АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9317/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Арапіна Н.Є.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кабанченко О.А., Желепа О.В.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» - Дзундзи Ольги Володимирівни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», боржник ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року відмовлено у видачі виконавчого листа згідно рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року у справі № ІБ-489/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором у сумі 20 342,04 грн. та стягнення судових витрат, а саме витрат по сплаті третейського збору в сумі 95,00 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою заяву ПАТ «Ідея банк» про видачу виконавчого листа задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В судовому засіданні представник заявника підтримала апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до суду із заявою про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року у справі № ІБ-489/15.

27 лютого 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за договором кредиту № Р 30.215.70722 від 31 січня 2014 року у розмірі 20 342 гривень 04 копійок та витрати по оплаті третейського збору у сумі 95 гривень 00 копійок.

Відповідно до частин 1, 2 статті 389-7 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду.

Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Частиною 6 ст. 56 Закону України „Про третейські суди" встановлений перелік підстав, за яких компетентний суд відмовляє у задоволенні заяви про видачу виконавчого документу. Зокрема, відповідно до п. 2 вказаної статті компетентний суд відмовляє в задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Згідно ст. 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, які не підвідомчі третейському суду.

Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-УІ «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Цей закон набув чинності 12 березня 2011 року.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин - 31 січня 2014 року, - Закон України «Про третейські суди» містив заборону на укладення третейської угоди щодо розгляду справ у спорах щодо» захисту прав споживачів.

Як вбачається з матеріалів заяви, умова кредитного договору про третейське застереження, передбачена п. 5.4 договору, є порушенням ч. 1 ст. 203 ЦК України щодо змісту правочину та є такою, що суперечить положенням п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські суди», зокрема про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, не підлягають розгляду третейськими судами. З огляду на приписи ч. 1 ст. 215 ЦК України оспорюваний пункт кредитного договору щодо третейського застереження є недійсним.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі № ІБ-489/15 прийнято 27 лютого 2015 року, тобто під час дії редакції ст. 6 Закону України "Про третейські суди" в редакції із змінами внесеними Законом України від 3 лютого 2011 року N 2983-УІ.

Згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Згідно умов кредитного договору № Р 30.215.70722 від 31 січня 2014 року (а. с. 5) вбачається, що кредит надавався на поточні потреби, а тому кредитний договір є споживчим.

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України судом першої інстанції вірно врахована правова позиція, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15 щодо визнання недійсною умови кредитного договору.

Тобто, третейське застереження в кредитному договорі від 31 січня 2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди».

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що справа за позовом ПАТ "Ідея Банк" до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором не була підвідомча Постійно діючому третейському суду при Асоціації українських банків, що є підставою для відмови у видачі виконавчого листа згідно п.2 ч.1 ст. 389-10 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,312,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» - ДзундзиОльги Володимирівни - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді