АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5022/15 Головуючий 1 інстанції Ященко С.О.
Справа № 641/1684/14-ц Доповідач: Овсяннікова А.І.
Категорія:право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Сащенко І.С.

при секретарі Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя особа Управління ДАІ ГУМВС України в Харківській області про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину будинку та земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначає, що 27 липня 1991 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4

Під час шлюбу ними придбане спільне майно:

-Автомобіль Fiat Ducato, державний номерний знак НОМЕР_1, 1997 року випуску, зареєстрований на імя відповідача, вартість якого складає 27170 гривень;

-Автомобіль Nissan Tiida, державний номерний знак НОМЕР_2, 2007 року випуску, зареєстрований на імя відповідача, вартість якого складає 71340 гривень.

-Автомобіль Оpel Vivaro, приблизно 2008-2010 року випуску, орієнтовна вартість якого складає близько 100000 гривень.

Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, а саме: автомобіль Fiat Ducato та автомобіль Nissan Tiida, автомобіль Оpel Vivaro залишити у власності ОСОБА_4 та судові витрати покласти на відповідача.

У наступному ОСОБА_3 неодноразово уточнювала позовні вимоги.

Остаточно позов предявлено до ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя особа Управління ОСОБА_6 України в Харківській області.

Зазначає, що 11 вересня 2009 року на її імя придбано житловий будинок загальною площею 376,90 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Скачкова, 33.

У купівлю житлового будинку вкладено її особисті кошти у розмірі 1 020 000 гривень, отримані від підприємницької діяльності.

Також, на час подання позову їй стало відомо, що відповідач самовільно розпорядився спільним майном, а саме: автомобілем Nissan, який без отримання на те її письмового дозволу 10 квітня 2014 року зняв з реєстраційного обліку, продав ОСОБА_5, а гроші, отримані від продажу майна, приховав від неї та витратив на свій власний розсуд.

З 16 вересня 2014 року власником автомобіля є ОСОБА_1

Крім того, під час шлюбу на імя відповідача 29 вересня 2000 року зареєстровано автомобіль Daimler-Benz 207D, державний номерний знак НОМЕР_3.

Остаточно просить визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок загальною площею 376,90 кв.м., що розташований за адресою: м. Харків, вул. Скачкова, 33;

визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Nissan Tiida від 10 квітня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5;

визнати недійсною довідку-рахунок від 10 квітня 2014 року серії ВІА 426515, видану на імя ОСОБА_5 філією № 1 Приватного підприємства Торгівельна фірма «Полюс»;

визнати недійсною перереєстрацію на імя ОСОБА_5 автомобіля Nissan Tiida;

визнати недійсною перереєстрацію на імя ОСОБА_1 автомобіля Nissan Tiida;

визнати за нею право власності на автомобіль Fiat Ducato та автомобіль Nissan Tiida;

автомобіль Opel Vivaro залишити у власності відповідача ОСОБА_4;

Визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Daimler-Benz 207D, державний номерний знак НОМЕР_3, 1988 року випуску.

стягнути з відповідача ОСОБА_4 частину витрат, понесених на ремонт та оздоблення спірного будинку, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Скачкова, 33, у розмірі 13024,9 грн. та судові витрати;

Відповідач ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог, що стосуються автомобіля Nissan Tiida, відмовити у визнанні за ОСОБА_3 права особистої приватної власності на будинок та на 1/2 частину автомобіля Daimler-Benz 207D.

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подужжя, визнання права власності на частину майна в порядку розподілу майна подружжя.

В обґрунтування позову вказує, що 24 січня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

11 вересня 2009 року на імя відповідачки за договором купівлі-продажу було оформлено житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Харківська область Харківський район, с. Павленки, вул. Миру, 26( нині м. Харків, вул. Скачкова, 33) за кошти в розмірі 1 020 000 гривень, що було еквівалентно 120000 доларів США на час укладання правочину.

11 вересня 2009 року його мати ОСОБА_7 продала свій житловий будинок за адресою: м. Харків, провулок Семиградський, 5-А за грошову суму в розмірі 1 445 000 гривень. Отримані від продажу грошові кошти йому надані для придбання спірного житлового будинку та земельної ділянки.

На момент придбання будинок знаходився без внутрішніх робіт. За спільні сумісні кошти з дружиною вони поступово здійснювали ремонтні роботи. У звязку з чим він 21 серпня 2013 року продав свою квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за 344 000 гривень. Всі отримані грошові кошти від продажу квартири витрачені на завершення ремонтних робіт у житловому будинку.

Просить визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: м. Харків, вул. Скачкова, 33 та земельну ділянку, на якій він знаходиться, спільною сумісною власністю подружжя; визнати за ним право власності на 1/2 частину цього житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки в порядку розподілу майна колишнього подружжя та стягнути судові витрати в розмірі 3 654 грн.

Відносно автомобіля ОСОБА_8 зазначав, що 10 липня 2012 року він взяв у ОСОБА_5 в борг грошові кошти в розмірі 80 000 грн., про що була видана ним письмова розписка. Кошти були потрібні для погашення в повному обсязі заборгованості за договором позики від 16 липня 2011 року, який було укладено ним, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 з ОСОБА_9 У них не вистачало грошових коштів, щоб виплатити всю суму, В розписці ОСОБА_5 він додатково зазначив, що в разі якщо в строки, зазначені у розписці, він не поверне гроші в повному обсязі, зобовязується переоформити право власності на автомобіль, а саме Nissan Tiida, на ОСОБА_5, чим відповідно розрахується за договором позики. У звязку з тим, що віддати борг не було чим, він віддав автомобіль Nissan Tiida, який ОСОБА_5 переоформив на себе у квітні 2014 року.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився. В письмових поясненнях проти позову заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що ОСОБА_1 не порушував права позивача, нею не надано правового обґрунтування необхідності визнання правочину недійсним.

Представник третьої особи Управління ОСОБА_6 України в Харківській області у судове засідання не зявився.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Nissan Tiida, державний номер НОМЕР_4, 2007 року випуску, укладений 10 квітня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оформлений довідкою-рахунком ВІА № 426515, виданою філією № 1 ПП ТФ «Полюс».

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль Fiat Ducato, державний номер НОМЕР_5, 1997 року випуску, та автомобіль Nissan Tiida, державний номер НОМЕР_4, 2007 року випуску.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1657,43грн.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: м. Харків, вул. Скачкова, № 33, та земельну ділянку, на якій він розташований, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового оудинок з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Скачкова, № 33 та 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Скачкова. № 33.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині визнання права власності на автомобіль Nissan Tiida.

Зазначає, що він є добросовісним набувачем автомобілю, що підтверджується довідкою-рахунком серії ВІА № 586896, виписаної ТФ «Автолюбитель» 16 вересня 2014 року, а тому немає підстав для позбавлення його права власності на цей автомобіль.

Вимоги щодо реституції розповсюджуються на правовідносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Оскільки ОСОБА_5 не має можливості повернути ОСОБА_3 автомобіль, то він має відшкодувати ОСОБА_3 вартість цього автомобіля за цінами, які існують на момент відшкодування.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи ОСОБА_10 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 липня 1991 року.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 24 січня 2014 року шлюб між ними розірвано.

Під час зареєстрованого шлюбу подружжям придбана значна кількість майна, у тому числі автомобіль Nissan Tiida, державний номер НОМЕР_4, 2007 року випуску.

Відповідно до вимог ст.ст. 60; 63 ч.1; 65 ч. 1,2,3 СК України, ст.ст. 355 ч.1,2; 368, 369, ч.1,2 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Матеріали справи свідчать, що шлюб подружжя розірвано 24 січня 2014 року.

10 квітня 2014 року згідно довідки-рахунку серії ВІА №426515, виданої філією №1 ТФ «Полюс» ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купив цей автомобіль, який в свою чергу 16 вересня 2014 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_1

Автомобіль Nissan Tiida визначено вартістю 74453 грн. 40 коп. на час його продажу 10 квітня 2014 року, тобто, це майно є цінним.

Відсутні докази того, що ОСОБА_3 як співвласник майна якимось - чином висловила свою згоду на продаж цього майна.

Як зазначила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 вона взагалі не знала про продаж цієї машини і всі документи на машину до цього часу знаходяться у неї.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо визнання цього договору купівлі-продажу від 10 квітня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3В, та ОСОБА_5 недійсним.

Обґрунтоване рішення суду і стосовно того, що у даному випадку визнання недійсними наступних укладених угод стосовно цього майна не потребується.

ОСОБА_4 не позбавлена можливості предявити до ОСОБА_1 відповідний позов про витребування майна.

Безпідставні доводи ОСОБА_1 і відносно того, що оскільки у ОСОБА_5 автомобіля цього немає, то він зобовязаний виплатити вартість цього автомобіля ОСОБА_3

ОСОБА_3 не була стороною по цій угоді, а тому повернення сторін у попередній стан зі стягненням цієї суми з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в межах розгляду цієї справи суперечить вимогам ст. 216 ЦК України.

За таких обставин рішення суду в цій частині законне та обґрунтоване; підстав для його скасування не вбачається.

В іншій частині рішення суду не оскаржується і судовою колегією не переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: