АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого-судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015р. про забезпечення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення банківського вкладу, процентів та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

у лютому 2015р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача депозитного вкладу та процентів в сумі 20 279,55 доларів США, що по курсу НБУ становить 319 808грн. 50коп., та моральної шкоди у сумі 50 000грн.

Ухвалою судді від 4 лютого 2015р. відкрито провадження у справі.

20 лютого 2015р. позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача в межах суми позову, посилаючись на те, що банк має фінансові труднощі, може стати неплатоспроможним та неліквідним, що утруднить виконання рішення суду.

Ухвалою судді від 20 лютого 2015р. заяву задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить ухвалу судді скасувати, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Апелянт посилається на необґрунтованість ухвали судді та ненадання позивачем доказів необхідності забезпечення позову.

Апелянт, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.49), свого представника у судове засідання не направив, причини неявки не повідомив, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача у межах 369 808грн. 50коп., суддя першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Проте, погодитися з таким висновком судді не можна.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/6436/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії

- 2 -

розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суддею першої інстанції вказані роз'яснення Верховного Суду України, хоча і були процитовані в ухвалі, проте, не враховані при прийнятті рішення про накладення арешту на майно та не наведено, якими саме обставинами підтверджується існування реальної загрози невиконання банком рішення суду.

Також суддею не було враховано, що відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у разі визнання Національним банком України банку-відповідача неплатоспроможним, відшкодування вкладнику коштів за вкладом здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, суддя не звернув увагу, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України та роз'яснень, які надані Верховним судом України у пункті 3 вказаної постанови Пленуму, шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача забезпечується позов майнового характеру, а позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди є вимогами немайнового характеру, які не забезпечуються шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти банку суддя не мав.

Оскільки ухвала судді прийняття з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню, а колегія суддів постановляє нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст.303, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 4 лютого 2015р. скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: