Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/6117/14
Справа № 22-ц/778/2959/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кравченко Л.Ю.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який в ході розгляду справи уточнювала, посилаючись на те, що 11 березня 2013 року вона позичила ОСОБА_5 3 000 доларів США зі строком повернення боргу до 11 березня 2014 року, про що остання підписала розписку, текст якої був набраний на комп'ютері. У жовтні 2013 року при проведенні планової операції ОСОБА_5 померла. Спадкоємицями після її смерті є її мати ОСОБА_4 і чоловік ОСОБА_3, які прийняли спадщину - квартиру та автомобіль, а тому повинні сплатити їй борг. Просила стягнути із ОСОБА_4 і ОСОБА_3 борг у сумі по 32 605, 50 грн. з кожного.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 і з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 32 605,50 грн. з кожного боргу, який залишився від спадкодавця ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі про скасування рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_3 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Апелянт, оспорюючи факт укладання договору позики спадкодавцем, зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано відхилено його клопотання про призначення повторної почеркознавчої експертизи, оскільки в експертизі, що покладена в основу судового рішення, наявні окремі порушення науково-методичних рекомендацій, що викликає сумнів в її правильності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, в тому числі і боргові, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, вимогу про стягнення заборгованості до відповідачів кредитор пред'явив у межах строку визначеного ст. 1281 ЦК України, у зв'язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України відповідачі як спадкоємці після померлої ОСОБА_5 зобов'язана задовольнити вимоги кредитора повністю, в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Такі висновки суду першої інстанції являються правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Судом встановлено, що11 березня 2013 року ОСОБА_5 взяла в борг у ОСОБА_2 3 000 доларів США на строк до 11 березня 2014 року, про що була складена відповідна розписка, текст якої виготовлено на комп'ютері і підписаний боржником і кредитором (а.с.8).

10 квітня 2013 року ОСОБА_5 придбала автомобіль Опель Корса, 2000 року випуску, ринковою вартістю 39 850 грн. (а.с.191-193).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла. Спадкоємцями першої черги після її смерті являються її чоловік ОСОБА_3 і мати ОСОБА_4 - відповідачі по справі. До складу спадкового майна входять дві квартири, загальною вартістю 280 773,50 грн., і автомобіль, вартістю 36 742, 35 грн. 8 квітня 2014 року спадкоємці оформили свої спадкові права у приватного нотаріуса і уклали договір по поділ спадкового майна (а.с.115-117, 199-222).

Із судовою вимогою до спадкоємців померлого боржника позичальник ОСОБА_2 звернулася у червні 2014 року.

Як зазначено у позовній заяві, ОСОБА_5 позичала кошти на придбання автомобіля. При укладанні договору позики були присутні чоловік ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_3, а також свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Про смерть ОСОБА_5 вона дізналася у січні 2014 року зі слів ОСОБА_6, після чого одразу звернулася до чоловіка померлої з вимогою про повернення боргу. Останній завірив її, що поверне борг одразу, як тільки оформить спадщину і розділить її з матір'ю померлої. Проте після оформлення своїх спадкових прав спадкоємці відмовилися повертати їй будь-які кошти.

Доводи, викладені в позовній заяві, позивач підтримала в ході розгляду справи в суді першої і апеляційної інстанції.

Відповідач ОСОБА_3, заперечуючи проти позову, зазначав, що ніяких грошей у ОСОБА_2 його дружина не позичала, оскільки наявних в сім'ї коштів було достатньо для покупки автомобіля. Підпис на розписці зроблений не його дружиною, а іншою особою.

Клопотання про допит свідків, в присутності яких укладався договір позики, відповідач ОСОБА_3 і його представник адвокат ОСОБА_9 суду не заявляли.

Відповідач ОСОБА_4 не оспорювала підпис своєї доньки на борговому документі, не заперечувала факту укладання договору позики, про який їй було відомо зі слів доньки, проте вважала, що кошти повинен повертати ОСОБА_3, для якого фактично позичалися гроші і який користується придбаним за ці кошти автомобілем.

За висновком судової почеркознавчої експертизи №2 від 06.01.2015 року , проведеної на виконання ухвали суду від 16 вересня 2014 року Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУМВС України в Запорізькій області підпис, виконаний в графі «ОСОБА_5 в розписці, яка починається словами «Розписка» та закінчується словами «ОСОБА_2.» від 11.03.2013 року, виконаний ОСОБА_5 (а.с.68-71).

За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Зважаючи на те, що позичальник ОСОБА_5 свої зобов'язання за договором позики не виконала, оскільки померла до настання строку вимоги, кредитор спадкодавця звернулася з відповідною вимогою до спадкоємців померлого боржника у строки, передбачені ст.1281 ЦК України, вартість спадкового майна значно перевищує суму боргу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову і стягнення з боржників усієї суми боргу пропорційно їх часткам у спадщині.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи, являються безпідставними.

Згідно з вимогами ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 143 ЦПК України визначено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 надав висновок спеціаліста-криміналіста ОСОБА_10 і заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Із тексту висновку спеціаліста-криміналіста від 01.09.2014 року, зробленого на підставі запиту ОСОБА_11, вбачається, що на дослідження криміналісту надавалася копія розписки і вільні та експериментальні зразки почерку та підпису ОСОБА_5 на 8 аркушах. Проте, які саме вільні і експериментальні зразки почерку ОСОБА_5 були предметом дослідження, коли і за яких обставин вони були відібрані за життя ОСОБА_5 у висновку не зазначено. Дослідивши копію розписки і вільні та експериментальні зразки почерку, спеціаліст-криміналіст у своєму висновку зазначив про встановлення сукупності графічних та варіаційних ознак, які вказують на можливість підробки підпису за допомогою технічних засобів або його виконання іншою особою з уподобанням підпису ОСОБА_5 Вирішити питання в категоричній формі стане можливим при наданні на дослідження оригіналу розписки. Які конкретно графічні та варіаційні ознаки вказують на можливість підробки підпису позичальника спеціалістом не зазначено (а.с.31).

При наданні вказаного висновку спеціаліст-криміналіст ОСОБА_10 про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку не попереджався.

З метою перевірки заперечень відповідача ухвалою суду першої інстанції від 16 вересня 2014 року призначена судова почеркознавча експертиза, у розпорядження експертів були надані оригінал розписки та вільні зразки підпису ОСОБА_5, виконані останньою на документах протягом 2004- 2013 років (а.с. 37,43,45).

За висновком судової почеркознавчої експертизи №2 від 06.01.2015 року , проведеної на виконання ухвали суду від 16 вересня 2014 року Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУМВС України в Запорізькій області підпис, виконаний в графі «ОСОБА_5 в розписці, яка починається словами «Розписка» та закінчується словами «ОСОБА_2.» від 11.03.2013 року, виконаний ОСОБА_5 (а.с.68-71).

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах», лише після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з'ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо, судом призначається додаткова експертиза.

Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об'єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер. В ухвалі про призначення додаткової експертизи суду необхідно зазначати, які висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження.

Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб. В ухвалі (постанові) про призначення повторної експертизи зазначаються обставини, які викликають сумніви у правильності попереднього висновку експерта.

Однак жодних доводів щодо необхідності призначення повторної експертизи клопотання відповідача не містить. Додана до клопотання рецензія спеціаліста-криміналіста ОСОБА_10 від 17.02.2015 року, виготовлена на замовлення ОСОБА_3, не свідчить про недостатню обґрунтованість або про наявність істотного порушення процесуальних норм при проведенні судової почеркознавчої експертизи.

Як на недолік висновку судової почеркознавчої експертизи рецензент зазначає: 1) експерт не в повній мірі описує ознаки досліджуваного документу; 2) на сторінці 6 в розділі «дослідження» не зазначено, які саме розбіжні ознаки встановлено» (а.с. 93-95).

Проте вказані в рецензії недоліки являються несуттєвими. Висновок судової почеркознавчої експертизи не викликає жодного сумніву стосовно предмету дослідження, яким була наявна в матеріалах справи боргова розписка від 11.03.2013 року. Перелічені в дослідницькій частині експертизи ознаки підпису, що співпадають, являються стійкими, суттєвими та утворюють індивідуальну сукупність, достатню для висновку про те, що підпис в розписці виконаний ОСОБА_5 Наявність деяких розбіжних ознак мало характерна, нестійка та є наслідком природної варіаційності, притаманної підпису ОСОБА_5 та знаходиться в її межах, на характер категорично позитивного висновку не впливає (а.с.68-71).

Крім того, за змістом ч.2 ст.54 ЦПК України спеціаліст у цивільному процесі не наділений повноваженнями надавати рецензію висновку судової почеркознавчої експертизи.

Зважаючи на те, що висновок судової почеркознавчої експертизи чітко викладений, має визначений, конкретний характер і узгоджується із поясненнями як позивача, так і відповідача ОСОБА_4, яка не оспорювала підпис своєї доньки на розписці і визнавала факт укладання договору позики, а надані відповідачем ОСОБА_3 висновок спеціаліст і рецензія ґрунтуються на припущеннях і не ставлять під сумнів правильність і обґрунтованість судової почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції обгрунтовано у відповідності з вимогами ст.150 ЦПК України відхилив клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи.

Доводи ОСОБА_3 про те, що ініціатором цього позову являється мати померлої відповідач ОСОБА_4, яка має на меті у незаконний спосіб отримати від нього грошову компенсацію у розмірі 3 000 доларів США за гараж, який він успадкував після смерті своєї дружини, являються неспроможними. Як вбачається із матеріалів спадкової справи до складу спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_5, входили дві квартири і автомобіль. Вказане спадкове майна було розділено спадкоємцями за договором про розподіл спадкового майна в добровільному порядку. Даних про наявність іншого спадкового майна матеріали спадкової справи не містять. Оскаржуваним судовим рішенням грошові кошти стягнуті як з ОСОБА_3 так і з ОСОБА_4 і не на користь останньої, а на користь кредитора спадкодавця ОСОБА_2

Судом дана належна оцінка всім зібраним у справі доказам, правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, а тому доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання апелянта на неповне з'ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи являється безпідставним. Клопотання про допит свідків, в присутності яких укладався договір позики, сторони ні суду першої , ні суду апеляційної інстанції не заявляли.

Заявлене апелянтом і його адвокатом у суді апеляційної інстанції клопотання про призначення повторної почеркознавчої експертизи вирішено судом апеляційної інстанції в порядку ст..ст.150, 303 ЦПК України і ухвалою від 30 квітня 2015 року, що міститься в матеріалах справи, відхилено.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,308,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2015 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: