Справа № 161/694/15-ц Провадження № 22-ц/773/613/15 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Категорія: 46 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М. ,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

при секретарі - Кирилюку О.О.,

з участю: представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду від 05 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась в суд з даним позовом до ОСОБА_3, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування від 19.01.2001 року вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1.

У своїх позовних вимогах зазначає, що у вказаному житловому будинку з 18.01.2006 року зареєстрований колишній член її сім'ї (чоловік дочки) - ОСОБА_3, який понад один рік в вищевказаному будинку не проживає, а тому просила суд визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та стягнути з нього на її користь судові витрати по справі в розмірі 5245 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 05.03.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 суму в розмірі - 2500 грн. понесених витрат на правову допомогу адвоката та суму в розмірі 243 грн. 60 коп. понесених витрат по сплаті судового збору.

В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду змінити, виходячи з такого.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_3 відповідно до положень ст. 405 ЦК України втратив право користування житловим будинком, який належить позивачу на праві приватної власності, оскільки не проживав у ньому більше 1 року, а сума витрат на правову допомогу не може бути відшкодована позивачу у повному розмірі 5000 грн., оскільки справа розглянута судом без участі її представника Ніколаєнка О.А. З наведених підстав місцевий суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в частині представництва адвоката Ніколаєнко О.А. її інтересів в суді не підлягає до задоволення, а тому стягнув вказані витрати частково в розмірі 2500 грн.

Однак, повністю погодитись з висновками місцевого суду про відшкодування відповідачем витрат на правову допомогу адвоката позивачу не можна, з огляду на наступне.

Так судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору дарування від 19.01.2001 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.5).

Як вбачається з копії будинкової книги, у вказаному житловому будинку з 18.01.2006 року зареєстрований відповідач ОСОБА_3 (а.с.4-11).

З 31.10.2014 року ОСОБА_3 знявся з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, що підтверджується довідкою (а.с.35).

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 хоча і був зареєстрований в спірному житловому будинку, проте більше одного року в ньому не проживає без поважних.

Відповідно до п. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що відповідач втратив право користування належним позивачу житловим будинком.

Доводи апелянта про те, що за умов, коли відповідач під час розгляду даної справи в суді першої інстанції знявся з реєстрації в спірному будинку, суд повинен був закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України через відсутність предмета спору, є неспроможними, оскільки дана обставина не є підставою для закриття провадження у справі, а може бути лише доказом того, що відповідач не проживав в цьому житлі і втратив інтерес до нього.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

З квитанції до прибуткового касового ордера № 28 від 26.09.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 згідно умов укладено з адвокатом Ніколаєнко О.А. договору про надання правової допомоги сплачено 5 000 грн. (а.с.3, 50).

Ухвалюючи рішення та стягуючи на користь позивача витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 2500 грн., суд належним чином не перевірив чи дійсно адвокатом була надана позивачу правова допомога в необхідному для такої оплати обсязі (час знаходження в судових засіданнях, час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та час ознайомлення з матеріалами справи в суді), чи не перевищує ця плата граничні розміри компенсації таких витрат.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, яка надана адвокатом Ніколаєнко О.А. про кількість робочого часу, затраченого у зв'язку з веденням справи ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням вбачається, що ним було затрачено на вказану справу 6 годин робочого часу, що становить за його розрахунками 5 000 грн. Однак, зазначений адвокатом в розрахунку затрачений час та вчинені дії не відповідають часу фактично наданої позивачу правової допомоги та відповідно діям вчинених адвокатом, а тому на думку колегії суддів рішення суду в означеній частині слід змінити, зменшивши розмір такої допомоги.

Так, з матеріалів справи вбачається, що час в судових засіданнях, в яких брав участь представник позивача Ніколаєнко А.О., становить 36 хв. (а. с. 41-42), підготовлена ним позовна заява складається з одного аркушу з правовим обґрунтуванням спору між сторонами однією статтею ЦК України, який за своєю суттю не є складним і не потребує вивчення законодавства щодо цього спору значних часових затрат. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували інші вчинені адвокатом дії на виконання договору про надання правової допомоги. А тому з врахуванням наведених обставин справи, колегія приходить до висновку, що адвокатом на надання правової допомоги позивачу було фактично затрачено загалом 2 години робочого часу. Таким чином, відповідно розмір витрат на цю допомогу, який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача становитиме 974 грн. 40 коп. (2год.х1218грн.)х40%).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального права, оскаржуване рішення суду в частині розміру стягнення відшкодованих витрат на правову допомогу слід змінити.

В решті оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 05 березня 2015 року в даній справі в частині розміру відшкодованих витрат на правову допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) грн. 40 коп. витрат на правову допомогу

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: