Справа № 344/9906/14-ц
Провадження № 22-ц/779/298/2015
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р.В.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ПАТ "Альфа-Банк" - Ємчука Андрія Володимировича на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2014 року задоволено частково позов ПАТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 1481 грн. 95 коп., з яких: 249 грн. 80 коп. - заборгованість за кредитом; 232 грн. 15 коп. - заборгованість за відсотками; 1000 грн. - пеня та витрати по оплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ "Альфа-Банк" - Ємчук А.В. посилається на часткову незаконність та необґрунтованість судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо ОСОБА_3 та зменшення розміру пені, що ухвалено в цій частині з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неналежному дослідженні судом доказів по справі та невідповідності висновків суду обставинам справи. У зв'язку із цим, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ "Альфа-Банк" задовольнити у повному обсязі.

Представник апелянта свої вимоги обґрунтовує тим, що суд має право зменшувати розмір неустойки в порядку ст.551 ЦК України, однак згідно цієї норми крім істотного перевищення суми неустойки над сумою збитків має враховуватись наявність інших істотних обставин щодо предмету спору, які б свідчили про тяжку матеріальну неспроможність боржника виконувати зобов'язання. Суд першої інстанції даних обставин не врахував та зменшив розмір неустойки більше ніж в 55 разів без належної мотивації такого рішення, а сума неустойки розміром в 1000 грн. є нічим не підтверджена сума, яка є значно заниженою.

Також, судом не враховано, що ОСОБА_2 взято в кредит 42689,91 доларів США для купівлі дорогого автомобіля. Позичальник мав достатню матеріальну спроможність для погашення основного зобов'язання за кредитом і сторони в кредитному договорі погодились на застосування при порушенні строків сплати відповідних платежів за кредитом саме такої пені, а не пені, яку безпідставно застосував суд.

Боржник не заперечував і не подавав суду доказів своєчасності внесення всіх платежів за кредитом за останній календарний рік, таким чином розмір неустойки є неоспорюваним.

Крім того, суд належним чином не досліджував договір поруки, укладений між ПАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_3, а саме не врахував, що в порядку ст.559 ЦК України договір поруки не є припиненим і строк для звернення з позовом до поручителя не є пропущеним, оскільки в п.5 договору поруки встановлено, що він діє до повного виконання основного зобов'язання за кредитним договором.

Вислухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає цим вимогам процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ "Альфа-Банк", суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 порушував графік погашення кредиту, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед банком, а тому суд вирішив стягнути з нього заборгованість по кредиту, відсоткам та пеню. Одночасно, суд вирішив відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_3, як поручителя, оскільки позивач протягом шести місяців з моменту закінчення терміну дії договору, з позовом до неї не звернувся, а тому порука за договором №700000555-П від 20.07.2007 року припинилась.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як встановив суд першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20.07.2007 року між ЗАТ "Альфа-Банк", законним правонаступником якого являється ПАТ "Альфа-Банк", та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №700000555, відповідно до якого банк надав позичальнику на купівлю автомобіля MITSUBISHI Pajero 3.0 IV6 GS кредитні кошти в розмірі 42689,91 доларів США зі сплатою 12 відсотків річних за користування кредитними коштами та кінцевим терміном повернення кредиту до 21.07.2013 року.

22 червня 2010 року сторони погодили зміни до кредитного договору №700000555 від 20.07.2007 року, що призвело до укладення між ними договору про внесення змін і доповнень №1. Зокрема, сторони внесли зміни до п.9.1. кредитного договору, який стосується загальних умов кредитування, а саме нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

З метою належного виконання зобов'язання за кредитним договором №700000555 від 20.07.2007 року, між ЗАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_3 в цей же день укладено договір поруки №700000555-П, згідно умов якого остання поручилась перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 свого зобов'язання.

22 червня 2010 року ЗАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_3 уклали договір про внесення змін і доповнень №1 до договору поруки №700000555-П від 20.07.2007 року, зокрема сторони внесли зміни та доповнили п.п.2.1, 3.4 та 5.4 договору поруки.

ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання, а саме не сплачував кредит та відсотки, згідно графіку, який погодили сторони під час підписання кредитного договору №700000555 від 20.07.2007 року. Такі обставини справи сторонами не заперечуються та підтверджуються відповідним розрахунком заборгованості, який надав позивач. У зв'язку із цим, станом на 15.12.2014 року позичальник мав заборгованість перед кредитором в розмірі 6566,60 доларів США (103492 грн. 12 коп. за офіційним курсом НБУ), з яких: 15,85 доларів США (249 грн. 80 коп.) - заборгованість за кредитом; 14,73 доларів США (232 грн. 15 коп.) - заборгованість за відсотками; 3525,49 доларів США (55563 грн. 07 коп.) - пеня за останній рік до звернення з позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Виходячи із положень ст.ст.526, 626-631 ЦК України, укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Згідно ст. 610-611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Сторони, згідно даних умов, уклали договір №700000555 про надання кредиту у іноземній валюті, в якому чітко передбачили умови кредитування, а саме відсоткову ставку за користування кредитними коштами, строки кредитування, відповідальність сторін, як то нарахування та стягнення пені за неналежне виконання умов договору, тощо.

Враховуючи такі обставини справи, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості по тілу кредиту, відсотках та пені, так як він належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання.

Так само обґрунтованим є висновок суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_3, як поручителя.

Згідно ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У договорі поруки №700000555-П від 20.07.2007 року строк виконання зобов'язання встановлено - 21.07.2013 року, тобто такий самий строк, як і строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором №700000555. В той же час, з позовом до поручителя ПАТ "Альфа-Банк" звернулось в суд - 07.07.2014 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор має звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що порука ОСОБА_3 перед ПАТ "Альфа-Банк" припинилась, а відповідно вона не має відповідати перед кредитором за зобов'язаннями ОСОБА_2

Доводи представника апелянта відносно того, що в порядку ст.559 ЦК України договір поруки не є припиненим і строк для звернення з позовом до поручителя не є пропущеним, оскільки в п.5 договору поруки встановлено, що він діє до повного виконання основного зобов'язання за кредитним договором, не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції. Сама по собі умова договору поруки про дію договору до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитором не може розглядатися як установлення строку дії договору, так як це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Крім того, сторони у договорі чітко передбачили строк виконання зобов'язання - 21.07.2013 року.

В той же час, колегія суддів не може погодитись із рішенням суду в частині стягнення із ОСОБА_2 пені в розмірі 1000 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня ? це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Як вбачається з п.5 кредитного договору №700000555 від 20.07.2007 року, невід'ємною частиною договору є Розділ №2, який містить інші істотні умови цього договору. ОСОБА_2 ознайомився з даним розділом та підтвердив своїм підписом, що він погоджується з його умовами (а.с.7-10).

Згідно п.3.4. Розділу №2 кредитного договору №700000555, в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно умов цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.

Таким чином, сторони чітко передбачили відповідальність, яка настає у випадку невиконання або неналежного виконання умов кредитного договору.

Протягом дії кредитного договору №700000555, ОСОБА_2 належним чином не погашав свою заборгованість по кредиту, що призвело до нарахування банком пені, згідно умов кредитного договору. В загальному починаючи з моменту отримання кредиту ОСОБА_2 було нараховано пені на суму 6536,06 доларів США (а.с.98-99). Такі обставини справи боржником не заперечуються та підтверджені відповідним розрахунком.

В ході розгляду справи позивач зменшив розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача та остаточно просив стягнути з нього 3525,49 доларів США (55563 гривень 07 копійок) - пеня за останній рік до звернення з позовом до суду, що відповідає вимогам ч.2 ст.258 ЦК України, оскільки для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність (позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 після закінчення терміну дії договору так і не виконав належним чином своє зобов'язання перед кредитором, а тому банк правомірно продовжував нараховувати пеню за неналежне виконання його умов.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пункту 27 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Представник відповідача у судовому засіданні просив, згідно ч.3 ст.551 ЦК України, зменшити розмір пені, яку вважав занадто великою.

Враховуючи вищенаведене, у суду першої інстанції були правові підстави для зменшення розміру пені, яка нарахована ПАТ "Альфа-Банк" у результаті неналежного виконання ОСОБА_2 свого зобов'язання, проте розмір пені до якої її зменшив суд, на думку колегії суддів, являється необгрунтованим та не може вважатись справедливим.

Так, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь виконання боржником зобов'язання, а саме, що на момент ухвалення рішення заборгованість по тілу кредиту та відсоткам складала відповідно 15,85 доларів США та 14,73 доларів США.

Однак, судом одночасно не враховано, що ОСОБА_2 протягом всього часу дії договору порушував строки погашення кредиту, що в результаті призвело до утворення пені в загальному розмірі 6536,06 доларів США. Позивач зменшив розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, проте зробив це згідно вимог закону, врахувавши спеціальну позовну давність до таких позовних вимог. При цьому, ОСОБА_2 значну частину своєї заборгованості погасив вже після звернення ПАТ "Альфа-Банк" з позовом до суду.

Зменшивши розмір пені до 1000 грн., тобто, більше ніж у 55 разів, суд по суті невілював пеню, передбачену умовами кредитного договору, оскільки незважаючи на неналежне виконання умов кредитного договору, яке тривало навіть через рік після закінчення терміну його дії, ОСОБА_2 належним чином не усунув своєї заборгованості. А в результаті такого рішення суду, до нього практично не будуть застосовані санкції передбачені умовами договору, з якими він між іншим погодився, що підтвердив своїм підписом.

При цьому, не можна говорити про відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, оскільки неналежне виконання умов кредитного договору призвело до необхідності звернення до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права.

На думку колегії суддів, розумним та справедливим розміром пені до якого її слід зменшити являється сума 10000 грн., яка буде відповідати обставинам справи і не порушувати законні права та інтереси сторін.

З огляду на викладене, рішення місцевого суду підлягає зміні в частині розміру стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі п. п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

З ОСОБА_2 на користь ПАТ "Альфа-Банк" слід стягнути заборгованість за кредитним договором №700000555 від 20.07.2007 року в розмірі 10481 грн. 95 коп., яких 249 грн. 80 коп. - заборгованість за кредитом; 232 грн. 15 коп. - заборгованість по відсотках; 10000 грн. - пеня.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ "Альфа-Банк" - Ємчука Андрія Володимировича задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2014 року змінити в частині розміру стягнення заборгованості за кредитним договором, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у наступній редакції: "Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого по АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ПАТ "Альфа-Банк", що знаходиться по вул. Десятинна, 4/6 в м. Київ, 01001 (МФО 300346, , п/р 0004) заборгованість за кредитним договором №700000555 від 20.07.2007 року у розмірі 10481 (десять тисяч чотириста вісімдесят одна) гривня 95 копійок, з яких: 249 гривень 80 копійок - заборгованість за кредитом; 232 гривні 15 копійок - заборгованість по відсотках; 10000 гривень - пеня та витрати по оплаті судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок".

У решті рішення Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий А.І. Шишко

Судді: Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк