У х в а л а

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

Леванчука А.О., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Клопотов Станіслав Давидович, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 22 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивувало тим, що відповідно до умов кредитного договору від 10 серпня 2007 року ОСОБА_4 було надано кредит у розмірі 118 000 доларів США зі сплатою 12,75% річних, строком до 9 серпня

2014 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, того ж дня між банком та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого відповідач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Через неналежне виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань щодо повного та своєчасного погашення кредиту, у останньої перед банком виникла заборгованість, яка підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, власником якого на даний час є ОСОБА_3

Посилаючись на викладене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило позов задовольнити в повному обсязі та звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, надати банку право на продаж вказаного об'єкту нерухомості будь-якій особі й право вчиняти усі дії та отримувати усі документи для здійснення продажу квартири, виселити всіх мешканців вказаної квартири.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 2 квітня

2014 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.

У рахунок погашення кредитної заборгованості в сумі 937 965 грн

21 коп. за кредитним договором № 839/3/27/38/7-360 від 10 серпня 2007 року звернуто стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 14 травня 2010 року, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 липня

2014 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 2 квітня

2014 року скасовано, в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить рішення апеляційного суду Харківської області від 22 липня 2014 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, й залишити в силі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 2 квітня 2014 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлено, що 10 серпня 2007 року між позивачем та

ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 839/3/27/38/7-360, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 118 000 доларів США зі сплатою 12,75% річних строком до 9 серпня 2014 року.

У забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, 10 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № 839/4/27/38/7-588, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Через неналежне виконання умов кредитного договору, банком 6 квітня 2009 року надіслано боржнику та іпотекодавцю повідомлення про необхідність погашення кредитної заборгованості та можливість подальшого звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 6 квітня 2010 року задоволено позов ОСОБА_5, розірвано договір іпотеки № 839/4/27/38/7-588 від 10 серпня 2007 року, внесено в Державний реєстр іпотек відомості про виключення запису та знято заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1.

22 квітня 2010 року ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу відчужив спірну квартиру ОСОБА_7, яка в свою чергу 14 травня

2010 року продала вказану квартиру ОСОБА_3

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 квітня

2010 року скасовано заочне рішення Дзержинського районного суду

м. Харкова від 6 квітня 2010 року, а ухвалою від 30 червня 2010 року позовну заяву ОСОБА_5 про розірвання іпотечного договору залишено без розгляду.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника.

За правилами ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих же умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Така сама позиція викладена і в п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5.

Таким чином, установивши наявність кредитної заборгованості, у рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що дія договору іпотеки № 839/4/27/38/7-588 від 10 серпня 2007 року розповсюджується на спірну квартиру, власником якої на час розгляду справи є ОСОБА_3, що є підставою для задоволення позову відповідно до вимог ст. ст. 23, 33 Закону України «Про іпотеку».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд виходив із того, що на час переходу права власності на квартиру до ОСОБА_3, квартира не була предметом іпотеки, тому посилання суду на ст. 23 Закону України «Про іпотеку» при обґрунтуванні підстав для задоволення позовних вимог, є неправомірним та безпідставним.

Крім того, апеляційний суд зазначав про те, що на час розгляду справи договір купівлі-продажу спірного об'єкту нерухомості є дійсним, у визначеному законом порядку такий договір не оскаржений, а ОСОБА_3 є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1.

Отже, установивши, що рішенням суду договір іпотеки було розірвано і на його підставі запис про обтяження майна іпотекою виключено з Реєстру, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до спірних правовідносин положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку» не застосовуються, оскільки під час переходу права власності на спірну квартиру до ОСОБА_3 вона предметом іпотеки не була.

Такі висновки суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів апеляційним судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України та свою правову позицію з цього питання виклав у постанові від 24 грудня 2014 року у справі № 6-201цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

За таких обставин рішення апеляційного суду Харківської області від 22 липня 2014 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 22 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк

Судді: О.В. Кадєтова

А.О. Леванчук

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук