Справа № 303/7226/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.0.,

суддів - Дроботі В.В.,Бисаги Т.Ю.,

при секретарі - Чучка Н.В.,

з участю: позивачки - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2-ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_4, на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління Держземагенства у Мукачівському районі, Великолучківська сільська рада, про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначала, що 26.06.2007 року за нею на підставі свідоцтва про право власності за заповітом визнано право власності на 1/3 частину домоволодіння у АДРЕСА_1; співвласником іншої 2/3 частини домогосподарства стала ОСОБА_5

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23.10.2009 року визнано право власності за ОСОБА_5 на все домоволодіння за вказаною адресою, а позивачці ОСОБА_1 присуджено грошову компенсацію за 1/3 частину домоволодіння. Вказане рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28.04.2010 року.

В період оскарження зазначених судових рішень позивачкою до суду касаційної інстанції, ОСОБА_5 оформила право власності на ціле домоволодіння та через суд приватизувала частину земельної ділянки, що закріплена за вказаним домоволодінням площею 0,25 га., оформивши за собою право власності.

В подальшому, 31.10.2011 року ОСОБА_5 уклала договір купівлі-продажу майна, згідно якого відчужила все домоволодіння і його новим власником став ОСОБА_2

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано вищевказані рішення суду першої інстанції від 23.10.2009 року та ухвала апеляційного суду від 28.04.2010 року, а справу направлено

на новий судовий розгляд. У зв'язку з відмовою від позову ОСОБА_5, 18.07.2012 року провадження у справі було закрито.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15.10.2013 року було зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні 1/3 частиною вказаного домоволодіння та вселено ОСОБА_1 у зазначене домоволодіння: рішення набуло законної сили. Однак, у зв»язку з апеляційним та касаційним розглядом даної справи рішення було виконане лише у вересні 2014 року, однак приватизувати 1/3 частину земельної ділянки позивачка не має можливості, оскільки земельна ділянка площею 0,25 га перебуває у власності ОСОБА_2 згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який виданий 18.10.2012 року на підставі рішення 12-ї сесії 6-го скликання №729 Великолучківської сільської ради Закарпатської області від 26.07.2012 року за цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд». Оскільки даний державний акт виготовлено без врахування частки позивачки у спільній частковій власності, позивачка просила суд визнати за нею право приватної власності на 1/3 частину земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2, яка розміщена у АДРЕСА_1 з врахуванням її частки у праві власності на нерухоме майно за вказаною адресою; припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину вказаної земельної ділянки, залишивши йому у власність 2/3 частини земельної ділянки, з врахуванням його частки у праві власності на нерухоме майно.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25.02.2015 року, яке є предметом даного апеляційного розгляду, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/3 частину земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована в АДРЕСА_1, залишено у його власності 2/3 частини вказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, зокрема, вказує, що спірна земельна ділянка не входила до складу спадщини, яку прийняла ОСОБА_1 за заповітом. Жодного доказу, який би підтверджував факт належності земельної ділянки на праві власності ОСОБА_6 (за яким було прийнято спадщину) суду надано не було.

Посилаючись на зазначені обставини, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позивачу у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в ній.

Позивачка у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, просила суд її відхилити, а рішення суду першої інстанції зали залишити без змін, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши

доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 позивачка набула в порядку спадкування, в подальшому це майно вибуло з володіння не з її волі і було витребувано від добросовісного набувача згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24.07.2013 року, то з набуттям права власності на частину домоволодіння до позивача автоматично перейшло право користування на відповідну земельну ділянку, необхідну для його обслуговування, таким чином позовні вимоги є підставними.

З даним висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори 26.06.2007 року, ОСОБА_1 є спадкоємицею майна ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, яке складається з 1/3 частини домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 (а.с.29, 30).

Встановлено, що власником іншої частини (2/3) домоволодіння була громадянка ОСОБА_5

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23.10.2009 року за ОСОБА_5 визнано право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_5 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/3 частини вказаного будинковлодіння в розмірі 79 188,30 грн. (а.с.63-64).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28 квітня 2010 року вказане рішення залишено без змін (а.с.65-66).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2012 року вищевказані рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23.10.2009 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28.04.2010 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд (а.с.67-69).

При новому розгляді даної справи у суді першої інстанції ОСОБА_5 відмовилася від позовних вимог і ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 18.07.2012 року провадження у справі було закрито.

Разом з тим, до прийняття рішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2012 року, а саме 31.10.2011 року ОСОБА_5 уклала договір купівлі-продажу майна з ОСОБА_2, якому відчужила домоволодіння АДРЕСА_1, яке розміщене на земельній ділянці площею 0,25 га з кадастровим НОМЕР_3 (а.с.41-43).

Рішенням 11-ї сесії 6-го скликання №673 Великолучківської сільської ради від 11.05.2012 року вирішено надати ОСОБА_2, мешканцю: АДРЕСА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 в межах населеного пункту (а.с.44).

Рішенням 12-ї сесії 6-го скликання №729 Великолучківської сільської ради від 26.07.2012 року затверджено технічну документацію та передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 в межах населеного пункту (а.с.45).

На підставі вказаного рішення Великолучківської сільської ради ОСОБА_2 18.10.2012 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с.46).

Відповідно до рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24.07.2013 року від ОСОБА_2 було витребувано в користь ОСОБА_1 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1, при цьому в його власності залишено 2/3 частини цього домоволодіння (а.с.76-82).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15.10.2013 року зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні 1/3 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 та вселено ОСОБА_1 у 1/3 частину вказаного домоволодіння (а.с.83-84).

Відповідно до ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельної ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти.

Разом з тим, право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1, ОСОБА_1 набула не від ОСОБА_2, а в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_6

Згідно ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_6 належало 1/3 частина домоволодіння АДРЕСА_1, яку і успадкувала ОСОБА_1 та зареєструвала право власності.

Жодного доказу на підтвердження права власності ОСОБА_6 на частину земельної ділянки, що знаходиться під вказаним домоволодінням стороною позивача надано не було, не здобуто таких судом і в ході розгляду справи.

Отже, в порядку спадкування за заповітом позивач набула право власності лише на частину домоволодіння, оскільки правом власності на частину земельної ділянки спадкодавець ОСОБА_6 не володів.

Відповідач ОСОБА_2 набув право власності на всю земельну ділянку розміром 0,25 га під домоволодінням АДРЕСА_1 на підставі рішення №729, прийнятого Великолучківською сільською радою 26.07.2012 року і на цей момент він був одноосібним власником будинку, що на той час відповідало вимогам ст.120 ЗК України.

Таким чином ОСОБА_2 у встановленому законом порядку на той час оформив право власності на земельну ділянку, при цьому не порушуючи жодним чином ніякі права та інтереси інших осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до положень Земельного кодексу України до документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, належать державний акт про право власності на земельну ділянку, цивільно-правова угода щодо відчуження земельної ділянки, укладена в порядку, встановленому законом ( договір купівлі - продажу, дарування, довічного утримання тощо ), а також свідоцтво про право на спадщину. При цьому, у тому випадку, коли право власності на земельну ділянку посвідчується відповідною цивільно - правовою угодою чи свідоцтвом про право на спадщину, такі документи не є самостійними правовстановлюючими документами, оскільки до них в якості додатка має бути долучений державний акт про право власності на земельну

ділянку, що була відчужена чи успадкована. Однак в даному випадку позивач не може стверджувати про якісь права на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, адже спадкодавець ОСОБА_6 у власність земельну ділянку не отримував, правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку не оформляв, відповідно і позивач відповідних юридично - значущих документів не має.

Враховуючи норми Земельного кодексу України розпорядження земельними ділянками комунальної власності здійснюється органами місцевого самоврядування. Орган місцевого самоврядування ( Великолучківська сільська рада) передав земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2

Васильовичу, про що свідчить відповідне рішення № 729 від 26 липня 2012 року (а.с.45).

В той же час, згідно положень ч. 2 ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

В Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19,статті 144 Конституції України, статті 25 частини чотирнадцятої статті 46, частини першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування ) по справі № 1-9/2009 від 16 квітня 2009 року Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Матеріалами справи стверджено, сторонами по справі не заперечується той факт, що на час розгляду справи в суді рішення Великолучківської сільської ради №673 від 11.05.2012 року, та №729 від 26.07.2012 року, та Державний акт на право власності на земельну ділянку як правовстановлюючий документ власності відповідача ОСОБА_2 ніким не оспорені, не скасовані, а тому такі на даний час є чинними.

Таким чином є доведеним, що позивачка хоча і стала власником 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1, але це не породжує у неї автоматичного права власності на частину земельної ділянки, що обслуговує дане домоволодіння, оскільки правовстановлюючі документи відповідача на спірну частину земельної ділянки не скасовано.

Визнавати недійсними та скасовувати правовстановлюючі документи ОСОБА_8 на спірну частину земельної ділянки в даному провадженні колегія не може, враховуючи приписи ст.ст.11,30,31,35 ЦПК України, адже Великолучківська сільська рада залучена до участі у справі не в якості співвідповідача, а в якості третьої особи. Крім цього колегія суддів констатує, що вимога про скасування рішень Великолучківської сільської ради № 673 від 11.05.2012 р., № 729 від 26.07.2012 р. та державного акту ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га. позивачкою в даному провадженні на вирішення суду не ставилась, що не позбавляє її права та можливості звернутися до суду з окремим позовом.

По справі виникли судові витрати, які на підставі ст.88 ЦПК України з позивача підлягають стягненню на користь відповідача в розмірі 229,12 грн. -судовий збір за подання апеляційної скарги.

У відповідності до п.п.3 і.4 ч.1 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст.307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3 і 4, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 лютого 2015 року скасувати, ухваливши нове, яким у вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де треті особи: Великолучківська сільська рада, Управління Держземагенстві у Мукачівському районі про визнання права власності на 1/3 частину земельної ділянки у АДРЕСА_1, та припинення права власності ОСОБА_2 на вказану частину земельної ділянки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 229 грн. 12 коп. (двісті двадцять дев»ять гривень 12 коп.) по сплаті судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :