Справа № 369/7885/14-ц
Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/1011/15
Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

29 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Коцюрби О.П., Данілова О.М.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, Служба у справах дітей та сімї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року позивач ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим що, 14 червня 2007 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 посвідчено нотаріальний договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1196 га в селі Білогородка на вулиці Жукова, 6-А Києво-Святошинськго району Київської області, який був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який зареєстрований у реєстрі за № 5339.

Позивач ОСОБА_2 вважала, що вказаний договір купівлі-продажу є частково недійним правочином з наступних підстав.

30 грудня 2003 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено шлюб, про що Виконкомом Ненадихівської сільської ради Тетіївського району Київської області в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 7.

Перебуваючи у шлюбі у подружжя ОСОБА_8 народилось двоє дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які разом з матірю ОСОБА_2 проживають у ІНФОРМАЦІЯ_3 на вулиці Жукова, будинок № 6-А.

21 березня 2013 року у віці 38 років від гострої ішемічної хвороби серця ОСОБА_8 помирає.

Факт смерті ОСОБА_8 підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане відділом Державної реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції Київської області 16 квітня 2013 року.

Відповідними постановами слідчих Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області від 15 квітня 2013 року та від 17 грудня 2013 року закриті кримінальні провадження щодо зникнення та смерті ОСОБА_8 на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального кодексу України.

Лише після смерті свого чоловіка, ОСОБА_2 при дослідженні документів, що залишилися після померлого дізналась про те, що ОСОБА_8 придбав спірну земельну ділянку не на своє імя, а на імя своєї рідної сестри ОСОБА_5.

Таким чином, строк позовної даності у даній справі визначаться з моменту коли ОСОБА_2 стало відомо про існування Договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, тобто з дня смерті ОСОБА_8 21 березня 2013 року.

Як свідчать обставини справи, згідно з нотаріальним договором купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 25 квітня 2007 року, останній продав земельну ділянку, загальною площею 0,1008 га з кадастровим номером: :01:002:0028, яка розташовується у селищі Чабани Києво-Святошинського району Київської області на вулиці Виноградна, 35.

Вартість проданої земельної ділянки становила 707 000,00 гривень.

Позивачка посилається на те, що з метою збереження коштів, отриманих від продажу вищевказаної земельної ділянки, ОСОБА_8 07 травня 2007 року уклав з Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль», договір № 3 на вклад «Заощадження» та договір № 53 на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат».

13 червня 2007 року та 14 червня 2007 року ОСОБА_8 отримав через касу банку грошові кошти на загальну суму 529919,30 гривень, що підтверджується заявами на видачу готівки № OL2J26494 на суму 25144,87 доларів США, що є еквівалентом 126981,59 гривень та № OPW715806 на суму 504774,43 гривень.

Таким чином, на момент укладення Договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки ОСОБА_8 мав достатньо грошових коштів для придбання вищевказаної нерухомості, але з невідомих причин, останній уклав даний договір не на власне імя, а на імя третьої особи рідної сестри, тим самим вчинив дії, які визначаються Цивільним кодексом України, як недійсний правочин.

Померлий ОСОБА_8 до моменту своєї смерті неодноразово запевняв, що вказана спірна земельна ділянка є власністю подружжя, при цьому не надаючи можливості своїй дружині ОСОБА_2 ознайомитись з правовстановлюючими документами.

У особистих речах ОСОБА_8 після його смерті, наряду з іншими документами, його дружиною були знайдені: Договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, довіреність на імя ОСОБА_8, яка була йому надана його ж сестрою ОСОБА_5 та договір підряду на проведення проектних робіт від 05 червня 2012 року, який був укладений між ОСОБА_8 та МПП «Русь» на розроблення за завданням замовника (ОСОБА_8В.) та передачу останньому наступної проектної документації: «Робочий проект будівництва приватного житлового будинку по вул. Жукова, 6-А, с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області.

З моменту купівлі спірної земельної ділянки до моменту зникнення та подальшої смерті ОСОБА_8 за кошти сімї здійснене будівництво житлового будинку, за вищевказаною адресою.

Але на сьогоднішній день даний будинок не може бути введений у експлуатацію, так як зясувалось, що спірна земельна ділянка не належить сімї ОСОБА_8, а належить сестрі померлого ОСОБА_8, яка не має будь-яких прав на цю земельну ділянку, так як фактично вона її не купувала і не сплачувала за неї будь-яких грошових коштів.

Тому позивач за первісним позовом просила визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1196 га, яка розташована у селі Білогородка Києво-Святошинського району Київської області на вулиці Жукова, 6 (кадастровий номер: 322480401:01:037:0036) в частині визначення набувача права власності на вказане нерухоме майно покупця ОСОБА_5. Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно земельну ділянку загальною площею 0,1196 га, яка розташована у селі Білогородка Києво-Святошинського району Київської області на вулиці Жукова, 6 (кадастровий номер: 322480401:01:037:0036), яка була здійснена за громадянкою ОСОБА_5. Визнати за ОСОБА_8 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на нерухоме майно земельну ділянку загальною площею 0,1196 га, яка розташована у селі Білогородка Києво-Святошинського району Київської області на вулиці Жукова, 6 (кадастровий номер: 322480401:01:037:0036). Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1196 га, яка розташована селі Білогородка Києво-Святошинського району Київської області на вулиці Жукова, 6 (кадастровий номер: 322480401:01:037:0036). Стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір 2392,00 грн., та витрати на правову допомогу 12000,00 гривень.

Не погоджуючись з вимогами первісного позову, ОСОБА_5 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування земельною ділянкою, яку вона мотивувала тим, що вона ОСОБА_5 є єдиним власником земельної ділянки кадастровий номер 322480401:01:037:0036, площею 0,1195 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вулиця Жукова, ділянка 6. Докази цього надані позивачкою первісного позову в додатках. Але зазначеною ділянкою без дозволу незаконно користується ОСОБА_2 і бажає узаконити таке користування.

Позивач за зустрічним позовом вказувала, що ОСОБА_2 не була субєктом спірного Договору та її вже померлий брат ОСОБА_8, дії якого семирічної давності оспорює ОСОБА_2, також не був субєктом спірного Договору.

Одразу, ж після придбання у 2007 році земельної ділянки, брат позивачки розказав своїй дружині про те, що частина грошей, які він зняв з банківського рахунку, належать його сестрі.

Доказом того, що позивачці за первісним позовом було відомо про те, що спіну земельну ділянку купила ОСОБА_5 , а не її чоловік, та про всі інші обставини купівлі, є її письмові пояснення органу міліції від 20.05.2014 р., яке вона надала при перевірці заяви стосовно незаконності заняття цієї ділянки, з якого вбачається, що вона знала про факти, якими вона обґрунтовує свій позов, ще в 2009 році.

Після придбання у 2007 році земельної ділянки, позивач за зустрічним позовом дозволила брату тимчасово користуватись нею і він побудував невеличкий будинок, в яком можна проживати, але цей будинок не узаконений і зараз в ньому проживають чужі їй люді, без її дозволу і без документів, які б надавали їм право користування її ділянкою. На її вимоги звільнити зазначену ділянку і будинок, позивачка за первісним позовом реагує негативно і вимагає не предявляти до неї претензій.

Тому, позивач за зустрічним позовом просила застосувати позовну давність до вимог первісного позову. В задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 червня 2007 року відмовити повністю. Зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_5 в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вулиця Жукова, ділянка 6, площею 0,1195 га, кадастровий номер :01:037:0036 та у тридцяти денний строк звільнити зазначену ділянку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2014 року у позові ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, Служба у справах дітей та сімї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, визнання права власності та в зустрічному позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування земельною ділянкою було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, апелянт подав апеляційну скаргу, в якій просили скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його первісні позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Судом першої інстанції було встановлено, що 30 грудня 2003 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Виконкомом Ненадихівської сільської ради Тетіївського району Київської області, актовий запис № 7.

Від подружнього життя ОСОБА_8 та ОСОБА_2 народилось двоє дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

14 червня 2007 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 посвідчено нотаріальний договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1196 га в селі Білогородка на вулиці Жукова, 6-А Києво-Святошинського району Київської області, який був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який зареєстрований у реєстрі за № 5339.

Відповідно до п. 5 даного договору купівлі-продажу земельної ділянки, продавець (ОСОБА_6А.) продав, а покупець (ОСОБА_5В.) купила за цим договором земельну ділянку, вільну від будь-яких майнових прав і претензій третіх особі.

Згідно п. 8 договору, сторони ствердили, що даний договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, відповідає їх справжній волі, вчинений на вигідних для них умовах, без будь-яких погроз, без застосування фізичного та психічного тиску, у тому числі з боку інших осіб, не приховує іншого правочину, а також даний договір не укладається під впливом тяжкої для будь-якої із сторін обставин.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.11.2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 квітня 2008 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, 3-і особи приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, ОСОБА_7, Білогородська сільська рада про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності, було встановлено що ОСОБА_5 набула право власності на спірну земельну ділянку (земельна ділянка загальною площею 0,1196 га в селі Білогородка на вулиці Жукова, 6-А Києво-Святошинського району Київської області) на підставі нотаріально посвідченого, належним чином зареєстрованого договору купівлі-продажу з додержанням всіх вимог, передбаченого ст. 203 ЦК України.

21 березня 2013 року ОСОБА_8 помер.

За ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до ст. 203 ЦК України (що діяв на час укладання першого спірного правочину), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зважаючи на ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

За правилами ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відмовляючи у вимогах первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні ОСОБА_2 не доведено факту порушень цивільного законодавства під час укладання спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки, з чим погоджується і колегія суддів.

Позивачем за первісним позовом не надано доказів того, що покупцем спірної земельної ділянки виступав саме її чоловік ОСОБА_8, а не його сестра ОСОБА_5, тобто не спростовано положення зазначені в змісті нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Факт зняття ОСОБА_8 грошових коштів з банківського рахунку, а також продаж ним іншої земельної ділянки, не означає, що дані кошти були витрачені ним на придбання спірної земельної ділянки.

Тому, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що у вимогах первісного позову щодо визнання часткової недійсності договору купівлі-продажу та всіх похідних вимогах необхідно відмовити.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зважаючи на ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

З висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову погоджується і колегія суддів, оскільки не було надано письмових доказів в підтвердження того, що ОСОБА_5 чиняться перешкоди у користуванні, належною їй на праві власності земельною ділянкою, з боку відповідача за зустрічним позовом або іншими особами.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що позивач за зустрічним позовом з окремою апеляційною скаргою не зверталась, таким чином, погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність її позову.

Колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, щодо наявності у ОСОБА_8 достатніх коштів для покупки спірної земельної ділянки необґрунтовані та не дають законних підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації прав власності на спірне нерухоме майно.

Судом першої інстанції було встановлено, що померлий чоловік апелянта не є стороною договору купівлі-продажу, таким чином спірне майно не може бути визнано спадковим, в наслідок чого, права апелянта, як спадкоємця та її дітей від шлюбу, не порушені.

Підстав, для скасування рішення суду, передбачених вимогами ст. 309 ЦПК України, колегія суддів не встановила та апелянтом не доведена апеляційна скарга.

Згідно з вимогами ст. 308 ПК України, Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: