Справа № 161/2284/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/773/946/15 Категорія: 33 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді Свистун О.В..,

суддів Завидовської-Марчук О.Г., Федонюк С.Ю.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника прокуратури ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до прокуратури Волинської області, ОСОБА_6 Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,

за апеляційними скаргами відповідачів ОСОБА_6 Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2015 року вищевказані позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_5 - 20000,00 грн. моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2015 року в даній справі зазначено, що судовий збір компенсується за рахунок держави.

В поданих апеляційних скаргах відповідачі ОСОБА_6 Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Покликаються на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно зясовані всі обставин, що мають значення для справи. Зазначають, що суд першої інстанції помилково вважав встановленими обставини про стягнення моральної шкоди, які позивачем на підтвердження своїх вимог не доведено та не надано належних доказів.

В судовому засіданні представники відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 апеляційні скарги підтримали, покликаючись на доводи, викладені в них.

Представник прокуратури ОСОБА_4 вважає, що рішення суду є законним.

Представник позивача ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21 листопада 2012 року за заявою ОСОБА_7 було порушено кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016. 24.01.2013 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 13.02.2013 року в клопотанні слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено та застосовано відносно нього запобіжний захід у виді особистого зобовязання. 28 лютого 2013 року та в липні 2013 року відносно ОСОБА_5 було складено обвинувальні акти (а.с. 4-8).

10 грудня 2013 року Луцьким міськрайонним судом ОСОБА_5 визнано не винуватим у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України та винесено виправдувальний вирок. 13 березня 2014 року ухвалою апеляційного суду Волинської області вирок Луцького міськрайонного суду від 10.12.2013 року залишено без змін (а.с. 8- 14).

Судом встановлено, що в цілому ОСОБА_5 перебував під кримінальним переслідуванням з 24 січня 2013 року по 13 березня 2014 року, тобто 1 рік 1 місяць 22 дні.

Із виправдувального вироку від 10.12.2013 року вбачається, що на думку суду обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення не доведено його винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і не пропонувалася стороною обвинувачення. Аналізуючи докази, на підставі яких стороною обвинувачення обґрунтовується обвинувачення ОСОБА_5 з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, їх достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що вони є суперечливими, здобутими із порушенням встановленого порядку та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Наявність грубих порушень вимог чинного законодавства під час проведення слідчих дій безсумнівно вказує на упередженість досудового розслідування і бажання у будь-який спосіб здобути докази винуватості ОСОБА_5

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позову стосовно стягнення з відповідача завданої моральної шкоди.

Відповідно до п. 9 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями від 25.05.2001 року та 27.02.2009 року) „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди, суд, виходив із засад розумності, поміркованості та справедливості, врахував глибину та тривалість моральних страждань позивача, особливо викликаних грубим порушенням його конституційних прав та прав, гарантованих ст. 6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод.

В результаті неправомірних дій правоохоронних органів, які виразились в незаконному притягненні ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, незаконному затриманні, предявленні обвинувальних актів, агресивному поводженні під час затримання, у намаганні, незважаючи на обставини справи, обрати щодо нього крайній захід запобіжного заходу - тримання під вартою, постійного розголосу в пресі інформації про вчинення ним тяжкого службового злочину (а.с. 16-19), тривалому відриві від звичного способу життя, руйнації життєвих планів та соціальних звязків, що впродовж тривалого часу ОСОБА_5 був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, переносив дискомфортні умови існування, був вимушений пристосовуватись до несприятливих обставин. Його нормальні життєві звязки були порушені, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, це вплинуло на загальний стан його здоровя, що підтверджується медичною документацією (а.с. 20-27).

Судом встановлено, що перебування ОСОБА_5 під слідством і судом, безумовно негативно вплинуло на його душевний стан і завдало страждань. А слідчі дії безумовно також завдали йому моральних страждань, погіршились його стосунки з оточуючими людьми, юридичними особами, зашкодило його професійній діяльності.

Внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, упередженого ставлення до нього працівників правоохоронних органів під час досудового слідства, останньому спричинено значної моральної шкоди, яка виразилась у фізичних та моральних стражданнях. Так, сам факт притягнення до кримінальної відповідальності викликав у Волинській області великий резонанс, що супроводжувалось численними повідомленнями та публікаціями в засобах масової інформації.

Під час досудового слідства та розгляду даного кримінального провадження в суді здійснювався постійний розголос інформації про вчинення ОСОБА_5 службового злочину в пресі, інтернет-виданнях, по радіо та телебаченню. Крім цього, статті, фото- та відео матеріали, висвітлювали його як особу, що скоїла злочин, які до цього часу продовжують знаходитись на сайтах місцевих інтернет-видань, що негативно впливає на відновлення його соціальних звязків, та продовжує спричиняти моральну шкоду у вигляді моральних страждань.

При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції повно врахував незаконні дії органу, який проводив розслідування, виходив із засад розумності, поміркованості та справедливості, врахував глибину та тривалість моральних страждань позивача, особливо викликаних грубим порушенням його конституційних прав та стан його здоровя.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, виходячи із визначених ст. 303 ЦПК України меж розгляду справи апеляційним судом колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні даної справи суд на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, вірно визначив характер спірних правовідносин між сторонами і правові норми, що їх регулюють, та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення вимог.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_6 Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: