АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення грошових коштів у розмірі 120 572,17 грн., що включає 104 426,89 грн. - 3% річних від простроченої суми та 16 145,28 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2014 позовні вимоги задоволено. Стягнуто із ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 120 572,17 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 1 205,72 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Апелянт посилається на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушенням та неправильним застосування норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що індекс інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене в гривні та стягнення 3% річних на суму основного боргу з урахуванням вже нарахованих процентів за користування грошовими коштами є безпідставними і необґрунтованими.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу у його відсутності.

Справа № 761/18063/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5481/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів .

З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2007 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу «Строковий ощадний» № 46941/2007, за умовами якого ОСОБА_3 вніс на депозитний рахунок кошти у розмірі 200 000 дол. США шляхом перерахування коштів на вкладний рахунок НОМЕР_1 на строк 13 місяців, з виплатою 11,3% річних зі спливом кожного розрахункового місяця (а. с. 33-35). Згідно квитанції № 657584 від 27.12.2007 відповідно до умов договору ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» прийнято на депозит від позивача кошти у розмірі 200 000 дол. США (а. с. 37). Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.03.2012 ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.11.2012 залишено без змін. Позов ОСОБА_3 до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання довіреності недійсною та стягнення коштів задоволено частково. Довіреність на розпорядження поточним рахунком НОМЕР_1 від 09.06.2008, посвідчену контролером ОСОБА_6та уповноваженою особою ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», складену від імені ОСОБА_3на ім'я ОСОБА_7 визнано недійсною. Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк»на користь позивача грошові кошти у розмірі 1 793 968,28 грн. за період з 01.01.2010 по 05.12.2011 (а. с. 6-10). У грудні відповідач завернувся до суду із заявою про розстрочення виконання вищевказаного рішення суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2013 у задоволенні заяви було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.02.2012 зазначену ухвалу скасовано, розстрочено виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.03.2012 на один рік, стягуючи щомісячно по 149 497,36 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19.06.2013 ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14.02.2013 скасовано, ухвалу суду першої інстанції залишено в силі (а. с. 11-13). Погашення заборгованості ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», розмір якої визначено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.03.2012 було здійснено відповідачем у період з 27.02.2013 по 13.01.2014 відповідно до виписки по рахунку (а. с. 14-16). Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач безпідставно використовував кошти ОСОБА_3, останній звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини першої ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статей 524,533,625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що грошовими зобов'язаннями законодавець визначає такі правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» поняття вкладу (депозиту) визначається як кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на певний строк зберігання.

Загальний порядок залучення банками України банківських вкладів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.12.2003 за № 1256/8577 (далі - Положення).

Згідно із цим Положенням договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку.

Матеріали свідчать, що Банк свої зобов'язання перед позивачем належним чином не виконував (а. с. 6-10).

Згідно з частиною другою ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Відповідно ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до практики Верховного Суду (постанова від 29.05.2013 у справі №6-39цс13), згідно з якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за банківськими вкладами за прострочений час до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3% річних і суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з Банку індексу інфляції, враховуючи наступне.

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду від 28.03.2012 у справі №6-36736вов10).

Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з врахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене в гривні.

Враховуючи, що за судовим рішенням сума, яку повинний був сплатити відповідач позивачу була визначена саме в національній валюті - гривні, висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача і суми боргу з урахуванням індексу інфляції колегія суддів вважає правильними.

Доводи апелянта про те, що договір банківського вкладу був укладений з позивачем в іноземній валюті (200 000 дол. США), в зв'язку з чим сума заборгованості повинна визначатися без урахування індексу інфляції, колегія суддів вважає безпідставними за наведених вище обставин.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, 314, 315, 325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О.Прокопчук