Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/216/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Русіна А. А.
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.02.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді - Мурашка С.І.

Суддів - Сукач Т.О., Кривохижі В.І.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новоукраїнського районного суду від 04 листопада 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитно - заставним договором № КGAWA779660343 від 30.01.2008 року в розмірі 35605 грн. 38 коп.

В обґрунтування позовних вимог банк зазначав, що 30 січня 2008 року між ним та відповідачем укладено кредитно - заставний договір № КGAWA779660343, за яким відповідач отримав строковий кредит у розмірі 39814 грн. на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9 % річних( з 01.02.2009 року -13,8 %) на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 29.01.2013 року, та передав у заставу автомобіль ВАЗ - 21214, 2007 року випуску.

У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав в результаті чого станом на 27.01.2014 року має заборгованість по договору в розмірі 35605,38 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, а тому ухвалою суду від 17.09.2014 року відповідача замінено на його спадкоємців: дружину - ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Бистров С.А. підтримав апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини, представник ОСОБА_3 і ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_6, заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.01.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 укладено кредитно-заставний договір №КGAWA779660343, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 39814 грн. на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9% річних (з 01.02.2009 року -13,8 %) на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 29.01.2013 року, а відповідач передав у заставу автомобіль ВАЗ 21214, 2007 року випуску (а.с.7-15).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 21.03.2012 року, яке набрало законної сили, скасовано рішення Новоукраїнського районного суду, від 26.12.2011 року, та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 2279,67 грн. та 142,80 грн. судових витрат (а.с. 60-61).

Апеляційний суд встановив, що 16.11.2009 року ОСОБА_4 передав позивачу предмет застави (автомобіль) та видав довіреність на його продаж уповноваженим працівникам банку.

13.03.2010 року кошти від реалізації автомобіля в сумі 42000 грн. надійшли на рахунок банку та були зараховані на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором.

23.04.2012 року ОСОБА_4 перерахував присуджену заборгованість в сумі 2280,00 грн. на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується квитанцією (а.с.62), тому повністю погасив заборгованість по кредитно-заставному договору.

Згідно актового запису про смерть № 342, від 11.12.2013 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а. с. 35).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, спадкоємці ОСОБА_4 - дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3, не отримували свідоцтв про право на спадщину, тому відсутні будь-які підстави відповідати перед кредитором, позивач не надав належних доказів отримання спадкоємцями спадкового майна та його вартості, а також суд дійшов висновку, що на момент смерті ОСОБА_4 заборгованість по кредитному договору погашена в повному обсязі.

Однак, з такими доводами суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не заявить про відмову від неї.

Оскільки, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на час відкриття спадщини постійно проживали з ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1, яка належить їм на праві спільної часткової власності, були там зареєстровані і від них не надходило до нотаріальної контори відповідних заяв про відмову в прийнятті спадщини, вони в силу ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 21.03.2012 року (а.с.90-91) частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», скасовано рішення Новоукраїнського районного суду від 26.12.2011 року, частково задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» і стягнуто з ОСОБА_4 на користь банка 2279 грн. 67 коп. заборгованості за кредитно-заставним договором від 30 січня 2008 року та 142 грн. 80 коп. у відшкодування судових витрат.

Апеляційний суд встановив, що 30.01.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», як позикодавцем, і ОСОБА_4, як позичальником, укладено кредитно-заставний договір на суму 39814 грн. із строком повернення 29.01.2013 року, сплатою 9% річних (з 01.02.2009 року - 13,8%) та інших платежів, передбачених п.16.1.7 договору, а також позичальником передано у заставу (заклад) автомобіль ВАЗ 21214, 2007 року випуску.

16.11.2009 року відповідач передав позивачу предмет закладу та видав довіреність на продаж автомобіля уповноваженим працівником Банку.

13.03.2010 року кошти від реалізації автомобіля в сумі 42000 грн. надійшли на рахунок Банку та були зараховані на погашення заборгованості відповідача за кредитом, що підтверджується витягом з рахунку, розрахунком заборгованості.

Станом на 13.03.2010 року заборгованість за договором становила 43638 грн. 57 коп. Після зарахування отриманих від реалізації автомобіля коштів, непогашеною залишилася сума 2297 грн. 67 коп. по тілу кредиту, яка і підлягає стягненню.

Апеляційний суд дійшов висновку, що Банк не має права вимагати стягнення з відповідача процентів та інших платежів, передбачених кредитно-заставним договором, а також пені, крім суми заборгованості по кредиту, яка залишилась непогашеною після реалізації Банком заставного майна, оскільки вина відповідача у невиконанні зобов'язання відсутня (ст.614 ЦК України), а має місце прострочення кредитора (ч.1 ст.613 ЦК України).

Визначена апеляційним судом сума заборгованості по кредиту в розмірі 2297 грн. 67 коп. сплачена ОСОБА_4 23.04.2012 року, що підтверджується квитанцією (а.с.62).

Так, як заборгованість по тілу кредиту в розмірі 2297 грн. 67 коп. була погашена, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність заборгованості за тілом кредиту, а пред'явлені позивачем вимоги в цій частині є безпідставними.

Однак, суд не звернув уваги, що рішення апеляційного суду Кіровоградської області ухвалено 21 березня 2012 року, заборгованість за кредитним договором стягнуто станом на 19.08.2011 року, а визначений апеляційним судом розмір заборгованості в розмірі 2297 грн. 67 коп. погашено 23.04.2012 року.

Таким чином, за період з 19.08.2011 року по 23.04.2012 року, існувала заборгованість по тілу кредиту в розмірі 2297 грн. 67 коп., а тому відповідно до умов договору позивач мав право нараховувати відсотки за користування кредитом, комісійні за користування кредитом та інші платежі.

З наданого до апеляційного суду представником позивача розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором від 30.01.2008 року вбачається, що заборгованість за період з 19.08.2011 року по 23.04.2012 року становить 5977 грн., з яких: 216,72 грн. - заборгованість за відсотками; 2866,64 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 2 893,64 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Статтею 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

З огляду на викладене, на підставі ст.1282 ЦК України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов'язані задовольнити вимоги кредитора в межах вартості спадкового майна.

На запит апеляційного суду надійшла відповідь УДАІ УМВС України в Кіровоградській області, що за даними НАІС ДДАІ МВС України та НБД «Автомобіль» за ОСОБА_4 значаться транспортні засоби: КамАЗ 5320, 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; «AUDI» 80 2.3Е, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2; НОМЕР_4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Згідно архівної довідки №30 від 27 січня 2015 року Ульяновського КМБТІ, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в рівних частках, належить право власності на квартиру АДРЕСА_1

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачів адвокат ОСОБА_6 пояснив, що транспортні засоби які зареєстровані на ОСОБА_4 у відповідачів відсутні. Автомобіль КамАЗ з причепом був забраний невідомими особами за іншими борговими зобов'язаннями, а на легковому автомобілі «AUDI» ОСОБА_4 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, автомобіль був пошкоджений та поміщений на штрафмайданчик і де він знаходиться в теперішній час невідомо.

Також, представник відповідачів пояснив, що проводити оцінку спадкового майна відповідачі не погоджуються, так як вважають, що спадкодавець за життя повністю погасив кредит.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» вважав, що немає необхідності проводити оцінку спадкового майна і погодився на ухваленні апеляційним судом рішення на підставі наявних у справі доказах.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України головуючим в судовому засіданні апеляційного суду роз'яснено представникам сторін їх права та обов'язки, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Сторони не надали доказів щодо вартості спадкового майна, яке значиться за померлим ОСОБА_4, не заявляли клопотання про забезпечення таких доказів судом, тому визначити у якому розмірі кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора, не представляється можливим.

Виходячи з вимог ч.2 ст.1282 ЦК України, що у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовляються від одноразового платежу, а позивач не заявляв вимог про накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, а спадкоємці фактично успадкували 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, в задоволенні ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити.

Неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, відповідно до п.п.1-4 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення з ухваленням нового рішення.

Таким чином рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, але з інших підстав, з яких відмовив в задоволенні позову суд першої інстанції.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3 і п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новоукраїнського районного суду від 04 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу в розмірі 35605 грн. 38 коп. за кредитно-заставним договором №KGAWA779660343 укладеним 30.01.2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_4, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: