У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

15 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6, про встановлення факту належності житлового будинку, прийняття спадщини, визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, встановлення факту належності будинку на праві спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_3 і ОСОБА_4, поданою їх представником ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що є спадкоємцями за заповітом майна ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. До складу спадкового майна входить житловий будинок АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, яка на підставі рішення Бритівської сільської ради від 25 грудня 1997 року передана ОСОБА_8 у приватну власність. За життя ОСОБА_8 право власності на будинок та земельну ділянку не оформив і не зареєстрував, що перешкоджає їм в оформленні спадкових прав. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили встановити факт належності будинку на праві власності ОСОБА_8, встановити факт прийняття ними спадщини, а також визнати за ними право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

У жовтні 2012 року ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом, уточненим під час розгляду справи, до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому, заперечуючи проти первісного позову, просив визнати заповіт, складений ОСОБА_8, недійсним з підстав порушення вимог закону при його посвідченні та визнати спірний будинок спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які є його батьками, визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку в порядку спадкування за законом майна ОСОБА_9, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 і ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт належності ОСОБА_8 житлового будинку АДРЕСА_1 що розташований на земельній ділянці площею 0,15 га.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_4 і ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом, складеним ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, по Ѕ частці вказаного будинку з визнанням за кожною з них права власності по Ѕ частці житлового будинку.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2014 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову.

Рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання заповіту недійсним залишено без змін.

У задоволенні зустрічного позову у іншій частині відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі, поданій представником ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ОСОБА_7, заявник просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до незаконності рішення апеляційної інстанції в частині вирішення первісного позову і мотивів щодо необґрунтованості рішення у іншій частині касаційна скарга не містить.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_9, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_8, які були подружжям з 21 жовтня 1967 року, а також батьками ОСОБА_5 і ОСОБА_6

З технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 виготовленого в 1989 році, суди встановили, що його власником був ОСОБА_8; земельна ділянка, на якій розташований будинок, перебувала у користуванні ОСОБА_8

Рішенням Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 25 грудня 1997 року земельна ділянка передана ОСОБА_8 у приватну власність.

Право власності на будинок та земельну ділянку не зареєстровано.

11 червня 2003 року ОСОБА_8 складено заповіт, посвідчений секретарем Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за яким належне йому майно, а саме спірний будинок, він заповідав онукам ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених ними позовних вимог.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції у цій частині, дійшов висновку, що справа вирішена без участі ОСОБА_6, яка також є спадкоємцем ОСОБА_9, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тому є такою, що прийняла спадщину.

Такі висновки апеляційного суду відповідають обставинам, що ним встановлені, і ґрунтуються на законі.

Так, відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Відповідно до статей 22, 25, 27-1 Кодексу про шлюб та сім'ї України, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин - набуття ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у власність спірного житлового будинку, спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності, крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу.

Апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_6 проживала у спірному будинку на час відкриття спадщини на майно ОСОБА_9 і фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, дійшов правильного висновку про прийняття нею спадщини.

Згідно ст. 548 ЦК Української РСР (для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ст. 549 цього ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державні нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції, встановивши спадкоємців майна ОСОБА_9 і ОСОБА_5, обґрунтовано дійшов висновку про неправильність визначення судом першої інстанції суб'єктного складу осіб, що призвело до вирішення питання спадкування без залучення до участі у справі одного із спадкоємців як співвідповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, і процесуальних повноважень із залучення до участі у справі осіб як співвідповідачів апеляційна інстанція не має.

Встановивши таке порушення процесуального законодавства, усунення якого в межах апеляційного провадження виключається, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні первісного позову.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_4, подану їх представником ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: Т.П.Дербенцева В.П.Гончар С.О.Карпенко Д.О.Остапчук