Справа № 201/5997/15 - ц
провадження 2/201/1942/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Ходаківського М.П.,

при секретарі Джамаловій С.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про витребування із незаконного володіння коштів у сумі 2000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що у звязку із необхідністю в кваліфікованій правовій допомозі 07.02.2014 звернулася до адвоката ОСОБА_3 для представництва нею інтересів позивача та інших осіб при розгляді Нікопольським міськрайонним судом цивільної справи, відповідачем згідно з доводами позовної заяви було визначено необхідність сплати авансу в сумі 3000 грн. перед підписанням договору про надання адвокатських послуг. У звязку з відсутністю коштів в зазначеному розмірі за доводами позивача нею передано ОСОБА_3 обумовлений ними аванс у сумі 2000 грн. Однак договір про надання адвокатських послуг укладено не було та відповідні юридичні послуги відповідачем не здійснювалися, у звязку з чим позивач просить стягнути з ОСОБА_3 2000 грн. незаконно привласнених коштів за ненадані адвокатські послуги.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявилася. Позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Надала письмові заперечення на позов, в яких відзначила, що твердження позивача про те, що нею були отримані грошові кошти в сумі 2000 грн. не доведені жодними належними доказами (квитанції до прибуткового касового ордеру, розписки). Пояснила, що 07.02.2014 до неї за консультацією особисто звернулася позивач, у звязку з наявністю низки тривалих судових процесів з приводу повернення майнових паїв колишніх членів КСП «Аврора», які згодом обєдналися в майнову групу. У звязку із тим, що у позивача не було повного пакету документів, необхідних для вивчення обставин справи, вона пообіцяла надати наступного разу ксерокопії усіх необхідних документів. У подальшому 11.02.2014 ОСОБА_1 особисто прийшла до особистого робочого місця відповідача із копіями документів та просила приймати участь у справі, яка була призначена до розгляду Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області на 17.02.2014 та у іншій справі, розгляд якої здійснювався Дніпропетровським апеляційним господарським судом. Розмова з ОСОБА_1 тривала приблизно 1-1,5 години. Після вивчення наданих документів та судової практики із зазначеного приводу відповідач повідомила ОСОБА_1 про те, що не буде представляти її та інших осіб інтереси в обумовлених спорах. Вказує, що ніяких грошових коштів від позивача не отримувала, договору про надання правової допомоги не укладала, у звязку з чим просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Відповідно до доводів позовної заяви, позивач 07.02.2014 звернулася до адвоката ОСОБА_3 для представництва нею інтересів позивача та інших осіб у судових інстанцій та у подальшому в якості авансу передала грошові кошти в сумі 2000 грн., які незважаючи на відсутність відповідних правових підстав повернуті не були.

Таким чином, позивач звернулася з позовом, в якому посилаючись на те, що відповідач безпідставно отримала від неї гроші в розмірі 2000 грн. просить їх стягнути, як безпідставно набуті.

Згідно зі ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Статтею 387 ЦК України, в обґрунтування позову якої посилається позивач, унормовано, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Позивачем при розгляді справи не надано будь-якого документа у розумінні приписів вищевказаних норм законодавства, що підтверджує передачу зазначених коштів відповідачу.

Суд критично оцінює посилання позивача як на доказ передачі коштів на покази свідків, оскільки допитані в судовому засіданні свідки повідомили, що не були присутні при проведенні зустрічі між позивачем та відповідачем.

Вирішуючи позовні вимоги, приймаючи до уваги те, що згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено наданими доказами наявність договірних та будь-яких інших взаємовідносин з відповідачем, а також наявність факту передачі їй грошових коштів.

Ураховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо заявлених позовних вимог, а відповідачем не підтверджено наявність невиконаних перед позивачем грошових зобовязань, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1, у звязку з чим вони не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, судові витрати, понесені позивачем у даній справі, не підлягають стягненню.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування коштів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.П.Ходаківський