УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Колодійчук В.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Одеської міської ради, треті особи: Суворовська районна адміністрація виконавчого комітету Одеської міської ради, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із вказаним позовом, в якому просили суд ухвалити рішення, яким визнати за ними в рівних частках право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 19 березня 1988 року по 1992 рік ОСОБА_2, разом із членами сім'ї постійно проживала у будинку АДРЕСА_2. 28 листопада 1989 року рішенням виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №290 вищезазначений будинок визнаний таким, що погрожує обрушенням, а подальшому, на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №57 від 01 березня 1990 року мешканці вказаного аварійного будинку підлягали відселенню. З липня 1988 року ОСОБА_2 та члени її родини перебували на квартирному обліку при Ленінському райвиконкомі. Рішенням виконкому Ленінської райради народних депутатів №196/1 від 27 липня 1995 року позивачці на склад родини із трьох осіб (ОСОБА_2, донька - ОСОБА_3, син - ОСОБА_6) була виділена трьохкімнатна квартира АДРЕСА_3, про що був виданий ордер за НОМЕР_1 на право заняття вказаної квартири та відповідно до п.1 рішення позивачка була знята з квартирного обліку. У подальшому, рішенням Ленінської райради народних депутатів №97/4 від 24 квітня 1996 року позивачці та членам родини в складі трьох осіб було надано аварійну квартиру АДРЕСА_1 для тимчасового проживання, оскільки будинок за АДРЕСА_3 ще не був введений в експлуатацію, а будинок АДРЕСА_2 вже був зруйнований.

У 2000 року ордер НОМЕР_1 на право заняття квартири АДРЕСА_3 був визнаний недійсним у зв'язку з тим, що будинок не був зданий в експлуатацію, а квартира не відповідала санітарним та технічним вимогам.

Розпорядженням Ленінської районної адміністрації №131 від 05 березня 2001 року було внесено зміни до рішення виконкому Ленінської райради народних депутатів №196/1 від 27 липня 1995 року, а ОСОБА_2, на склад родини і трьох осіб було надано квартиру за АДРЕСА_4, і зазначенням «після здачі будинку, АДРЕСА_3 (будівельний номер) в експлуатацію та присвоєння йому поштової адреси», про що видано ордер.

Розпорядженням Суворовської районної адміністрації №1610 від 29 грудня 2001 року зазначений будинок було прийнято в експлуатацію, але вселитися в квартиру і жити там було неможливо, оскільки згідно акту від 11 серпня 2003 року, затвердженому КП ДЕЗ «Марсельське», квартира потребує значної добудови.

25 жовтня 2010 року на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації №647р від 22 жовтня 2010 року доньці позивачки - ОСОБА_3 із сім'єю з трьох осіб (ОСОБА_3, її донька - ОСОБА_4, син - ОСОБА_5) видано ордер НОМЕР_2 на право заняття жилого приміщення жилою площею 37,20 кв.м., що складається з трьох кімнат у квартирі АДРЕСА_4.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначають що вони вже понад 18 років проживають у квартирі АДРЕСА_1, наданій у 1996 року для тимчасового проживання. Ордер на вселення до даної квартири наданий не був, договір найму житла не укладався, однак ОСОБА_2 за власні кошти здійснила ремонт у даній квартирі, при цьому остання зазначає, що неодноразово зверталась до органів місцевого самоврядування щодо надання ордеру на вселення чи укладення договору найму жилого приміщення, однак звернення залишились без задоволення.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 лютого 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки чинним законодавством заборонено приватизувати, обмінювати, здійснювати поділ, здавати в піднайм або вселяти до жилого приміщення, яке надане з фондів житла для тимчасового проживання.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Одеської міської ради, треті особи: Суворовська районна адміністрація виконавчого комітету Одеської міської ради, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про визнання права власності за набувальною давністю.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути, особі яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.М. Колодійчук