АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1237/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 23 Русаков Г. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівТрюхана Г. М. , Сіренка Ю. В.
при секретаріРибасюк О.С.,

з участю: представників позивача: ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до Акціонерного товариства Закритого типу Аграрно-Екологічне об'єднання «Трахтемирів» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою , -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Закритого типу Аграрно-Екологічне об'єднання «Трахтемирів» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що 10 червня 2000 року вона, як власник земельної ділянки згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданого головою Канівської РДА 12 травня 1999 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 13 травня 1999 року за № НОМЕР_2 /а.с.4/, уклала з Акціонерним товариством Закритого типу Аграрно-Екологічним об'єднанням «Трахтемирів» договір оренди земельної частки (паю), яка перебуває у колективній власності КСГП «Григорівське» площею 3,72 га, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та знаходиться в адміністративних межах Григорівської сільської ради Канівського району Черкаської області, вартістю 8 429 грн. 70 коп., терміном на 10 років , з цільовим призначенням для виробництва сільськогосподарської продукції /а.с. 5/. За яким вона передала в оренду (платне користування) вказану земельну ділянку, а відповідач зобов'язався сплачувати за користування нею орендну плату, розмір якої складає 84 грн. 24 коп.

Позивач зазначала, що згідно Указу Президента України № 725/2008 від 19 серпня 2008 року встановлена плата за користування земельними ділянками сільськогосподарського призначення земельних часток (паїв) у розмірі не менше трьох відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). І саме, виходячи з цієї вартості, відповідач мав нарахувати і сплатити орендну плату за 2009-2010 роки.

Досудові вимоги, пред'явлені позивачем до Голови правління Акціонерного товариства Закритого типу Аграрно-Екологічне об'єднання «Трахтемирів» про виплату орендної плати за 2009-2010 роки в повному обсязі , лишилися без відповіді.

В ході розгляду справи ОСОБА_8 збільшила позовні вимоги та просила суд стягнути за 2009-2010 роки орендну плату в сумі 2 440 грн. 35 коп., пеню в сумі 2 832 грн. 18 коп., індексацію в сумі 260 грн., судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. та моральну шкоду в сумі 70000 грн.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2015 року відмовлено в задоволенні позову в зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, обґрунтовуючи яку, зазначала, що судом не в повній мірі з'ясовано та доведено обставини, які мають значення для справи.

Апелянт посилається на те, що суд не врахував, що договір оренди землі містить умову нарахування орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації на дату їх виплати відповідно до рівня інфляції Національної валюти України. А в разі збільшення, відповідно до законів України, розміру земельного податку орендодавець має право вимагати збільшення орендної плати. Крім того орендар несе відповідальність у разі несвоєчасної сплати орендної плати і сплачує орендодавцю пеню в розмірі 0,01% подвійної ставки НБУ.

Проте орендна плата за 2009-2010 роки відповідачем їй сплачена не була. З метою врегулювання ситуації, що склалася, відповідач 11 грудня 2012 року направила лист на адресу відповідача, який був отриманий останнім 14 січня 2013 року, про зобов'язання здійснити перерахунок розміру сплати орендної плати за використання земельної частки (паю) за 2009-2010 року.

Оскільки керівництво Акціонерного товариства Закритого типу Аграрно-Екологічне об'єднання «Трахтемирів» не відреагувало належним чином на пред'явлений лист, апелянт вважає початком строку перебігу позовної давності 14 січня 2013 року, - час з якого вона довідалась про порушення свого права .

Посилаючись на вказані порушення та неправильну оцінку доказів і обставин справи, апелянт просила скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов?язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов?язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 16, 18, 19 Закону України «Про оренду землі» договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Згідно зі ст. 21 Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення договору законодавству.

Частиною 2 ст. 23 Закону орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач володіє земельною ділянкою згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданого головою Канівської РДА 12 травня 1999 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 13 травня 1999 року за № НОМЕР_2 /а.с.4/.

Відповідно до договору оренди земельної частки (паю) від 10 червня 2000 року, позивач передала Акціонерному товариству Закритого типу Аграрно-Екологічне об'єднанню «Трахтемирів» зазначену земельну ділянку площею 3,72 га, у строкове користування, терміном на 10 років.

Зазначений договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну реєстрацію у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних

часток (паїв) Гргорівської сільської ради за № 15 від 10 червня 2000 року /а.с.5/, орендодавець мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, а його волевиявлення було спрямоване на укладання договору оренди.

Сторони Договору при його укладенні визначили, що розмір орендної плати, яку орендар - Акціонерне товариство Закритого типу Аграрно-Екологічне об'єднання «Трахтемирів» має щорічно сплачувати орендодавцю ОСОБА_8 не пізніше 15 числа наступного за звітним місяцем грошову суму в розмірі 84 грн. 29 коп. При цьому пунктом 2.5. Договору передбачалося, що суми орендної плати, враховуючи невиплачені, підлягають індексації на дату їх виплати відповідно до рівня інфляції національної валюти України.

З наданих стороною позивача матеріалів вбачається, що ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 звертались з заявою-вимогою від 11 грудня 2012 року до Голови правління Акціонерного товариства Закритого типу Аграрно-Екологічне об'єднання «Трахтемирів» про погашення заборгованості за користування земельними частками (паями) за 2009-2010 роки /а.с.6, 7/ , яка не була їм виплачена орендарем. На дану претензію відповіді не отримали.

Також позивачем під час судового розгляду було надано розрахунок заборгованості , яку має погасити відповідач , з урахуванням , визначеного Договором розміру орендної плати з її індексацією відповідно до рівня інфляції національної валюти України. А АТ закритого типу Аграрно-Екологічне об'єднання «Трахтемирів» , заперечуючи вимоги позивача, не надав належних доказів на підтвердження самого факту виплати ОСОБА_8 за 2009-2010 роки орендної плати в будь-якому розмірі та формі. Водночас представником відповідача в ході судового розгляду справи судом першої інстанції було заявлено про застосування норми ст.267 ЦК України та відмову позивачу в позові з підстав пропуску нею строків позовної давності.

При цьому сторона позивача доказів про поважність пропуску строків позовної давності суду не надала.

Ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тому , за вказаних обставин , суд дійшов до правильного висновку про наявність підстав для відмови в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, оскільки хоча відповідачем і було порушено права позивача, але з часу , коли вона дізналася про порушення її права минуло більше 3-х років строку, визначеного ст.257 ЦК України , у межах якого ОСОБА_8 могла звернутися до суду з вимогою про захист її цивільного права.

Ці висновки та підстави відмови в задоволенні позову не заперечував відповідач. А вказані ОСОБА_8 в апеляційній скарзі заперечення щодо підстав застосування судом першої інстанції строків позовної давності, не спростовують висновків суду в цій частині. У тому числі й твердження ОСОБА_8 , що про порушене право вона дізналася лише у 2012 році , коли не отримала відповіді на претензію про добровільну виплату заборгованості по орендній платі за 2009-2010рр. Оскільки за умовами Договору оренди земельної частки (паю) визначено строк виплати орендної плати - раз на рік не пізніше 15-го числа наступного за звітним місяця. Тому , відповідно, після спливу 2009-го та 2010-го років, не отримавши належної оплати за оренду її земельної частки , - ОСОБА_8 стало відомо, що її право порушене, але з даним позовом до суду вона звернулася лише 14.04.2014 року. Про те, що вона знала про порушення її права, свідчить також і зазначена нею претензія на адресу відповідача . Яка є способом позасудового вирішення спору , що існував з часу порушення права на отримання орендної плати, а не підтвердженням дати з якої належить рахувати початок перебігу строку позовної давності в розумінні ст.261 ЦК України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, районний суд повно і всебічно оцінив та дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і як наслідок ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта про те, що рішення суду є незаконним не підтверджено підставами, передбаченими ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2015 року - відхилити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до Акціонерного товариства Закритого типу Аграрно-Екологічне об'єднання «Трахтемирів» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення , може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :