АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1252/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 Пироженко (С.А.) С. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівТрюхана Г. М. , Міщенка С. В.
при секретаріРибасюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 3 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», треті особи : Національний Банк України , Інспекція з питань захисту прав споживачів у Черкаській області про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», треті особи : Національний Банк України , Інспекція з питань захисту прав споживачів у Черкаській області про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог вказував про те, що 6 липня 2007 року між ним та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено Кредитний договір № CSIPG100000142 про отримання кредитних коштів у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 34 200,00 доларів США на наступні цілі: 28 800 доларів США на придбання нерухомості, а також 5 400 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 даного Договору, строком з 6 липня 2007 року до 6 липня 2022 року зі сплатою відсотків у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Крім того, між ним та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено Іпотечний договір до Кредитного договору № CSIPG100000142 від 6 липня 2007 року, відповідно до якого було передано в іпотеку житловий будинок з прибудовами та земельну ділянку.

Під час укладання договору кредиту у відповідача була відсутня індивідуальна ліцензія Національного банку України, яка б дозволила використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні кредитного договору, адже валютою зобов'язання та валютою виконання зобов'язання сторонами визначений долар США.

Вважав, що даний договір підлягає визнанню судом недійсним, оскільки відповідач, уклавши з позивачем Кредитний договір в доларах США, порушив вимоги чинного законодавства України, тому звернувсь до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 3 квітня 2015 року позов ОСОБА_5 залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, які не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

За ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Спосіб захисту цивільних прав та інтересів відбувається у відповідності до приписів ст.16 ЦК України шляхом визнання правочину недійсним.

Встановлено, що позивач ОСОБА_5, звернувся до Черкаського ГРУ «Приват Банку» за отриманням кредиту в доларах США, та відповідно до якого між сторонами було укладено Кредитний договір № CSIPG100000142 від 6 липня 2007 року, по якому останній отримав кредит в розмірі 34 200,00 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 6 липня 2022 року.

Відповідно до п.7.1 даного договору Банк зобов'язався надати "Позичальникові" кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 6 липня 2007 року по 6 липня 2022 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 34 200,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5, 6 липня 2007 року, укладено Договір Іпотеки № CSIPG100000142, відповідно до якого останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з прибудовою загальною площею 76,6 кв.м. та земельну ділянку загальною площею 0,21 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 13 січня 2015 року, задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSIPG100000142 від 6 липня 2007 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь Банку грошові кошти в сумі 363 333 грн. 40 коп.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом спору у вищевказаній судовій справі була заборгованість ОСОБА_5 по Кредитному Договору № CSIPG100000142 від 6 липня 2007 року. Докази з даного приводу досліджувались судом та їм дана відповідна правова оцінка.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

За положеннями ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

При цьому, Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет КМУ).

Відповідно до ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету.

Статті 47 та 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року N 275, у п. 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог пп. "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують установлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов'язані з іноземною валютою.

Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України.

За таких обставин не ґрунтується на вимогах матеріального права посилання апелянта на те, що за відсутності в ПАТ КБ "Приват Банк" індивідуальної ліцензії спірний договір кредиту не відповідає вимогам закону, а тому є недійсним, наслідком чого є недійсним і договір іпотеки.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду за доводами апеляційної скарги колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції, носять суб'єктивний характер, грунтуються на неправильному трактуванні норм матеріального та процесуального права, правильності висновків суду не спростовують і не дають підстав для її задоволення.

Ухвалене у справі рішення є законним і обґрунтованим, тому підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 3 квітня 2015 року у даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :