Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання договору дарування недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 05 червня 2002 року по 13 серпня 2009 року ОСОБА_4, перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5

Під час шлюбу позивач,ОСОБА_5 та їх спільна дитина (покупці) набули у власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2004 року.

Договором купівлі-продажу були визначені частки покупців таким чином: ј частки квартири - позивачу ОСОБА_4, Ѕ частки - відповідачу ОСОБА_5, ј частки - їх неповнолітньому сину ОСОБА_8

31 липня 2014 року ОСОБА_5 Ѕ частки квартири, яка була оформлена на ній подарувала ОСОБА_6, уклавши з нею договір дарування Ѕ частки квартири.

Посилаючись на ст. ст. 63, 67, 72 СК України, позивач зазначає, що Ѕ частини квартири належить подружжю на праві спільної сумісної власності; оскільки цим Кодексом не передбачено спільної часткової власності подружжя, відчуження відповідачем ОСОБА_5 оформленої на її ім'я частки квартири без нотаріально посвідченої згоди позивача або без виділення її частки в натурі, шляхом укладення договору дарування суперечить вимогам законодавства, тому договір дарування має бути визнаний недійсним.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2015 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що укладення договору купівлі-продажу квартири з одночасним визначенням часток подружжя у праві власності на квартиру відповідає положенням ст. 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, і за договором купівлі-продажу від 14 жовтня 2004 року у подружжя не виникло права спільної сумісної власності на ѕ частини спірної квартири, отже згоди в порядку ст. 63 СК України позивача на відчуження шляхом дарування частки квартири, яка належала відповідачу ОСОБА_5, потрібно не було.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик І.М. Завгородня