Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №219/6499/2014-ц Головуючий у 1 інстанції: Шевченко Л.В.
Провадження № 22-ц/778/1579/15 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 29" квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Український науково-дослідний інститут "Укркольорметобробка"

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2014 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Український науково-дослідний інститут "Укркольорметобробка" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до ПАТ "Український науково-дослідний інститут "Укркольорметобробка" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював в ЗАТ "Український науково-дослідницький інститут "Укркольорметобробка" на посаді завідуючого відділом КАСО з 31.08.2007 року. В 2011 році ЗАТ "Український науково-дослідницький інститут "Укркольорметобробка" реорганізовано у ПАТ "Український науково-дослідницький інститут "Укркольорметобробка", та він залишився працювати на тій же самій посаді згідно наказу №124к від 27.04.2011 року.

З кінця 2013 року відповідач не виплачує йому заробітну плату, мотивуючи тим, що підприємство знаходиться в стадії банкрутства та не має коштів для виплати заборгованості та відмовляє на його усні звернення щодо надання довідки про наявність заборгованості.

Звільнився 08 січня 2014 року, проте розрахунок з ним не проведено.

Також вважає, що з вини відповідача порушено гарантоване Конституцією України та законодавством про працю його право на оплату праці, що привело до його душевних страждань, оскільки заробітна плата є його джерелом існування. Він вимушений долучати додаткові зусилля для організації свого життя та членів сім'ї. Відсутність засобів для проживання та задоволення своїх щоденних потреб причиняє йому моральні страждання. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн. 00 коп.

На підставі зазначеного просив стягнути з ПАТ "Український науково-дослідницький інститут "Укркольорметобробка" на його користь заборгованість по заробітній платі, витрати на відрядження в розмірі 681,70 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку, суму моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області 29 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Український науково-дослідницький інститут "Укркольорметобробка" на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі (з урахуванням компенсації за невикористану відпустку) в сумі 11561,68 грн., відшкодування на відрядження в сумі 681,70 грн., 16659,72 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку без утримання обов'язкових платежів та моральну шкоду в сумі 400 грн.

В решті позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ПАТ "Український науково-дослідний інститут "Укркольорметобробка".

В апеляційній скарзі ПАТ "Український науково-дослідний інститут "Укркольорметобробка" зазначив, що з квітня 2014 року обслуговуючим банком ПАТ "КБ "АКТИВ-БАНК" з причин, не пов'язаних з товариством, не здійснюються розрахункові операції, що унеможливило проведення своєчасного розрахунку з позивачем, судом необґрунтовано застосовано відповідальність до роботодавця з 08 січня 2014 року, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими. Посилаючись на відсутність вини у затримці розрахунку, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі (з урахуванням компенсації за невикористану відпустку) в сумі 11561,68 грн. та відшкодування на відрядження в сумі 681,70 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити, вирішити питання про судові витрати.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи, право на участь у судовому засіданні не використали.

ПАТ "Український науково-дослідний інститут "Укркольорметобробка" повістка про виклик до суду вручена 14.04.2015 р., передбачене законом право на участь у судовому засіданні не використало, причини неявки не повідомило ( а.с. 158).

ОСОБА_3 надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти апеляційної скарги заперечує (а.с. 156).

За таких обставин та у відповідності до вимог ст. 305 ЦПК України неявка сторін не є перешкодою для розгляду справи в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи без участі сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 цієї статті при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПАТ "Український науково-дослідний інститут "Укркольорметобробка", був звільнений з роботи наказом №2 від 08 січня 2014 р. на підставі ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію ( а.с.11).

На день звільнення позивачеві не виплачено заробітну плату у сумі 9822,15 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 1739,53 грн., компенсацію за відрядження в сумі 681 грн. 70 коп., що підтверджується довідкою з ПАТ "Український науково-дослідний інститут "Укркольорметобробка" ( а.с.35).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки відповідач не провів із звільненим працівником повний розрахунок у день звільнення або не пізніше наступного дня, якщо працівник не працював у день звільнення, наявні підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини у затримці розрахунку не підтверджені доказами.

Згідно ст.cт.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Закон передбачає презумпцію вини власника або уповноваженого ним органу у несвоєчасному розрахунку при звільненні.

Отже, саме відповідач повинен довести відсутність вини у затримці розрахунку з працівником, який звільнився з роботи.

Відсутність такої вини має бути доведена відповідачем з дотриманням вимог ст.ст.57,58,59, 60 ЦПК України та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до змісту ст.ст.116,117 КЗпП України відсутність коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що невиплата заробітної плати мала через неправомірні дії банку, оскільки з квітня 2014 року не здійснювалися розрахункові операції, не підтверджені доказами, як це передбачено ст. 60 ЦПК України.

Зазначені обставини були предметом перевірки суду і вони не знайшли підтвердження, суд у відповідності до вимог ст.ст.212,213,214 ЦПК України навів у рішенні обґрунтовані мотиви їх неприйняття.

Позивача було звільнено 08 січня 2014 року, тобто взагалі до дати, яка зазначається відповідачем, що не могло вплинути на виконання обов'язку відповідача виплатити зарплату працівнику в день звільнення.

Суд обґрунтовано виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів перерахування коштів на рахунок банку НОМЕР_1 з призначенням платежу "заробітна плата авансу(або інших виплат)" та відправку файл-реєстру з розподілом відповідної суми для зарахування коштів на картрахунок ОСОБА_3, як це передбачено договором № 0811/01-06 від 11 травня 2010 р. про розрахунково-касове обслуговування підприємства по виплаті заробітної плати, укладеного відповідачем з ПАТ "Комерційний Банк "Актив-банк" (а.с.72).

Посилання в апеляційній скарзі на постанову судді апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2014 року про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення,передбаченого ч.1 ст.163-2 КУАП України як на доказ відсутності вини ПАТ "Український науково-дослідний інститут "Укркольорметобробка" у не здійсненні розрахунку з ОСОБА_3, є неприйнятними. Зазначеною постановою вирішувалося питання наявності підстав для адміністративної відповідальності головного бухгалтера ОСОБА_4 щодо оплати орендної плати за землю за червень місяць в сумі 1919,29 грн. за платіжним дорученням №154 від 21 липня 2014 р.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні останнього до розгляду справи - по день постановлення рішення

Тому суд, встановивши, що на час розгляду справи заборгованість із заробітної плати не виплачена, здійснив нарахування на дату ухвалення рішення відповідно до п.20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", тому не можна вважати, що суд вийшов за межі позовних вимог про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку, на що посилається відповідач в апеляційній скарзі.

На час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій заборгованість із заробітної плати відповідач ОСОБА_3 не виплатив.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не обґрунтував висновок про заподіяння моральної шкоди та визначення її розміру у 400 грн. спростовується змістом судового рішення.

Відповідно до статтею 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд обґрунтовано визнав, що порушенням законних прав на своєчасне отримання оплати за працю та виплату всіх належних сум працівнику при його звільненні була спричинена ОСОБА_3 моральна шкода і позивач має право на її відшкодування від відповідача у відповідності до ст.237-1 КЗпП України.

При визначенні розміру моральної шкоди у сумі 400 грн. суд врахував характер правопорушення, обсяг моральних страждань, керувався засадами розумності, виваженості та справедливості. Зважаючи на сутність моральної шкоди, будь-який її розмір має суто умовний вираз. Оцінку дослідженим у судому засіданні доказам суд першої інстанції дав за правилами ст.212 ЦПК України і у відповідності до вимог ст.ст.212,303 ЦПК України не має підстав для переоцінки доказів.

Визначення судового збору і покладення його на відповідача судом здійснено відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014" встановлено, що у 2015 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2015 року становить 1218 грн.

Відповідно до п.п. 1,2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір дорівнює 1 відсотку ціни, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір дорівнює 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Отже, судовий збір складає 289,03 грн. (1 % від 28903,10 грн.) за вимогами майнового характеру та 243,60 грн. за вимогами про стягнення моральної шкоди.

Судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Український науково-дослідний інститут "Укркольорметобробка" відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: