Справа № 381/3296/14 Головуючий у І інстанції Буймова Л.П.
Провадження № 22-ц/780/3300/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 29 08.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Гуль В.В., Воробйова Н.С.,

при секретарі: Ромашині І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку та відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

у липні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Обґрунтувала позовні вимоги тим, що 31.03.2014 року позивачка, ОСОБА_3 та відповідачка, ОСОБА_2, домовилися про продаж частини житлового будинку по провулку АДРЕСА_1. У цей же день з метою забезпечення виконання умов договору купівлі-продажу позивачкою передано відповідачці завдаток у розмірі 1 000 доларів США.

На підтвердження отримання вказаних коштів відповідачка надала власноручно написану розписку, згідно якої вона взяла на себе зобов»язання продати позивачці частину будинку.

Термін виконання зобов»язання вказаний 01.05.2014 року. Відповідачкою не передано всі необхідні документи нотаріусу для оформлення договору купівлі-продажу, тому між сторонами не укладено договору купівлі-продажу, що на думку позивача сталося з вини відповідачки.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідачки на користь позивачки суму авансу в розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно 22 089,70 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначила, що рішення незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Також зазначила, що рішення прийняте без повного з»ясування всіх обставин справи.

Апелянт в доводах апеляційної скарги посилається на те. що саме з вини позивачки не був укладений договір купівлі - продажу, а не з вини відповідачки.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.03.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2І., домовилися про продаж частини житлового будинку по провулку АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання усної домовленості позивачкою передано відповідачці кошти у розмірі 1000 доларів США.

На підтвердження отримання вказаних коштів відповідачка надала власноручно написану розписку, в якій вказано, що вона бере завдаток в сумі 1000 доларів США і зобов»язується продати ОСОБА_3 частину будинку, який знаходиться по адресу: пров. АДРЕСА_1, а решту суми, яка складає 25 000 доларів США отримати при договорі купівлі-продажу в нотаріуса у строк до 01 травня 2014 року.

Згідно з ст.571 ЦК України якщо порушення зобов»язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора, а якщо з вини кредитора, він зобов»язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

У відповідності до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов»язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

В цьому проявляється забезпечувальна сутність завдатку, а також основна відмінність завдатку від авансу: в разі невиконання зобов»язання, в рахунок якого переданий аванс, він підлягає поверненню стороні яка його сплатила.

Тобто, законодавство тлумачить цю норму Цивільного кодексу України, як таке, що завдатком може бути забезпечено лише зобов»язання, що випливає з договору. Інакше кажучи, позадоговірні зобов»язання завдатком не забезпечуються.

Так як сторони лише домовилися укласти договір купівлі-продажу, але не оформили належним чином попередній договір, сплачені в рахунок виконання домовленості платежі визнаються не завдатком, а авансом і підлягають поверненню в тому розмірі, в якому вони надавалися. Тому, суд вважає передану суму коштів - авансом, яка підлягає поверненню позивачу.

Що стосується стягнення моральної шкоди, то частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У відповідності до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тому судом першої інстанції вірно встановлено, що так як, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що їй завдано моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних відповідачем, позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Тому доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку задовольнивши позов частково.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді