АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4102 /2015 р. Головуючий у 1 інстанції - Гончарук В.П.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 р.

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,

ОСОБА_1, ОСОБА_4

про стягнення боргу за договором позики

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 р. частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, а саме : стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 500 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 843 195 грн. та судовий збір в розмірі 3410,40 грн.; в задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і постановити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 1 жовтня 2009 р. між ОСОБА_2, та ОСОБА_1 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою, згідно якої ОСОБА_2 (позикодавець) передав ОСОБА_1 (позичальнику) на безпроцентній основі грошові кошти в сумі 45 500 дол.США (а.с.9), з кінцевим строком повернення позики позичальником не пізніше 1 жовтня 2010 р.

Згідно розписки від 14 серпня 2009 р. (а.с.8), ОСОБА_1 взяв позику у фізичної особи ОСОБА_5 у сумі 20 000 доларів США строком на один рік.

Згідно договору про відступлення права вимоги № 25/03-14 від 25.03.2014 р, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, первісний кредитор ОСОБА_5, передав ОСОБА_2 право вимоги за договором позики від 14.08.2009 р., укладеного між ним та ОСОБА_1

28.03.2014 р. між ОСОБА_2, та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 28/03- 14, відповідно до якого, поручитель ОСОБА_3 взяв на себе зобов»язання солідарно в обсязі 500 грн. відповідати перед позивачем ОСОБА_2, за виконання зобов»язань ОСОБА_1, що виникли з вищезгаданих договорів позики від 14.08.2009 р. та від 1.10.2009 р.

27.03.2014 р. позивачем було направлено ОСОБА_1 претензією з вимогою повернути кошти.

Договори позики були підписані відповідачем ОСОБА_1 особисто та засвідчено його підписом, і дана обставина сторонами не оспорювалась.

Згідно ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи із змісту ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи представника відповідача щодо застосування строків позовної давності та, що відповідачем ОСОБА_1 було повернуто позивачу 31 000 дол. США до січня 2011 р., в рахунок погашення боргу перед позивачем ОСОБА_2 за договорами позики від 14.08.2009 р. та 01.10.2009 р., оскільки, документального підтвердження цих обставин суду надано не було.

Між тим, представник позивача та позивач підтвердили той факт, що відповідачем в рахунок погашення боргу було повернуто 12 000 дол. США.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, щодо стягнення суми боргу з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 за мінусом повернутої суми боргу та у гривневому еквіваленті на час розгляду справи, що позивачем не оскаржено.

Також, суд обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог до ОСОБА_4, оскільки, в неї немає боргових зобв»язань.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 р.- залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :