі земельної ділянки не встановлені та не погоджені, а акт, який би відповідав вимогам закону, відсутній, тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження того, що відповідач неправомірно використовує частину його земельної ділянки певного розміру і місця розташування.

Проте з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно з законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилають як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 була власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,9325 га на території Кремненської сільської ради Лугинського району Житомирської на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 26 січня 2003 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року вона померла, а її син ОСОБА_6 успадкував цю земельну ділянку та 08 травня 2012 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

Згідно з актом обстеження земельної ділянки Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області від 15 жовтня 2013 року ТОВ «Агро Інвест Лугини» використовує належну ОСОБА_6 земельну ділянку орієнтовною площею 0,90 га без відповідного зареєстрованого права.

Листом цієї інспекції від 24 жовтня 2013 року повідомлено ОСОБА_6 про те, що частина належної йому земельної ділянки площею 0,76 га використовується ТОВ «Агро Інвест Лугини» для вирощування сільськогосподарських культур, що свідчить про самовільне її зайняття.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права та не встановив обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, зокрема, не уточнив позовних вимог та не з'ясував, з яких підстав заявлено позов, а встановивши, що позивач набув спірну земельну ділянку у власність в порядку спадкування після смерті матері, не перевірив, які відносини були між попереднім власником цієї земельної ділянки та ТОВ «Агро Інвест Лугини» та на якій підставі товариство користувалося землею.

Також не встановив, які відносини виникли між позивачем та товариством, не з'ясував, у зв'язку з чим відповідач засіяв земельну ділянку та чи правомірно користується нею, а отже, не визначився із нормами матеріального права, які регулюють ці відносини та підлягають застосуванню, ухвалив рішення про часткове задоволення позову з порушенням норм процесуального права.

Крім того, дійшовши висновку про самовільне зайняття спірної земельної ділянки та наявність підстав для усунення цих перешкод, суд першої інстанції не перевірив, чи є підстави для стягнення у зв'язку з цим упущеної вигоди та її розміру, а вказавши, що позивач надав теоретичні розрахунки і не надав доказів того, що він міг і повинен був отримати ці доходи, у задоволенні цих вимог відмовив.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, а вказавши, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог, а розміри самовільно зайнятої частини його земельної ділянки є суперечливими, не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції і доводів позивача про те, що підприємство безпідставно зайняло частину його земельної ділянки, зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні позову з цих підстав.

При цьому суд не навів мотивів, чому невідповідність акта про встановлення меж земельної ділянки Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18 травня 2010 року № 376, не дає йому можливості встановити межі земельної ділянки, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Ураховуючи, що порушення судами норми процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду потрібно скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити, рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 26 січня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 26 січня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук