Ухвала

іменем україни

02 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Маляренка А.В., Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Вінницька міська рада, про виділ в натурі частки будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спадкового майна шляхом припинення права власності та виплати компенсації, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки будинку.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 13/20 частин жилого будинку АДРЕСА_1 у місті Вінниці, що розташований на земельній ділянці, виділеній у користування рішенням від 07 серпня 1954 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом йому належить 13/40 частин вказаного жилого будинку, інша спадкоємиця, відповідач у справі ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті матері не отримувала, проте проживає у спірному будинку, у зв'язку з чим просив виділити в натурі належні йому на праві власності 13/40 частин жилого будинку АДРЕСА_1 у місті Вінниці, до якого входять господарські будівлі та встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій вказані споруди розташовані.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом про поділ спадкового майна шляхом припинення права власності та виплати компенсації, посилаючись на неможливість виділення ОСОБА_3 належних йому на праві власності 13/40 частин спірного будинку, оскільки до їх складу входять самочинні прибудови та переобладнані приміщення, крім того нею за власні кошти здійснено ремонт частини будинку, що перебувала в аварійному та непридатному для житла стані, на що було витрачено 120 000 грн.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_3, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2014 року до участі у справі було залучено правонаступника позивача - ОСОБА_1

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2014 року первісний позов задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_1 13/40 частин домоволодіння АДРЕСА_1 згідно варіанту № 3 судової будівельно-технічної експертизи № 1358-1 від 17 червня 2013 року, а саме прибудову літ «А1», площею 23,3 кв. м, яка складається з кімнати 2-3 площею 23,3 кв. м, прибудову літ. «а2», площею 10,8 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток в сумі 7 389 грн.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12 лютого 2015 року зазначене рішення міського суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за відхилення від ідеальних часток в сумі 7 389 грн змінено, а саме зменшено розмір такої компенсації до 1 834 грн.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на виділ належної йому частки із спільної часткової власності в натурі, передбаченого ч.1 ст. 364 ЦК України та реальної можливості здійснення такого поділу.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції зазначив про їх безпідставність та невнесення останньої суми вартості частки майна, право власності на яке просить припинити, на депозитний рахунок суду, а також про відсутність згоди ОСОБА_1 на отримання такої компенсації.

Апеляційний суд фактично погодився з висновками суду першої інстанції та змінив рішення в частині визначення суми компенсації за відхилення від ідеальних часток, виключивши з її складу вартість вигрібної ями в розмірі 5 555 грн, яка не входить до складу спадкового майна, що підлягає поділу в натурі.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина, яка складалася з 13/20 частин жилого будинку АДРЕСА_1.

Інші 7/20 частин вказаного будинку належали ОСОБА_5

20 травня 1986 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір про встановлення порядку користування конкретними приміщеннями жилого будинку, згідно якого у користування ОСОБА_4 було виділено приміщення прихожої 2-1, кухні 2-2, кімнати 2-3, площею 22,8 кв. м, кімнати 2-4 площею 8,1 кв. м, кухні 3-1, кімнати 3-2 площею 14,8 кв. м, тамбур «IV», сарай «Д» з прибудовою, сарай «Е» з погребом, уборна «Г», Ѕ частину паркану № 1.

З таких же приміщень, згідно з даними технічної інвентаризації, складалася належна ОСОБА_4 13/20 частина будинку перед відкриттям спадщини.

Сторони, як єдині спадкоємці першої черги, вчасно, у визначений чинним на той час законодавством строк, звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері.

09 рудня 2012 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину, згідно якого є власником 13/40 частин спірного будинку.

ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті матері не отримала, проте проживає у вказаному будинку до теперішнього часу.

25 березня 2014 року помер ОСОБА_3, спадщину, до складу якої входить частина спірного будинку, у встановленому законом порядку прийняла дружина ОСОБА_1, доньки померлого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

Під час вирішення спорів про поділ в натурі часток у спільній частковій власності суди повинні виходити з положень статей 183 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843218/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 367 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843415/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, відповідно до яких виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Разом з тим, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 6 постанови № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843425/ed_2012_10_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Самочинним будівництвом вважаються житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1 ст. 376 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843425/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Заперечуючи проти первісного позову та обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначала про те, що спадкового будинку як такого, у складі тих приміщень, що були наявні на час відкриття спадщини, на час розгляду справи не існує, оскільки у результаті здійснених нею самочинних реконструкції, капітального ремонту та перебудови спірного будинку, зведення господарських споруд, будинок втратив тотожність із спадковим будинком, на частину якого в порядку спадкування за законом ОСОБА_3 набув право власності, а відтак відсутній об'єкт поділу.

На порушення вимог ст. ст. 212 - 21 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>5 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2106/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд першої інстанції, на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів та заперечень сторін належним чином не перевірив, не з'ясував дійсного складу спірного домоволодіння та чи співпадає воно за виглядом і конфігурацію зі спадковим майном, що існувало на час відкриття спадщини, з урахуванням наявності самочинних споруд й перебудов взагалі не визначився з тим, яка частина вказаного домоволодіння підлягає поділу між сторонами й наявністю технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом, а фактично здійснив поділ неіснуючого майна.

При цьому, виділяючи в натурі позивачу частину спірного будинку, суд не зазначив, які саме приміщення залишаються у користуванні відповідача та з чого вони складаються.

Також судом у достатньому обсязі не вмотивовано висновок щодо розміру компенсації за відхилення від ідеальних часток, зробленого без з'ясування вартості всієї спадкової частки будинку та його окремих частин.

Крім того, судом взагалі не досліджено запропонованого відповідачем ОСОБА_2 варіанту розподілу спадкового майна й належним чином не обґрунтовано висновок щодо відмови в задоволенні її зустрічних вимог.

Зазначене залишилося й поза увагою суду апеляційної інстанції, який у порушення вимог ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України, частково змінюючи рішення суду першої інстанції, дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для здійснення поділу в натурі спірного будинку, який на час відкриття спадщини і на час видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 не є тотожним й містить самочинно зведені (переплановані, реконструйовані) споруди.

За таких обставин ухвалені судами рішення не можна визнати законними та обґрунтованими й вони підлягають скасуванню з передачею справи новий розгляд до суду першої інстанції, з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційу скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

В.О. Савченко