У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 1015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Карнатової Ілони Олександрівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 17 вересня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 362-0181002/ФКВ-08, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 15 000 доларів США зі сплатою 13,3 % річних строком до 18 вересня 2016 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. 30 червня 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань на користь останнього. Враховуючи те, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, просило задовольнити позов.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 грудня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 362-01810 02/ФКВ-08 від 17 вересня 2008 року у розмірі 57 102 грн 92 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Карнатова І.О., яка діє від імені публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить іпотекодавцю (майновому поручителю) у рахунок погашення зазначеного боргу є подвійним стягненням, тому дійшов висновку про відмову у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, погодитись з таким висновком неможливо.

Судом встановлено, що 17 вересня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 362-0181002/ФКВ-08, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 15 000 доларів США зі сплатою 13,3 % річних строком до 18 вересня 2016 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

30 червня 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань на користь останнього.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором станом на 22 липня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 57 102 грн 92 коп.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Оскільки іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання, то кредитор у грошовому зобов'язанні, при його порушенні боржником, має право вимагати як стягнення боргу, так і звернення стягнення на предмет іпотеки на погашення такого боргу.

Стягнення заборгованості за судовим рішенням не позбавляє кредитора права звернути стягнення на погашення заборгованості на передане в іпотеку майно.

Тому, помилковою є вказівка в судових рішеннях на те, що кредитор може задовольнити свої вимоги або шляхом стягнення боргу або зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Одночасне стягнення заборгованості по кредитному договору і звернення стягнення на предмет іпотеки на її погашення не може розцінюватись як подвійне стягнення, оскільки у першому випадку стягується заборгованість, а в другому звертається стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу із спрямуванням виручених коштів на її погашення.

Розрахунок стягнутих коштів та розмір виручених від продажу, які підлягають спрямуванню на погашення боргу, визначається на стадії виконання судового рішення виходячи із фактично сплачених сум.

При цьому судами не була врахована правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 4 вересня 2013 року у справі № 6-73цс13, прийнятій у порядку глави 3 розділу V ЦПК України, яка, згідно ст. 360-7 цього Кодексу, обов'язковою для застосування.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суди зазначали про те, що вартість переданого в іпотеку майна значно перевищує суму боргу.

При цьому, не врахували того, що у позичальника існує прострочена заборгованість по сплаті тіла кредиту і відсотків за користування ним, не звернули уваги на те, що іпотека є способом забезпечення виконання зобов'язання, на порушення положень ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України не з'ясували обставин, які підлягали встановленню при вирішення даної справи, зокрема, щодо того чи завдає порушення основного зобов'язання боржником збитки іпотекодержателю, чи змінює обсяг його прав, оскільки відсутність такого може бути підставою для відмови у задоволенні позову про дострокове стягнення на предмет іпотеки (ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Порушення судами норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому оскаржувані судові рішення в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення не оскаржується, тому їх законність не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Карнатової Ілони Олександрівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 грудня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді: Т.П. Дербенцева О.В. Кадєтова М.І. Наумчук С.Ф. Хопта