АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Швецової Л.А.,

Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні ним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з названим позовом, який в подальшому уточнив та просив встановити порядок користування приватизованою квартирою АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю, а саме, закріпити за ним право користування житловими кімнатами, площею 11,90 кв.м. та 10.70 кв.м., а за відповідачем ОСОБА_2 - житловою кімнатою площею 16,70 кв.м., залишивши коридор, технічну шафу, санвузол та кухню в загальному користуванні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у вказаній квартирі на цей час фактично мешкає він із сім'єю, займаючи кімнати площею 11,90 кв.м. та 10,70 кв.м., його брат ОСОБА_2 у вказаній квартирі не мешкає, комунальні платежі не сплачує. Позивачем у кімнатах, які він займає, за власні кошти зроблений ремонт. У зв'язку з постійними сварками з відповідачем мешкати з ним у квартирі разом він не має можливості.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом , у якому просив вселити його у спірну квартиру, встановити порядок користування квартирою, а саме, закріпити за ним право користування житловими кімнатами площею 16,7 кв.м. та 10,70 кв.м., а за ОСОБА_3 - житловою кімнатою площею 11,90 кв.м., залишивши коридор, технічну шафу, санвузол та кухню в загальному користуванні, зобов'язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у користуванні вказаними житловими кімнатами, відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 18000 грн., та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В обгрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 посилався на те, що він є співвласником вказаної квартири, зареєстрований в цій квартирі. ОСОБА_3 не пускає його у спірну квартиру, створює перешкоди в користуванні нею, він позбавлений можливості жити у квартирі, вимушений жити у селі. У зв'язку з чим він був змушений звернутися до Дзержинського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області з заявою про виселення членів сім'ї ОСОБА_3, неправомірними діями якого йому завдано матеріальну та моральну шкоду, яку він оцінює в 23000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено порядок користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, закріпивши за ОСОБА_3 право користування житловими кімнатами площею 11,90 кв.м. та 10,70 кв.м. Встановлено порядок користування житловим приміщенням - спірною квартирою , закріпивши за ОСОБА_2 право користування житловою кімнатою площею 16,70 кв.м. Коридор, технічну шафу, санвузол та кухню у квартирі залишено в загальному користуванні сторін. Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловою кімнатою площею 16,70 кв.м. та підсобними приміщеннями у квартирі. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та постановити нове рішення, яким залишити без задоволення позовні вимоги ОСОБА_3, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково , виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності .

? частини спірної квартири належить ОСОБА_3: право власності на 1/3 частини квартири набуто ним шляхом приватизації згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 грудня 1995 року, зареєстрованого в БТІ 21 грудня 1995 року (а.с.112). 1/6 частини вказаної квартири належить ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19).

ОСОБА_2 також належить ? частини спірної квартири: право власності на 1/3 частини набуто ним шляхом приватизації згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 грудня 1995 року, зареєстрованого в БТІ 21 грудня 1995 року (а.с.112). 1/6 частини квартири належить ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3-53 від 22 січня 2014 року, видане Шостою Харківською державною нотаріальною конторою (а.с.104).

Згідно технічної характеристики квартири вона складається із трьох кімнат житловою площею 39,3 кв. м: перша кімната - 16,7 кв. м, друга кімната - 11,9 кв. м та третя кімната - 10, 7 кв. м.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить по 19,65 кв. м ідеальних часток у зазначеній квартирі.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ст.358 ЦК України).

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ч. 3 ст. 358 ЦК України)

Згідно з вимогами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вирішуючи спір та виділяючи у користування ОСОБА_2 кімнату, площею 16,7 кв. м, що на 2,95 кв. м менше його ідеальної частки, суд першої інстанції не дав належної оцінки обставинам справи та не перевірив, яка частина житлової площі квартири належить кожному із співвласників, не встановив ідеальну частку кожного зі сторін, не з'ясував чи можливо виділити ці частки їм у користування та чи відповідають виділені сторонам частки у їхньому спільному майні та чи не порушує це прав кожного з них.

Таким чином, при вирішенні спору, судом першої інстанції не дотримано вимог ст.321, 358 ЦК України, оскільки співвласники не домовилися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Таким чином, при встановленні порядку користування спірною квартирою, суд першої інстанції на зазначені положення уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення спору.

Що стосується вселення ОСОБА_2 у спірну квартиру , то судова колегія виходить з того, що в силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1, а відсутність доступу до цього житла, що встановлено при розгляді справи і підтверджено наявними в справі доказами, є порушенням реалізації його права власності.

Посилання відповідача на те, що йому з боку ОСОБА_3 завдано матеріальну та моральну шкоду, оскільки він не міг повноцінно та на свій розсуд розпоряджатися своєю ? часткою спірної квартири, яку мав намір здавати в оренду, не може бути прийнято до уваги, оскільки в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України відповідачем не доведено завдання йому з боку ОСОБА_3 такої шкоди.

Статтями 10, 11, 58, 60, 179 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права призвело до неправильного вирішення спору, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до ст.309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.321, 358 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 367 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні цією квартирою.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді