Справа № 495/6560/15-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

22 грудня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді Заверюха В.О.,

при секретарі Червинській І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та встановлення порядку користування,-

ВСТАНОВИВ:

09.09.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, який в подальшому уточнив, та з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя його та відповідача квартиру АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та виділити йому в особисте користування зазначену частку квартири.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що, 23.04.2010 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час сумісного проживання у зареєстрованому шлюбі ними за сумісні кошти придбано вказане вище нерухоме майно. Далі позивач зазначає, що шлюбні відносини з відповідачем у них не склалися, що призвело до їх припинення, у звязку з чим на теперішній час вони розірвали шлюб, а угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя між ними не досягнуто. З огляду на викладені обставини, позивач просить його позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Відповідач позов визнала частково, а саме, не заперечувала проти того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю її та позивача, та визнала також позов в частині визнання за позивачем право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1. Однак в частині виділення ОСОБА_1 в особисте користування зазначеної частки квартири позов не визнала, просила суд відмовити у задоволенні.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як вже було зазначено вище, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.04.2010 року. На даний час шлюб між ними розірвано.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за №1679, ОСОБА_2 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюб, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст. 68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, а відповідно до положень ст. 69 цього ж Кодексу, дружина і чоловік мають права на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до положень п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З урахуванням викладеного та встановлених судом обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за ним права власності на 1/2 частину спільного мана підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині встановлення порядку користування майном та виділення в особисте користування частки майна.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N 20 зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд відповідно до ст.ст. 143,144 ЦПК, призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх права у випадках, встановлених цим Кодексом.

На викання положень зазначеної вище норми суд розяснив позивачу його право подавати докази, заявляти клопотання про забезпечення доказів, а також користуватися іншими правами. Крім того суд розяснив позивачу наслідки не вчинення відповідних процесуальних дій, а саме те, що у разі не надання доказів або не заявлення ним клопотання про призначення експертизи, справа розглядатиметься на підставі тих доказів які в ній містяться.

Вказані обставини підтверджується записом фіксування судового засідання технічним засобом.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про проведення експертизи з питання можливих варіантів встановлення порядку користування спірною квартирою відповідно до частки кожного із співвласників, ніхто із сторін не заявляв. Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано, у зв'язку з чим, суд вважає необхідним відмовити в позові в частині встановлення порядку користування майном та виділення в особисте користування частки майна.

Керуючись ст. ст. 10,11, 60, 212-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя