Справа № 307/1551/15-ц
Провадження № 2/307/1033/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарях Баник А.А., Герич Є.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, територіальної громади сіл Ганичі та Солоне, Тячівського району, третьої особи приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, територіальної громади сіл Ганичі та Солоне, Тячівського району, третіх осіб - приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним. В позовній заяві зазначив, що згідно дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.06.2012 року, виданого виконавчим комітетом Ганичівської сільської ради, відповідачці ОСОБА_2 належав на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по вул. Садова (Калініна), 108 у с. Ганичі, Тячівського району. Відповідачка ОСОБА_2 є його колишньою дружиною і шлюб між ними розірвано 04.06.1992 року. З відповідачкою ОСОБА_2 вони мають двох дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідачка ОСОБА_2 значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Калініна), 108. Оскільки шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_2В розірвано та їхня малолітня дитина проживає з відповідачкою, її місцем проживання в силу вимог ч.3 ст.29 ЦК України є місце проживання відповідачки ОСОБА_2, тобто житловий будинок по вул. Садова. 108 у с. Ганичі, Тячівського району. У відповідності до договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.10.2013 року, укладеного між відповідачкою ОСОБА_2 та територіальною громадою сіл Ганичі й Солоне, Тячівського району, Закарпатської області в особі Ганичівської сільської ради, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №3334, відповідачкою ОСОБА_2 було продано територіальній громаді сіл Ганичі й Солоне, Тячівського району, Закарпатської області в особі Ганичівської сільської ради житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по вул. Садова (Калініна), 108 у с. Ганичі, Тячівського району. 27 грудня 2013 року між відповідачкою ОСОБА_2 та територіальною громадою сіл Ганичі й Солоне, Тячівського району, Закарпатської області в особі Ганичівської сільської ради, було укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.10.2013 року за реєстровим №3334, посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №4172, згідно якого грошові кошти вартості будинку у сумі 500 000 гривень повинні бути перераховані продавцем на рахунок покупця до 31.12.2013 року. Вважає, що при укладенні зазначеного правочину не були дотримані вимоги, які згідно з законом є обов'язковими для чинності правочину. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності, на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна. Діти члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. На момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.10.2013 року право на проживання у житловому будинку, розташованому по вул. Садова (Калініна), 108 у с. Ганичі, що є предметом договору, та на користування вказаним житловим приміщенням, мала малолітня дитина його син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Зазначені обставини стверджуються довідкою Ганичівської сільської ради від 09.08.2014 року №2065, довідкою Ганичівської сільської ради від 17.12.2014 року №2872 та свідоцтвом про народження дітей. За змістом довідок Ганичівської сільської ради від 09.08.2014 року №2065 та від 17.12.2014 року №2872 до складу сімї зареєстрованих у житловому будинку по вул. Садова,108 у с. Ганичі входять: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (власник), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6. Виходячи з цього, договір купівлі-продажу житлового будинку від 17.10.2013 року у житловому будинку, розташованому по вул. Садова (Калініна), 108 у с. Ганичі повинен був вчинятися з дозволу органу опіки та піклування, оскільки такий правочин стосувався нерухомого майна, право на проживання у якому має неповнолітня дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, зокрема укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Всупереч вимогам ч.2 ст.177 СК України, ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ст. 17,18 Закону України «Про охорону дитинства» договір купівлі-продажу від 17.10.2013р. був вчинений без попередньої згоди органу опіки та піклування. Така згода на укладення договору купівлі-продажу органом опіки та піклування не надавалася. Згідно листа Тячівської районної державної адміністрації №72 від 13.03.2015 року питання щодо надання згоди на відчуження житлового будинку №108 по вул. Садовій (Калініна) в с. Ганичі, право користування яким має малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 на комісії з питань захисту прав дитини не розглядалося і висновок органу опіки і піклування та розпорпядження голови державної адміністрації не видавалися. Таким чином, наслідком укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.10.2013 року між відповідачкою ОСОБА_2 та Ганичівською сільською радою стало порушення прав неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користування жилим приміщенням у будинку №108 по вул. Садова (Калініна) у с. Ганичі, оскільки у ньому дитина проживала постійно та іншого житла не має. Іншим об'єктом нерухомого майна, яке б можливо було використовувати для проживання дитини та для забезпечення її належного виховання і розвитку, відповідачка ОСОБА_2, не володіє, і такого майна у власності чи користуванні не має. Оскільки сторонами у договорі купівлі-продажу житлового будинку від 17.10.2013 року не були додержані вимоги ч.1, 6 ст.203 ЦК України, вчинений сторонами договір підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Грошові кошти вартості житлового будинку згідно договору купівлі-продажу у сумі 500 000 гривень були повернуті відповідачкою ОСОБА_2 до бюджету Ганичівської сільської ради.

Просить суд визнати недійсними договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 17 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та територіальною громадою сіл Ганичі й Солоне Тячівського району, Закарпатської області, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №3334, згідно якого ОСОБА_2 було продано територіальній громаді сіл Ганичі й Солоне, Тячівського району, Закарпатської області житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по вул. Садова, 108 (сто вісім) у с. Ганичі, Тячівського району, Закарпатської області та договір про внесення змін до договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.10.2013 року за реєстровим №3334, укладений 27 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та територіальною громадою сіл Ганичі й Солоне Тячівського району, Закарпатської області, посвідчений приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №4172.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені у письмовій позовній заяві обставини та просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала та просять його задовольнити.

Представник відповідача територіальної громади сіл Ганичі та Солоне, Тячівського району ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив та пояснив, що на даний час відповідачкою ОСОБА_2 дійсно повернуті грошові кошти за продаж нею раніше територіальній громаді сіл Ганичі та Солоне житлового будинку по вул. Садова, 108 (сто вісім) у с. Ганичі, Тячівського району. На даний час територіальна громада не заперечує щодо повернення цього житлового будинку з метою не порушення прав неповнолітньої дитини. На час укладення договору купівлі-продажу будинку орган опіки та піклування при Ганичівській сільській раді створений не був.

Приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що оскільки при посвідченні нею оспорюваного договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 жовтня 2013 року їй було надано довідку виконкому Ганичівської сільської ради про відсутність зареєстрованих неповнолітніх в будинку по вул. Садова, 108 у с. Ганичі, Тячівського району, нею і було посвідчено вказаний договір.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляд усправи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Ганичівської сільської ради №183 від 8 липня 2011 року «Про оформлення права власності на нерухоме майно в с. Ганичі по вул.. Садова, 108» вирішено оформити право власності на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в с. Ганичі по вул.. Садова, 108 за ОСОБА_2 в цілому та доручено Тячівському районному підприємству технічної інвентаризації провести реєстрацію права власності (а.с.67).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 17 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та територіальною громадою сіл Ганичі й Солоне Тячівського району, Закарпатської області, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №3334, ОСОБА_2 було продано територіальній громаді сіл Ганичі й Солоне, Тячівського району, Закарпатської області житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по вул. Садова, 108 (сто вісім) у с. Ганичі, Тячівського району, Закарпатської області, за ціною 500 000 гривень (а.с.6).

Відповідно до договору про внесення змін до договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.10.2013 року за реєстровим №3334, укладеного 27 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та територіальною громадою сіл Ганичі й Солоне Тячівського району, Закарпатської області, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №4172, було внесено зміни в п.2.1 розділу 2 «Ціна та порядок розрахунків» договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 жовтня 2013 року (а.с.8).

В довідці виконкому Ганичівської сільської ради №2985 від 10.10.2013 року зазначено, що в будинку №108 в с. Ганичі по вулиці Садова не проживають, не зареєстровані, не мають права володіння, користування малолітні, неповнолітні, непрацездатні діти та недієздатні особи (а.с.103).

Також встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 до 4 червня 1992 року та мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу та свідоцтвом про народження ОСОБА_5 (а.с.9,14).

Згідно довідки виконкому Ганичівської сільської ради №2065 від 09.08.2015 року в склад сімї ОСОБА_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_8 входять син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та мати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.15).

Довідкою виконкому Ганичівської сільської ради №2872 від 17.12.2014 року стверджується, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, дійсно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_10 (Калініна), 108 та до її складу сімї входять мати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка часто хворіє та потребує догляду та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сімя слабо забезпечена (а.с.16).

В листі Тячівської районної державної адміністрації №72 від 13.03.2015 року зазначено, що з 2013 року по теперішній час питання щодо надання згоди на відчуження житлового будинку №108 по вул.. Садовій (Калініна) в с. Ганичі, право користування яким має малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 на комісії питань захисту прав дитини при Тячівській райдержадміністрації не розглядалося і висновок органу опіки та піклування державної адміністрації та розпорядження голови державної адміністрації не видавалися (а.с.17).

Згідно квитанцій №0.0.322698941.1 від 03.12.2014 року на суму 250000 гривень, №0.0.322913199.1 від 04.12.2014 року на суму 150000 гривень та №0.0.323099996.1 від 05.12.2014 року на суму 100000 гривень, сплачених в Приватбанку, ОСОБА_2 були перераховані Ганичіській сільській раді вказані грошові кошти (а.с.18).

Відповідно до рішення 22 сесії 6 скликання Ганичівської сільської ради №1237 від 26 червня 2015 року «Про надання згоди про визнання договору купівлі-продажу недійсним» вирішено направити повідомлення до суду у цивільній справі про те, що територіальна громада, зважаючи на необхідність дотримання прав малолітньої дитини, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_11, на пленарному засіданні відмовилась від купівлі будинку з надвірними спорудами у громадянки ОСОБА_2, с. Ганичі, вул.. Садова, 108 та дає згоду на визнання у судовому порядку недійсним договору купівлі-продажу цього будинку, укладеного 17.10.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №3334 та договору про внесення змін до основного договору від 17.10.2013 року, зареєстрованого за реєстровим №4172 (а.с.56).

В довідці виконкому Ганичівської сільської ради №2149 від 11.08.2015 року зазначено, що станом на 08.07.2015 року та станом на 17.10.2013 року в с. Ганичі, вул.. Садова, 108 згідно погосподарської книги №20 значаться зареєстрованими наступні члени дворогосподарства: ОСОБА_6 голова сімї, ОСОБА_2 донька, ОСОБА_4 внук, ОСОБА_5 внук (а.с.66).

Факт реєстрації неповнолітнього ОСОБА_5 в будинку в с. Ганичі, вул.. Садова, 108, Тячівського району, підтверджується також випискою з погосподарської книги Ганичівської сільської ради за №20 (а.с.74-77).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може також бути визнання правочину недійсним.

Згідно ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Частиною 3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

В статті 18 цього ж Закону зазначено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ч.2 ст..177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, зокрема укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

У відповідності до ч.1 та ч.6 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. На вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам фізичної особи, над якою встановлено опіку або піклування.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно зі статтею статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Як встановлено в судовому засіданні на момент укладення спірного договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 жовтня 2013 року, згідно якого ОСОБА_2 продала територіальній громаді сіл Ганичі та Солоне, Тячівського району житловий будинок з надвірними спорудами по вулиці Садовій, 108 в с. Ганичі, Тячівського району, Закарпатської області, за ціною 500000 гривень, у вказаному будинку був зареєстрований неповнолітній син позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, при цьому дозволу органу опіки та піклування щодо вчинення зазначеного правочину надано не було, у звязку з чим продажем будинку були суттєво порушені праванеповнолітнього ОСОБА_5 на користування нерухомим майном - житловим будинком з надвірними спорудами по вулиці Садовій, 108 в с. Ганичі, Тячівського району.

А тому суд вважає, що доводи позивача щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 жовтня 2013 року є підставними та підлягають задоволенню.

За таких обставин підлягають до задоволення і похідні вимоги щодо визнання недійсним договору про внесення змін до договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.10.2013 року, укладеному 27 грудня 2013 року.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 17 жовтня 2013 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 в реєстрі за №3334, укладеного між ОСОБА_2 як продавцем з однієї сторони та територіальною громадою сіл Ганичі та Солоне, Тячівського району, як продавцем з другої сторони, згідно якого ОСОБА_2 продала територіальній громаді сіл Ганичі та Солоне, Тячівського району житловий будинок з надвірними спорудами по вулиці Садовій, 108 в с. Ганичі, Тячівського району, Закарпатської області, а також визнати недійсним договір про внесення змін від 27 грудня 2013 року до договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 жовтня 2013 року за реєстровим №3334, укладеного між ОСОБА_2 та територіальною громадою сіл Ганичі та Солоне, Тячівського району, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 в реєстрі за №4172.

Доводи приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 щодо законності посвідченого нею спірного договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 жовтня 2013 року, суд вважає безпідставними, оскільки матеріалами справи стверджено, що на момент укладення вказаного договору в житловому будинку з надвірними спорудами по вулиці Садовій, 108 в с. Ганичі, Тячівського району, був зареєстрований неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, що також не заперечив в судовому засіданні представник відповідача територіальної громади сіл Ганичі та Солоне, Тячівського району.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209-215 ЦПК України, ст..12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст.ст.17, 18 Закону України «Про охорону дитинства»ст.ст.16, 25, 203, 215, 216, 224 ЦК України, ст..177 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 17 жовтня 2013 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 в реєстрі за №3334, укладеного між ОСОБА_2 як продавцем з однієї сторони та територіальною громадою сіл Ганичі та Солоне, Тячівського району, як продавцем з другої сторони, згідно якого ОСОБА_2 продала територіальній громаді сіл Ганичі та Солоне, Тячівського району житловий будинок з надвірними спорудами по вулиці Садовій, 108 в с. Ганичі, Тячівського району, Закарпатської області.

Визнати недійсним договір про внесення змін від 27 грудня 2013 року до договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 жовтня 2013 року за реєстровим №3334, укладеного між ОСОБА_2 та територіальною громадою сіл Ганичі та Солоне, Тячівського району, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 в реєстрі за №4172.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.І.Бобрушко