У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача борг у розмірі 28 189 грн 14 коп. (з урахуванням відсотків, пені, індексу інфляції), 1 тис. грн витрат на правову допомогу та судові витрати, а також 10 тис. грн моральної шкоди.

На обґрунтування позову зазначав, що 4 лютого 2013 року він уклав з ОСОБА_4 договір позики, який було оформлено розпискою. Згідно з умовами вищезазначеного договору він передав, а відповідач прийняв у борг грошові кошти в сумі 1 тис. доларів США, які зобов'язувався повернути до 5 лютого 2013 року, а у випадку неповернення зобов'язувався сплатити пеню у розмірі 100 доларів США на місяць. 19 березня 2013 року відповідач повернув тільки 500 доларів США. Станом на 23 липня 2014 року відповідач взяті на себе зобов'язання перед ОСОБА_3 належним чином не виконав. Таким чином, сума основного боргу складає 5 865 грн 23 коп. Окрім того, з відповідача має бути додатково стягнуто 3 % річних в сумі 278 грн 58 коп., відсотки за користування коштами на рівні облікової ставки Національного банку України за весь період у сумі 689 грн, пеню у розмірі 21 114 грн 82 коп. та інфляційне збільшення в розмірі 241 грн 51 коп. Зазначає, що через такі неправомірні дії відповідача у нього виникли значні моральні страждання, пов'язані із переживанням за свої кошти, тому просив стягнути з відповідача моральну шкоду. Оскільки для захисту своїх прав він користувався правовою допомогою, просив також стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг у розмірі 5 865 грн 23 коп., 3 % річних у розмірі 278 грн 58 коп., відсотки за користування коштами на рівні облікової ставки Національного банку України за весь період у сумі 689 грн, пеню у розмірі 21 114 грн 82 коп. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в цій частині.

Рішення суду в частині задоволення позову про стягнення заборгованості, процентів та пені, а також в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу, виходив з того, що позивачем не надано належних доказів надання правової допомоги на суму 1 тис. грн саме у даній справі та відсутній погодинний розрахунок надання правової допомоги.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_3 уклав договір про надання юридичних та консультаційних послуг з ПП «Домосвіт» в особі директора ОСОБА_5 Відповідно до квитанції від 21 липня 2014 року ОСОБА_3 сплатив на рахунок ПП «Домосвіт» 1 тис. грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат, як зазначено в п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, належать і витрати на правову допомогу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, згідно з додатком.

Відповідно до п. 1 додатка граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Позивач ОСОБА_3 просив покласти на ОСОБА_4 понесені ним витрати за надання правової допомоги у розмірі 1 тис. грн.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_3 та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що позивач не надав належно оформлених документів про право ПП «Домосвіт» займатися діяльністю з надання юридичних послуг та документів, що ОСОБА_5 має відповідну освіту та є фахівцем у галузі права, а також документів про кількість годин, витрачених на надання правової допомоги.

Судом апеляційної інстанції було відхилено клопотання представника позивача про надання копії диплому та довідки ПП «Домосвіт» про витрату 1 години та 2-х годин на складання претензії та позовної заяви, оскільки такі докази не подавалися суду першої інстанції та не були предметом дослідження при розгляді справи, а поважні причини неподання таких документів не зазначено.

Разом з тим судом апеляційної інстанції не було звернуто уваги на доводи представника позивача про те, що відповідні документи були направлені на адресу суду, однак з невідомих причин такі у матеріалах справи відсутні. Також відповідно до пп. 2.2.2 договору про надання юридичних та консультаційних послуг виконавець має право довірити будь-якому зі своїх співробітників та партнерів, що мають юридичну освіту, виконання цього договору.

Апеляційний суд на доводи апеляційної скарги уваги не звернув та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Доводи касаційної скарги дають підстави для встановлення порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме ст. ст. 84, 88 ЦПК України, що тягне за собою скасування ухвали суду апеляційної інстанції в частині залишення без змін рішення районного суду про відмову у задоволенні позову про стягнення витрат на правову допомогу та направлення справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року в частині вирішення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на правову допомогу скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко