06.05.2015 Єдиний унікальний № 371/432/15-ц
Провадження 2/371/197/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 квітня 2015 року Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Гаврищука А.В.,

з участю секретаря - Годжаєвої З.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миронівка в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Іванківського районного суду Київської області від 09.11.2011 року з нього стягнуто аліменти на утримання доньки - Дарії, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 грн., починаючи з 26.10.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

На час винесення рішення позивач був здоровий і працездатний, міг знайти роботу, але пізніше із ним стався нещасний випадок влітку 2014 року, позивач упав і зламав хребет. Після тривалого лікування він так і не відновив свого здоровя у повному обсязі. На даний час йому встановлено ІІІ групу інвалідності, призначено подальше лікування та відновлення.

Позивач вважає, що розмір аліментів, стягнутих з нього рішенням Іванківського районного суду Київської області від 09.11.2011 року на користь відповідача на утримання доньки Дарії ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 600 грн. повинен бути зменшений до розміру 400 грн. у звязку із погіршенням стану його здоров'я.

У судовому засіданні позивач, який брав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, позов підтримав з мотивів та підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач проти задоволення позову категорично заперечувала з тих підстав, що розмір призначених аліментів є недостатнім для забезпечення елементарних потреб дитини. Подала до суду ряд доказів щодо оплати вартості харчування дитини в дитячому садочку, оплати вартості танцювального гуртка, оплати вартості комунальних послуг, а також зазначила, що в березні 2015 року їй було проведено складну операцію, яка потребувала значних витрат, після проведеної операції їй необхідна реабілітація, тому вона не має фінансової та фактичної можливості нести більші витрати на утримання дитини. Крім того, відповідач зазначила, що позивач і до травми нерегулярно сплачував аліменти, здоровям та життям дитини не цікавився, не бере участі у її вихованні.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Іванківського районного суду Київської області від 09.11.2011 р. з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 грн. (а.с. 6).

Вказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили.

Станом на 05.03.2015 року позивач має заборгованість за сплату аліментів у розмірі 4769 грн. /а.с. 35/

В період часу з 08.08.2014 по 26.09.2014 позивач проходив лікування в 1-й міській лікарні травматологічному відділенні м. Севастополя /а.с. 7/.

Згідно виписок із історії хвороби №18823 позивача, йому було поставлено діагноз: комплексний перелам хребців 1 ст., консолідуючий розрив сімфіза, хрестцово-повздовжнього скупчення зліва з вираженим порушенням функцій статики і ходи. Рекомендовано: спостереження в травматолога, перевязки, імобілізація таза до 0,3 місяців після операції, носіння ортеза до 2 місяців, ЛФК, імобілізація правої кисті, рентген-контроль, видалення спиць /а.с. 8,9/.

18.12.2015 року згідно акта огляду медико-соціальної експертної комісії та виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії №157127, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності до 10.02.2016 року /а.с. 10/.

У свою чергу відповідач подала до суду виписку із історії хвороби № 2635 від 04.04.2015 року, з якої вбачається, що вона знаходилась на стаціонарному лікуванні з 17.02.2015 по 04.03.2015 в Миронівській ЦРЛ, 17.03.2015 року їй було проведено операцію /а.с. 36/.

Із квитанцій, поданих відповідачем у судовому засіданні про оплату харчування дитини в дитячому садочку, танцювального гуртка, комунальних послуг вбачається, що розмір щомісячних витрат позивача перевищує встановлений судовим рішенням розмір аліментів у 600 грн. /а.с. 37-41/. Судом також встановлено, що ці витрати не включають витрат на харчування, одяг, відпочинок та оздоровлення дитини.

Вирішуючи вказаний позов по суті, суд перш за все виходить з інтересів та потреб дитини та вважає, що зменшення розміру аліментів негативно вплине на достатній та повноцінний розвиток дитини, не забезпечуватиме мети, з якою аліменти призначалися, а саме: потреб дитини на достатній життєвий рівень.

Встановленим обставинам справи відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст.ст. 180-184, 191 СК України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

Згідно ч. 4 ст. 27 Конвенції «Про права дитини» (ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.91) держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в п. 17 визначив, щовирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що батьки мають рівні права і обов'язки щодо дітей, як це передбачено ст. 141 СК України, суд вважає, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням у 2011 році, забезпечував необхідний мінімальний рівень потреб дитини, однак на час розгляду справи судом у 2015 році цей рівень з урахуванням рівня інфляції та постійного стрімкого зростання вартості життя є вкрай мінімальним. Тому зменшення розміру аліментів негативно вплине на здоровя дитини, не забезпечить необхідних потреб дитини та суперечитиме її інтересам.

Враховуючи вищевикладене, насамперед інтереси дитини, суд вважає, що розмір аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідачки на утримання дитини не є значним, та таким, що ставить в тяжке матеріальне становище останнього, а обставини, наведені ним щодо обґрунтування заявлених вимог не свідчать про необхідність зміни присуджених аліментів в сторону їх зменшення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 213-215, ЦПК України на підставі ст.ст. 180-184, 192 СК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: підпис ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя: А.В. Гаврищук