Справа № 755/6016/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" квітня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати за ним право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 і вселити його у вказану квартиру.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 з 1982 року. Вони мають двох спільних повнолітніх дітей, сина ОСОБА_3 та доньку ОСОБА_5. На підставі Розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації від 11 серпня 2008 року № 714, на склад сім'ї з 5-ти осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 їм був виданий ордер НОМЕР_1 від 08 жовтня 2008 року, яким надана чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1. На даний час в квартирі зареєстровані та проживають відповідачі по справі ОСОБА_2 (колишня дружина) та ОСОБА_3 (син). Згідно наказу міністра Оборони України в грудні 2008 року він був переведений для подальшого проходження військової служби в м. Одесу. У зв'язку з переїздом він знявся з реєстраційного обліку у спірній квартирі. Відповідачі по справі залишились проживати в спірній квартирі та не переїжджали до міста його призначення. 27 жовтня 2010 року шлюбі між ним та відповідачкою ОСОБА_2 був розірваний. В листопаді 2010 року згідно наказу Міністра оборони України він був переведений для подальшого проходження військової служби в м. Київ. Повернувшись в м. Київ він вселився в спірну квартиру, та проживав з відповідачем ОСОБА_2 (сином) однією сім'єю, відповідачі визнавали за ним право користування квартирою та не перешкоджали його проживанню в ній, оскільки іншого житла в м. Києві у нього немає, але згоди на реєстрацію в спірній квартирі відповідачка ОСОБА_2 не надавала. 27 лютого 2014 року він зареєстрував шлюб з гр. ОСОБА_7, після чого відповідачі почали перешкоджати йому проживати у вказаній квартирі: в квартиру його не впускають, незважаючи на те, що в ній знаходиться його майно. У зв'язку з цим він був вимушений залишити спірну квартиру та з лютого 2014 року по теперішній час орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Іншого житла в м. Києві у нього не має, він лише перебуває на квартирному обліку в Генеральному штабі Міністерства оборони України. В даний час, у зв'язку з скрутним матеріальним становищем, він немає можливості сплачувати орендну плату за квартиру та намагався вселитися до спірної квартири, але відповідачі змінили замки у дверях та не впускають його до квартири.

09 квітня 2015 року відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яка ухвалою суду постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, була прийнята судом до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення.

Відповідно до заявлених зустрічних позовних вимог, позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять суд: визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Свої зустрічні позовні вимоги позивачі за зустрічним позовом обґрунтовують тим, що спірна 4-кімнатна квартира АДРЕСА_1 була отримана на підставі Розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації від 11 серпня 2008 року № 714 і ордера НОМЕР_1 від 08 жовтня 2008 року на склад сім'ї з 5-ти осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Вселившись до спірної квартири, відповідач був направлений для подальшого проходження служби в м. Одесу і в 2008 році виїхав з квартири, а в 2010 році знов повернувся для проходження служби в м. Києві. Оскільки стосунки між відповідачем та ОСОБА_2 погіршились, то 27 жовтня 2010 року шлюб між ними був розірваний. Але ОСОБА_1 повернувшись з міста Одеси вселився в спірну квартирі, ніхто йому перешкод у цьому не чинив, замків не міняли, він рівноправно користувався квартирою. В травні 2012 році ОСОБА_1 забрав усі свої речі та добровільно залишив квартиру. Як їм в подальшому стало відомо, він орендував іншу квартиру для своєї нової сім'ї, а 27 квітня 2014 року він зареєстрував шлюб. Залишаючи спірну квартиру він забрав усі свої особисті речі, деякі речі побуту, і більш ніколи в спірну квартиру не повертався та вселитися не намагався. Він повністю втратив зв'язок з квартирою, нею не цікавився, усі планові та поточні платежі за квартиру та утримання будинку вони сплачували самі. В квартирі проживають та зареєстровані тільки вони. ОСОБА_1 залишив квартиру добровільно, ніхто з проживаючих членів сім'ї йому перешкод в проживанні та користуванні квартирою не чинив, замки не змінювали, в квартирі не має його речей. Він ніколи не звертався до житлових та правоохоронних органів з приводу перешкод в користуванні квартирою. З травня 2012 року ОСОБА_1 в квартиру не повертався, та лише зараз звернувся до суду з позовом про визнання права користування квартирою та вселення до неї. Вважають, що ОСОБА_1 залишивши добровільно в 2012 році спірну квартиру та не проживаючи в ній біля трьох років без поважних причин, згідно діючого законодавства повинен бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зустрічний позов не визнав. Пояснив суду, що з 14 квітня 2005 року він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому, він проходив військову службу в м. Одеса та знявся з реєстраційного обліку за адресою спільної квартири 20 січня 2009 року. У 2010 році він повернувся до м. Київ та вселився у спірну квартиру, при цьому йому ніхто не перешкоджав у проживанні в квартирі. З серпня - вересня 2010 року по грудень 2012 року він проживав у спірній квартирі. Він намагався зареєструватися у спірній квартирі, але відповідачі не надали дозволу. Згодом (грудень 2012 року - січень 2013 року) він з відповідачами посварився та перестав проживати у спірній квартирі. 27 лютого 2014 року він одружився та став орендувати іншу квартиру. Зазначив, що знімався з реєстраційного обліку він добровільно, до відповідних державних органів щодо чинення відповідачами перешкод у користуванні спірною квартирою він не звертався.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнала, зустрічний позов підтримала в повному обсязі. Пояснила суду, що в 2010 році вони з ОСОБА_1 розлучилися. У період часу з 2010 року по 2012 рік, ОСОБА_1 періодично приїздив до м. Києва у відрядження та за її згодою зупинявся у спірній квартирі на декілька днів, тиждень, змінював сезонний одяг. При цьому, зазначила, що коли ОСОБА_1 переїздив на службу в м. Одеса, то добровільно знявся з реєстраційного обліку. Саме в цей час особовий рахунок на спірну квартиру вона перевела на себе, всі комунальні послуги сплачувала також вона. Починаючи з 2013 року ОСОБА_1 жодного разу не був у спірній квартирі, та вони взагалі не спілкувалися. Зазначила, що замків від квартири вона не змінювала, будь-яких перешкод у користуванні спірною квартирою не чинила, всі свої особисті речі ОСОБА_1 забрав.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_8 в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у зустрічній позовній заяві. Зазначила, що позивачі за зустрічним позовом не визнають права користування спірною квартирою за ОСОБА_1

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив суду, що після повернення ОСОБА_1 з військової служби в м. Одеса, він інколи проживав у спірній квартирі, але стосунки між ними були жахливими. Згодом у ОСОБА_1 склалися нові стосунки. Зазначив, що не бажає, щоб ОСОБА_1 проживав у спірній квартирі, так як проживати він буде не сам, у зв`язку з чим будуть виникати постійні сварки, що не призведе до позитивних відносин.

Суд, вислухавши пояснення, сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Статтею 9 Житлового кодексу УРСР передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Житлового кодексу УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 жовтня 2008 року Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією, на підставі Розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрацією від 11 серпня 2008 року № 714, ОСОБА_1 на сім'ю з п'ятьох осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_5 (дочка), ОСОБА_6 (онука) було видано ордер НОМЕР_1 на право зайняття жилого приміщення жилою площею 54,50 кв.м., яке складається з чотирьох кімнат і ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

27 жовтня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.8).

Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до довідки форми 3-а № 628, виданої 10 квітня 2015 року Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 404, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3, при цьому квартира знаходиться в комунальній власності, уповноваженим власником квартири є ОСОБА_2 (а.с.24).

Обґрунтовуючи заявлені первісні позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що він був зареєстрований у спірній квартирі і саме він отримав ордер на проживання у квартирі. В подальшому, він знявся з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, так як проходив військову службу в м. Одеса. Після ж повернення з м. Одеса, відповідачі за первісним позовом спочатку визнавали його право на приживання в спірній квартирі, однак в подальшому чинять йому перешкоди у користуванні та проживанні у квартирі, змінюють замки у вхідних дверях. При цьому, в обґрунтування свого права на користування жилим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1, ОСОБА_1 посилається на норми ст. 71 Житлового кодексу УРСР.

В той же час, суд не може погодитися з даними доводами позивача за первісним позовом, з огляду на наступне.

Так, відповідно до довідки № 824, виданої ТОВ "Україна житло-сервіс", з 14 квітня 2005 року по 20 січня 2009 року ОСОБА_1 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1. Знятий з реєстраційного обліку 20 січня 2009 року за адресою: м. Одеса (а.с.30).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Таким чином, ОСОБА_1 був зареєстрований у спірній квартирі з 14 квітня 2005 року, при цьому у добровільному порядку, що було підтверджено ОСОБА_1 в судовому засіданні, останній 20 січня 2009 року був знятий з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири у зв'язку зі зміною адміністративно-територіальної одиниці свого проживання та перебування, що підтверджує добровільний характер зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1 за власною заявою, у зв'язку з чим було втрачено право користування спірною квартирою, у зв`язку із припиненням договору найму жилого приміщення.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, у період часу з 14 квітня 2005 року по 20 січня 2009 року, з 04 лютого 2009 року по 14 квітня 2010 року - АДРЕСА_3, з 16 квітня 2010 року по 23 вересня 2014 року - АДРЕСА_4, з 30 вересня 201ё4 року по теперішній час - АДРЕСА_5.

В подальшому, як встановлено судом, ОСОБА_1 з 2012 року тимчасово проживав у спірній квартирі, після чого виїхав до іншого житлового приміщення.

Статтею 71 Житлового кодексу УРСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі.

З огляду на вищевикладене вбачається, що законодавцем визначено порядок збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем житлового приміщення або ж членом його сім'ї. Разом з тим, ОСОБА_1 з моменту зняття останнього з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири втратив статус наймача даного житлового приміщення, беручи до уваги можливість вільного вибору місця проживання.

Що стосується чинення ОСОБА_1 з боку відповідачів за первісним позовом перешкод у користуванні спірною квартирою, його посилання на здійснення відповідачами дій із зміни замків, влаштування сварок після його одруження, то дані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України та не є підставою для визнання за останнім права користування квартирою та вселення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість первісних позовних вимог ОСОБА_1 та відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, то дані вимоги також не підлягають задоволенню, беручи до уваги те, що ОСОБА_1 з моменту зняття його з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири та розірвання договору найму жилого приміщення, не є наймачем даної квартири, не має місця реєстрації за адресою спірної квартири, у зв`язку з чим не може бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення та зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 58, 61, 71, 72 Житлового кодексу УРСР, ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 4, 10, 11, 57, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процессуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення - відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: