АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Піхур О.В.
№22-ц/796/4245/2015 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді - Борисової О.В.

суддів: Саліхова В.В., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2015 року по справі за позовом Державного підприємства «Антонов» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 7751,93грн., 3% річних від простроченої суми за ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі 137,33 грн. та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилався на те, що відповідачі користуються в повному обсязі житлово-комунальними послугами, плату за які вносять не в повному обсязі, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ДП «Антонов» суму основної заборгованості за спожиті житлово - комунальні послуги у розмірі 7751,93 грн., 3% річних у розмірі 137,60 грн. та вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду змінити та стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 6 008,94 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивач здійснив перерахунок за комунальні послуги за її заявою на суму 888,51 грн. (згідно довідки №1 від 12 січня 2015 року), а тому фактичний розмір заборгованості, що підлягає сплаті становить суму в розмірі 6 008,94 грн. тобто: 6 897,45 грн. (борг станом на 01 листопада 2014 року) - 888,51 грн. (перерахунок, здійснений позивачем у січні 2015 року) = 6 008,94 грн.

Крім того, суд безпідставно відмовив у відкладенні розгляду справи за її клопотаннями, хоча причини неявки до суду були поважними: відрядження до іншого міста та висока завантаженість за місцем роботи у день судового розгляду (робота є дуже важливою, адже на її утриманні знаходиться мати-інвалід).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримала просила її задовольнити з вищевказаних підстав та зазначила, що після ухвалення рішення судом першої інстанції погасила заборгованість в повному обсязі.

Представник позивача ДП «Антонов» проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачі користуються усіма житлово-комунальними послугами, наданими позивачем, проте, не сплачують їх вартість у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що на підставі довідки форми № 3 від 14.07.2014 р. № 1048, відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі № 88, яка розташована за адресою: вул. Калинова буд. 8 в м. Києві (а.с.3). Зазначений будинок знаходиться на балансі ДП «Антонов».

Позивач надає відповідачам житлово-комунальні послуги, що не заперечується відповідачами.

Проте, відповідачі в повному обсязі не виконують своїх зобов'язань щодо оплати таких послуг, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка за період з травня 2013 p. по серпень 2014 р. включно, становить 7889,26 грн., і складається із основної суми заборгованості - 7751,93 грн. та 3 % річних - 137,33 грн. (а.с.42).

Згідно з ст.20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - розмір плати за житлово-комунальні послуги, за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій розраховується і встановлюється, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п.п.14,17 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, плата використання теплової та електричної енергії, газу, за водопостачання і каналізацію та інші послуги власниками квартири (будинків), наймачами, орендарями вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифу пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки.

Згідно ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються.

Умовами ч.2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з розрахунком заборгованості, оскільки він відповідає вимогам закону і матеріалами справи чи наданими відповідачами доказами не спростований.

Згідно п.6 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні.

Відповідно до Порядку звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання), затвердженого Київською міською радою 28 березня 2002 року за № 409/1843, перерахунок за фактично надані житлово-комунальні послуги здійснюється за умови своєчасного подання в житлово-експлуатаційну організацію та в управління експлуатації газового господарства документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім'ї.

З матеріалів справи убачається, що 18 вересня 2014 року, ОСОБА_1 було надіслано поштою заяву на адресу ДП «АНТОНОВ» з вимогою здійснити перерахунок плати за житлово-комунальні послуги, до якої були додані довідки Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1 за № 910/3039 від 18.11.2012р., № 910/973 від 26.04.2013р. та № 910/2425 від 06.09.2013р.

На виконання вимог закону та заяви відповідача, ДП «Антонов» здійснило таке перерахування на суму 888,51 грн., враховуючи тарифи, які діють на теперішній час, та відповідно до розпоряджень № 6 від 22.07.2014 р. та № 7 від 21.08.2014 p. - коригування нарахувань за постачання гарячої води водовідведення АДРЕСА_1 в липні - 32,50 грн. та 58,28 грн. за серпень.

У свої апеляційній скарзі, відповідач борг визнає, але вказує на те, що фактичний розмір заборгованості, що підлягає сплаті становить суму в розмірі 6 008,94 грн. тобто: 6 897,45 грн. (борг станом на 01 листопада 2014 року) - 888,51 грн. (перерахунок, здійснений позивачем у січні 2015 року) = 6 008,94 грн.

Разом з тим, колегія суддів з наведеного ОСОБА_1 розрахунку не знаходить підстав для зміни рішення суду першої інстанції, оскільки він не відповідає наявним у матеріалах справи доказам.

Твердження апелянта про те, що суд безпідставно відмовив у відкладенні розгляду справи як позивача за її клопотаннями, хоча причини неявки до суду були поважними: відрядження до іншого міста та висока завантаженість за місцем роботи у день судового розгляду колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Колегія суддів не приймає до уваги долучену відповідачем до апеляційної скарги копію квитанції про оплату житлово-комунальних послуг від 09 січня 2015 року з огляду на таке.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» визначено, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини третьої статті 27 ЦПК щодо зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов'язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

При цьому мають враховуватися вимоги частини третьої статті 27 ЦПК про те, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов'язки.

Колегія суддів вважає, що факт оплати відповідачем частини спірної заборгованості в сумі 300 грн. за чотири дні до ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору та не подання таких доказів до суду першої інстанції не свідчить про добросовісне здійснення відповідачем своїх прав та виконання процесуальних обов'язків, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.10, 11 ЦПК України ухвалив вірне рішення на підставі наданих сторонами доказів.

Посилання відповідача в суді апеляційної інстанції на те, що нею після ухвалення судом рішення було повністю погашено заборгованість на законність рішення суду першої інстанції не впливає.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді