Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ22 квітня 2015 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П.О.,суддів: за участю представника позивачаДьоміної О.О., Євграфової Є.П., Карпуся С.В.,Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватного підприємства «Агрохімкомпанія» про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом про визнання припиненим договору поруки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 01 грудня 2014 року,в с т а н о в и л а:У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з даним позовом, зазначивши на його обгрунтування, що 29 серпня 2008 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту за № 0, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 27000 доларів США із зобов'язанням повернути його у повному обсязі не пізніше 28 серпня 2023 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,50 % річних. 23 квітня 2010 року між банком та ОСОБА_5 укладена додаткова угода № 1 до договору кредиту, відповідно до умов якої строк сплати процентів встановлено з 1 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за який такі проценти були нараховані, графік погашення кредиту викладено в новій редакції. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29 серпня 2008 року були укладені договори поруки між банком та ОСОБА_6 за № 226208 та між банком та Приватним підприємством «Агрохімкомпанія» (далі - ПП «Агрохімкомпанія») № 226504. За умовами цих договорів поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_5 усіх її зобов'язань, що виникли з кредитного договору, у тому ж обсязі, що і позичальник, та нести з ним солідарну відповідальність перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов'язань. Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконувала зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту, у зв'язку з чим станом на 13 березня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 20 768,71 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 192 781 гривню 41 копійку, з яких: 19581,13 доларів США (181 757 гривень 92 копійки) - кредитна заборгованість; 970,80 доларів США (9011 гривень 26 копійок) - заборгованість за процентами; 7,03 доларів США (65 гривень 27 копійок) - пеня за прострочення сплати процентів; 209,75 доларів США (1 946 гривень 96 копійок) - пеня за прострочення сплати кредиту, позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану суму заборгованості. У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом про припинення договору поруки від 29 серпня 2008 року № 226208, посилаючись на те, що позов до нього, як поручителя, пред'явлено банком в порушення ч. 4 ст. 559 ЦК України. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 01 грудня 2014 року, первісний позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 та ПП «Агрохімкомпанія» суму боргу за повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом та пені за договором про надання споживчого кредиту від 29 серпня 2008 року № 0 в розмірі 20 768 доларів США 71 цент, що за курсом НБУ станом на 13 березня 2014 року складає 192 781 гривню 41 копійку, з яких: 19581,13 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 березня 2014 року становить 181 757 гривень 92 копійки - кредитна заборгованість; 970,80 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 березня 2014 року становить 9 011 гривень 26 копійок - заборгованість за процентами; 7,03 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 березня 2014 року становить 65 гривень 27 копійок - пеня за прострочення сплати процентів; 209,75 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 березня 2014 року становить 1 946 гривень 96 копійок, - пеня за прострочення сплати кредиту на користь ПАТ «УкрСиббанк». У задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано припиненим договір фінансової поруки від 29 серпня 2008 року № 226208, укладений між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 Вирішено питання про стягнення судового збору в солідарному порядку. У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_5 та ПП «Агрохімкомпанія», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність перед банком за неналежне виконання умов кредитного договору. Висновки судів в цій частині є законними та обґрунтованими. Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_6 про припинення договору поруки, суди виходили з того, що позивач пропустив шестимісячний строк для пред'явлення позову після пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Проте з цими висновками судів погодитись не можна. За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Вказаних вимог судами не дотримано. Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1,2 ст. 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.Судами встановлено, що боржник, а відтак і поручителі взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 28 серпня 2023 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Встановивши, що кредитор використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 6.1.2 договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 30 листопада 2010 року вимогу поручителю ОСОБА_6 про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів до 30 грудня 2010 року, суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск банком строку для звернення до суду за захистом порушеного права, встановленого ст. 559 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, вимогою від 30 листопада 2010 року банк повідомив поручителя ОСОБА_6 про наявність простроченої кредитної заборгованості станом на 29 серпня 2008 року у розмірі 23 800,82 доларів США (а. с. 106). Вирішуючи спір, суд першої інстанції не перевірив, чи здійснена позичальником оплата заборгованості після направлення вимоги від 30 листопада 2010 року, оскільки, як вбачається із розрахунку (а. с. 20) станом на 27 грудня 2010 року прострочена заборгованість за кредитним договором відсутня, та не з'ясував, чи настав у зв'язку з цим, термін виконання основного зобов'язання. Апеляційний суд, перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, не перевірив доводів апеляційної скарги щодо виконання позичальником умов кредитного договору в частині сплати простроченої заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 30 листопада 2010 року. Крім того, судами не враховано, що якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14. Відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, тому зазначені правила повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в частині задоволення вимог за зустрічним позовом підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу х в а л и л а: Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 1 грудня 2014 року в частині задоволення вимог за зустрічним позовом про припинення договору поруки скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 1 грудня 2014 року залишити без змін.Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: О.О. Дьоміна Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко