У х в а л а

4 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Гуменюка В.І.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 13 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності на будинок ,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пункту 1 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 квітня 2014 року її позов задоволено частково. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні її позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року її касаційну скаргу відхилено.

ОСОБА_4 просить скасувати ухвали судів апеляційної та касаційної інстанцій, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема частини четвертої статті 368 ЦК України та статті 175 СК України.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 5 червня 2013 року та 13 серпня 2014 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився касаційний суд, виходив з того, що, вирішуючи питання про поділ між сторонами спірного садового будинку та виділяючи позивачці 1/46 частину будинку, а відповідачці 2/56 частини будинку, місцевий суд не з'ясував з яких саме джерел надходження коштів будувався спірний будинок, ступеня та розміру участі кожного із сторін в будівництві спірного будинку та яку частку така участь склала у вартості спірного майна на час спорудження. Припиняючи право власності відповідачки на частку в спірному майні, місцевий суд не звернув уваги на те, що спірний будинок належить відповідачці на праві приватної власності, а позивачка просила визнати його спільною сумісною власністю, а не частковою власністю. Крім того матеріали справи не містять доказів, що сторони є членами сім'ї в розумінні статті 3 СК України й того, що спірне майно, відповідно набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 червня 2013 року суд касаційної інстанції, виходив з того, що особа скористалась своїм правом звернутися до суду з позовом про визнання права власності на частку майна, посилаючись на обставину спільного проживання та перебування у фактичних шлюбних відносинах з особою, на підтвердження чого надала належні докази, тому позов підлягає задоволенню;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 серпня 2014 року суд касаційної інстанції керувався тим, що позовні вимоги про поділ спільного майна дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу підтверджено належними доказами, тому такі вимоги підлягають задоволенню.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання будинку спільною сумісною власністю за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 12 лютого

2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
В.І. Гуменюк
А.Г. Ярема