Справа № 461/2191/15 Головуючий у 1 інстанції: Государський А.В.
Провадження № 22-ц/783/3313/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2015 року у справі за поданням державного виконавця ВПВР УДВС ГЮУ у Львівській області Роман Н.О. про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України , -

встановила:

Оскарженою ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2015 року в задоволенні подання відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом при постановлені ухвали було порушено норми процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Крім того вказує, що висновки суду про відсутність доказів ухилення від виконання боржником від виконання зобов'язання за рішенням суду не відповідають дійсності, оскільки боржник належним чином повідомлений про прийняття відповідних процесуальних рішень державного виконавця, на даний час рішення останнім суду не виконано, станом на сьогоднішній день боржником заборгованість не погашена, жодних дій спрямованих на виконання рішення суду боржником не вчинено та жодних пояснень з приводу невиконання державному виконавцеві не надано. Звертає увагу суду, що за боржником зареєстроване на праві власності рухоме майно, яке останній на законну вимогу державного виконавця для опису не надає та приховує арештоване майно, що стало підставою для вжиття заходів щодо притягнення боржника до кримінальної відповідальності за ознаками складу злочину передбаченого статтею 388 КК України.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання державного виконавця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та доводи скарги, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження ВП №30899605 з вионання наказу №5015/3743/11 (2-466/908/13), виданого 05.09.2011 року Господарським судом Львівської області про стягненя з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Надра" 348 091,82 грн.

Відмовляючи у задоволенні подання, районний суд виходив з того, що суду не надано доказів ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на неї рішеннями суду. Саме невиконання боржником зобов'язання не свідчить про вчинення нею умисних дій щодо ухилення від виконання такого.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України", громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадку якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобов`язань.

Згідно з п.18 ч.2 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Отже для обмеження особи у виїзді за межі території України не достатньо лише наявності самого факту заборгованості, а важливим є факт ухилення від сплати заборгованості.

При чому, зазначений факт ухилення повинен бути належним чином доведений та обґрунтований, чого державним виконавцем зроблено не було.

Матеріалами справи не підтверджується факт ухилення боржника від виконання судового рішення.

В засіданні судової колегії з'ясовано, що під час здійснення виконавчого провадження встановлено, що у ОСОБА_3 на праві власності є будинок в с.Гринів, Пустомитівського р-ну, Львівської області (а.с.21-22).

Не представлено доказів про те, що вжито заходів для арешту цього майна.

Таким чином була можливість виконання судового рішення з врахуванням цієї обставини, однак цього не зроблено.

Тому не заслуговують посилання апелянта на те, що на боржником зареєстроване на праві власності рухоме майно, яке останній на законну вимогу державного виконавця для опису не надає та приховує арештоване майно.

Отже немає підстав прийти до висновку, що ОСОБА_3 ухиляється від сплати заборгованості та є підстави для обмеження її у здійсненні права на пересування.

Відтак, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, судом правильно встановлено відсутність підстав для застосування відповідного заходу щодо обмеження свободи пересування.

Враховуючи наведене, обґрунтування вимог апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, ухвалу залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, п.4.ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області - відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.