Справа № 188/788/14-ц
Провадження № 2/188/12/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі Хандрига Л.І.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зоря», третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо транспортною пригодою,

встановив:

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08.05.2014 року (т.1,а.с.29)відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Української пожежно страхової компанії» та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Агрофірми «Зоря» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо транспортною пригодою (далі ДТП) (т.1,а.с.1-3).

23.06.2014 року позивачка в порядку, передбаченому ст.31 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, уточнила позовні вимоги, виключивши з позову вимоги до Приватного акціонерного товариства «Української пожежно страхової компанії» (далі страхової компанії) та зазначивши в якості третьої особи ОСОБА_5 (т.1,а.с.93-96).

02.07.2014 року, 30.10.2014 року, 16.01.2015 року позивачка подавала заяви про збільшення позовних вимог (т.1,а.с.140-143, 183-184, т.2, а.с.164).

05.02.2015 року позивачка подала заяву про зменшення позовних вимог (т.2,а.с.15).

В обґрунтування уточненого позову із зменшеними позовними вимогами позивачка зазначає, що 12 липня 2013 року приблизно об 11 годині 00 хвилин ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом марки «КАМАЗ-45143» (джерело підвищеної небезпеки), державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зоря», (далі відповідач), порушивши норму пункту 16.11. ОСОБА_6 дорожнього руху при наявності дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», а саме, не надавши перевагу у русі, скоїв зіткнення з автомобілем «DAEWOO LEGANZA», державний номер НОМЕР_2, який на праві власності належить ОСОБА_1 (далі - позивачка), яка на час зіткнення перебувала у якості переднього пасажира.

Вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2013 року, що набрав законної сили 13.01.2014 року, у справі №181/1250/13-к, провадження №1-кп/181/44/13, визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України і засуджено до кримінального покарання ОСОБА_5, який, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем та виконуючи службові обов'язки, керуючи транспортним засобом, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, наслідком якої стало завдання механічних пошкоджень приватній власності позивачки, а саме транспортному засобу - легковому автомобілю «DAEWOO LEGANZA», державний номер НОМЕР_2, та завдання шкоди здоров'ю позивачки у вигляді тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що підтверджується висновком експерта № 225 від 31.08.2013 року, виконаного Межівським міжрайонним відділенням КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз Дніпропетровської обласної ради", з якого вбачається, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачці були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді: відкрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійно-рвана рана шкіряних покровів чола праворуч, верхнього віка правого ока, гематома шкіряних покровів нижнього віка правового ока, субкон'юнктивальний крововилив правого ока, поперековий перелом верхньої вітки правої виличної кістки, закриті переломи: косий 3-го ребра та поперековий 5-го ребра по задньо-підпахвенній лінії правої половини грудної клітки, садно шкіряних покровів спинки носа.

Цивільний позов у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000487, до ОСОБА_5 та відповідача не подавався.

Позивачка зазначає, що особою, яка несе відповідальність за шкоду, завдану їй, є відповідач ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зоря», як власник джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу марки «КАМАЗ-45143» державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5, який вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час виконання трудових обов'язків, будучи працівником відповідача, що встановлено вироком суду.

Загальний розмір завданих позивачці матеріальних збитків вона визначила в розмірі 60484 грн.80 коп., з них:

57934 гри. 80 коп. - розмір матеріального збитку, завданий фізичним знищенням належного їй на праві приватної власності транспортного засобу «DAEWOO LEGANZA», державний номер НОМЕР_2,що підтверджується висновком автотоварознавчого дослідження від 19.08.2013 року;

850 грн. 00 коп. витрати, понесені позивачкою на проведення авто-товарознавчого дослідження транспортного засобу «DAEWOO LEGANZA», державний номер НОМЕР_2, підтверджені квитанцією про оплату;

1700 грн. 00 коп. витрати, понесені позивачкою на евакуацію транспортного засобу «DAEWOO LEGANZA», державний номер НОМЕР_2, підтверджені квитанцією про оплату.

Посилаючись на абзац 3 пункту 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», позивачка зазначила, що не може погодитися з фізичним знищенням транспортного засобу «DAEWOO LEGANZA», державний номер НОМЕР_2, так, як даний транспортний засіб має певну цінність для неї та може у майбутньому використовуватись за призначенням.

Позивачці було відшкодовано Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно страхова компанія» у порядку, передбаченому Законом України від 01.07.2004 за №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкоду, заподіяну майну як різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 31103грн.21 коп., що підтверджується страховим актом №ОЦ/006/000/14/0004 від 31.03.2014 року.

Позивачка вказує, що їй залишаються не відшкодовані завдані дорожньо-транспортною пригодою матеріальні збитки у вигляді витрат на послуги евакуатора, чим порушуються її права на повне відшкодував шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

Позивачка стверджує, що внаслідок скоєного працівником відповідача злочину їй завдано моральної шкоди, яка полягає в наступному:

наявності фізичного болю та страждань, яких вона зазнала під час процесу зростання поперекового перелому верхньої вітки правої величної кістки, закритих переломів: косого 3-го ребра та поперекового 5-го ребра по задньопідпаховій лінії правої половини грудної клітки, що дає їй підстави побоюватись, що її організм вже не буде функціонувати, як до аварії, що підтверджується виписками з історії хвороби, висновком судово-медичної експертизи;

шрам на її обличчі призвів до порушення повноцінного спілкування з оточуючими людьми, а саме кожного разу при зустрічі з родичами, друзями та знайомими вона відчуває сором за свій вигляд та помічає погляди оточуючих на шрам на обличчі, який визнано «невиправним» згідно з висновком судово-медичної експертизи від 24.11.2014 року, що спричиняє емоційні страждання, пригнічений стан, враховуючи, що вона є публічною людиною, тому що при виконанні своїх трудових обов'язків постійно приймає безпосередню участь, у тому числі і проводить виступи, у заходах за участю великої кількості людей як місцевого, обласного так і загальноукраїнського рівня, що підтверджується довідкою від 14.05.2014року №748 про трудову діяльність, копією посвідчення №681 про нагородження пам'ятною медаллю, копією диплому за значний вклад у розвиток регіону Західний Донбас, копією посвідчення заступника голови Петропавлівської районної виборчої комісії;

душевними стражданнями, пережитими нею у зв'язку із самим фактом знищення належного їй майна, адже за висновком автотоварознавця і відповідно до законодавства України автомобіль фізично повністю знищений і не може використовуватись за призначенням, внаслідок чого вона не може користуватися всіма благами та перевагами, які дає транспортний засіб, зокрема, оперативність у вирішенні всіх необхідних побутових потреб;

хвилюваннями у зв'язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений спосіб життя, адже користування найманим транспортом є доволі коштовним, а користування громадським транспортом потребує значно більших затрат зусиль і часу.

Позивачка оцінила завдану їй моральну шкоду в 70000 гривень.

На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 16,23, ч.3 ст.386, 1167, 1172, 1187, 1194 ЦК України позивачка просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Зоря" (52911, Дніпропетровська обл., с. Слов'янка, вул. Леніна, 11, ) на користь ОСОБА_1 (52700, Дніпропетровська обл., Петропавлівський район, смт. Петропавлівка, вул. Жовтнева, 76, ІПН НОМЕР_3) витрати, понесені на евакуацію транспортного засобу у розмірі 1700,00 грн., витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 19999,38 грн., суму завданої моральної шкоди у розмірі 70 000,00 (сімдесят тисяч) гривен.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити, позивачка надала усні та письмові пояснення (т.2, а.с.68-70,74), в яких спростувала заперечення відповідача на її позов і навела розрахунок компенсації їй фактичних витрат на правову допомогу в загальній сумі 19999 грн.38 коп.

Представник відповідача позов не визнав у повному обсязі, надав суду письмові заперечення (т.2, а.с.40-43) і усні та письмові пояснення(т.2, а.с.75-77), в яких зазначив, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження позову, тому він є необґрунтованим.

Представник відповідача вважає,що відповідно до п.30.2 ст.30 Закону України №1961-15 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону №1961-15) майнову шкоду позивачці, в тому числі витрати на евакуацію транспортного засобу, має відшкодовувати страхова компанія, в даному випадку, приватне акціонерне товариство «Українська пожежно страхова компанія».

На думку представника відповідача позивачка мала б також предявити позовні вимоги до страхової компанії про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя внаслідок ДТП в розмірі 5000 гривень, відповідно до ст.23 Закону №1961-15 та умов договору.

Крім того, відповідач та його представник вважають необґрунтованим заявлений позивачкою розмір моральної шкоди, не погоджуються з тим, що шрам на її обличчі є «невиправним», посилаючись на лист-відповідь на адвокатський запит Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. Мечнікова про можливість проведення операцій з видалення рубців та вартість таких операцій, а також на ту обставину, що сама позивачка не має посвідчення водія і не може самостійно користуватися належним їй транспортним засобом «DAEWOO LEGANZA», на момент ДТП за кермом був її син ОСОБА_7, який віз її з смт. Петропавлівка до м.Красноармійськ Донецької області у свій робочий час, не будучи у відрядженні,що підтверджується листом- відповіддю на адвокатський запит Головного управління юстиції в Дніпропетровській області.

Відповідач та його представник також зазначили, що позивачка неправильно нарахувала витрати на правову допомогу, безпідставно включивши до них оплату послуг адвоката, здійснених поза судовим засіданням, які на їх думку, не є процесуальними діями безпосереднє отримання адвокатом інформації та документів в судах та інших організаціях і установах за можливості направлення письмових запитів поштовим звязком, невірно порахована оплата участі адвоката в судових засіданнях та не надано документального підтвердження витрат на суму 8067 грн.38 коп.

Вважаючи, що належним відповідачем по більшості позовних вимог позивачки є страхова компанія, посилаючись на пункт 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідач та його представник дійшли висновку, що непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у повному розмірі.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, вивчивши письмові заперечення відповідача та письмові пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, наявні у матеріалах цивільної справи та докази, які містяться в матеріалах оглянутої в судовому засіданні кримінальної справи 181/1250/13-к, провадження №1-кп/188/44/13 відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13.12.2013 року, який набрав законної сили 13.01.2014 року, по кримінальній справі 181/1250/13-к, провадження №1-кп/188/44/13, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000487 від 12.07.2013 року, засуджений ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, що підтверджується копією вироку (т.1, а.с.5-8), що відповідає оглянутому судом оригіналу Вироком суду встановлено, що 12 липня 2013 року ОСОБА_5, який перебував з відповідачем у трудових відносинах та працював на посаді водія, керуючи транспортним засобом марки «КАМАЗ-45143», державний номер НОМЕР_1, ЩО належить на праві власності відповідачу, порушивши норму пункту 16.1 ОСОБА_6 дорожнього руху при наявності дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», а саме не надавши перевагу у русі, скоїв зіткнення з автомобілем «DAEWOO LEGANZA», державний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності позивачці, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО №900500 (т.1, а.с.10), і в якому в момент зіткнення позивачка знаходилася в якості пасажира на правому передньому сидінні.

Під час розгляду кримінальної справи ОСОБА_5 свою вину визнав повністю, добровільно відшкодував позивачці витрати на її лікування в розмірі 4200 гривень, що підтверджується її заявою в матеріалах кримінальної справи, показаннями ОСОБА_5 і визнано позивачкою в судовому засіданні, вирок суду не оскаржував.

У вирокові суду зазначено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_5, позивачці були заподіяні згідно з висновком експерта №225 від 30.08.2013 року тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді: відкрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійно-рвана рана шкіряних покровів чола праворуч, верхнього віка правого ока, гематома шкіряних покровів нижнього віка правового ока, субконюктивальний крововилив правого ока, поперековий перелом верхньої вітки правої виличної кістки, закриті переломи: косий 3-го ребра та поперековий 5-го ребра по задньо-підпахвенній лінії правої половини грудної клітки; садно шкіряних покровів спинки носа.

Цивільний позов у кримінальному провадженні позивачкою не подавався.

Позивачка в судовому засіданні пояснила, що 12.07.2013 року з місця ДТП належний їй автомобіль марки «DAEWOO LEGANZA», державний номер НОМЕР_2, працівниками Межівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області був доставлений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів у Межівському РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, розташований в смт.Межова Дніпропетровської області.

У вироку Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13.12.2013 року по кримінальній справі 181/1250/13-к вказано, що речовий доказ автомобіль «DAEWOO LEGANZA», державний номер НОМЕР_2, повернути за належністю потерпілій ОСОБА_1, позивачці у справі.

У листі Межівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області за вихідним № І-з/5006 від 16.06.2015 року зазначається, що згідно запису №33 від 12.07.2013 року журналу обліку тимчасово затриманих транспортних засобів Межівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області автомобіль марки «DAEWOO LEGANZA», державний номер НОМЕР_2, з 12.07.2015 року по 18.12.2013 року після ДТП знаходився на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів у Межівському РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області за адресою: 52900, Дніпропетровська область, Межівський район, вулиця Сташкова, будинок 54, (том 2, а.с.94).

18.12.2013 року позивачка скористалася послугами евакуатора для перевезення належного їй автомобіля марки «DAEWOO LEGANZA», державний номер НОМЕР_2, з майданчику тимчасового тримання транспортних засобів у Межівському РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області за адресою: 52900, Дніпропетровська область, Межівський район, вулиця Сташкова, будинок 54, до себе додому за адресою:52700, Дніпропетровська область, Петропавлівський район, смт.Петропавлівка, вулиця Жовтнева, будинок 76, сплативши за послуги евакуатора 1700 гривень, що підтверджується копією товарного чеку(т.1, а.с.24).

З копії поліса №АВ/1626950 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача за шкоду, завдану ДТП з участю належного йому автомобіля марки «КАМАЗ-45143», державний номер НОМЕР_1, була застрахована в страховій компанії «Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно страхова компанія» в розмірі 100000 гривень за шкоду, заподіяну життю та здоровю, та в розмірі 50000 гривень за шкоду, заподіяну майну (т.1, а.с.9).

Відповідно до ст.999 Цивільного кодексу (далі ЦК) України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

Таким законом є Закон України №1961-15, згідно з ст. 3 якого обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п.22.1. ст.22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

19.08.2013 року за участю позивачки та представника страхової компанії ОСОБА_8 експертом ОСОБА_9 проведено експертне товарознавче дослідження належного їй автомобіля марки «DAEWOO LEGANZA», державний номер НОМЕР_2, на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів у Межівському РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області за адресою: 52900, Дніпропетровська область, Межівський район, вулиця Сташкова, будинок 54, і визначено вартість завданої позивачці шкоди у розмірі 57934 гривні 80 копійок, що дорівнює ринковій вартості автомобіля до пошкодження, оскільки вартість відновлювального ремонту складає 62381 гривню 15 копійок і перевищує ринкову вартість автомобіля до його пошкодження, що підтверджується копією висновку №188/13 від 19.08.2013 року (т.1, а.с.11-22).

За проведення експертного товарознавчого дослідження належного їй автомобіля марки «DAEWOO LEGANZA», державний номер НОМЕР_2, позивачка сплатила 850 гривень, що підтверджується копією квитанції (т.1, а.с.23).

17.01.2014 року позивачка звернулася до страхової компанії з заявою про страхове відшкодування, у яккій просила відшкодувати їй витрати , повязані з пошкодженням її майна у вигляді автомобіля марки «DAEWOO LEGANZA», державний номер НОМЕР_2, згідно з висновком експертного товарознавчого дослідження№188/13 від 19.08.2013 року; витрати за шкоду, нанесену здоровю, підтверджену довідками медичних закладів; свої вимоги підтвердила документом про послуги евакуатора та судовим рішенням, що підтверджено копією заяви (т.1, а.с.51).

31.03.2014 року страховою компанією складено страховий акт № ОЦ/006/000/14/0004, в якому на підставі умов договору страхування визначено страхове відшкодування в розмірі 31103 гривні 21 коп., яке складається з різниці у ринковій вартості транспортного засобу на дату ДТП згідно з висновком експертного товарознавчого дослідження№188/13 від 19.08.2013 року та залишкової вартості складових транспортного засобу згідно із звітом №11349-зал. від 04.03.2014 року в сумі 30253 гривень 21 коп., що підтверджується копією звіту (т.1, а.с.75), та вартості експертизи в сумі 850 гривень, про що свідчить копія цього акту (т.1, а.с.52).

Платіжним дорученням №1779 від 31.03.2014 року страхова компанія перерахувала позивачці страхове відшкодування в розмірі 31103 гривні 21 коп., що підтверджується копією платіжного доручення (т.1, а.с.53) і визнала позивачка в судовому засіданні.

Таким чином, страхова компанія не відшкодувала позивачці витрат за шкоду, нанесену здоровю, в тому числі моральної шкоди, та витрат за послуги евакуатора.

Відповідно до п.23.1. ст.23 Закону №1961-15 шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, повязана з лікуванням потерпілого;

шкода, повязана з тимчасовою втратою працездатності

потерпілим;

шкода, повязана із стійкою втратою працездатності

потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя;

шкода, повязана із смертю потерпілого.

Судом встановлено, що шкоду, повязану з лікуванням позивачки добровільно відшкодував третя особа ОСОБА_5, який є безпосереднім винуватцем її завдання; шкоду, повязану з тимчасовою втратою працездатності відшкодовано за місцем роботи позивачки установою, у якій вона працює, та відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідно до чинного на той час Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням»; стійкої втрати працездатності позивачці не встановлено.

Отже,невідшкодованою залишилася лише моральна шкода.

Статтею 26-1 Закону №1961-15 передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Оскільки страхова компанія не проводила страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю позивачки, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю, страховою компанією не могла бути нарахована і виплачена.

Стаття 30 Закону №1961-15 визначає наступне:

30.1. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

30.2. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з висновком експертного товарознавчого дослідження №188/13 від 19.08.2013 року належний позивачці автомобіль марки «DAEWOO LEGANZA», державний номер НОМЕР_2, вважається фізично знищеним.

Враховуючи, що відповідно до п.30.2. ст. 30 Закону №1961-15 страхова компанія відшкодовує лише витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, а позивачка понесла витрати на евакуацію транспортного засобу з місця його тимчасового зберігання після ДТП, куди транспортний засіб був поміщений без її згоди, ці витрати страховою компанією їй не відшкодовані.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо, зокрема, шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2).

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У статті 1194 ЦК України зазначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відповідач, як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, враховуючи недостатність страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідач зобов'язаний сплатити позивачці витрати в розмірі 1700 гривень на евакуацію транспортного засобу з місця його тимчасового зберігання після ДТП, куди транспортний засіб був поміщений без її згоди, до себе додому, які позивачка фактично понесла як наслідок ДТП, і які страховою компанією їй не відшкодовані відповідно до п.30.2. ст. 30 Закону №1961-15.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на розписку позивачки у кримінальній справі 181/1250/13-к, провадження №1-кп/188/44/13, про отримання нею на зберігання належного їй автомобіля марки «DAEWOO LEGANZA», державний номер НОМЕР_2, , оскільки дата на розписці «12.07.2013 року» написана слідчим Лисенком В.Г., який прийняв розписку. Крім того, іншими доказами підтверджується, що позивачка отримала і перевозила автомобіль додому 18.12.2013 року: вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13.12.2013 року (т.1, а.с.8), копією висновку експертного автотоварознавчого дослідження №188/13 від 19.08.2013 року (т.1, а.с.11), листом Межівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області за вихідним № І-з/5006 від 16.06.2015 року (т.2, а.с.94), копією товарного чеку на послуги евакуатора (т.1, а.с.24).

Стаття 23 ЦК України встановлює наступне:

1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, яку відповідач завдав позивачці своїми неправомірними діями, суд бере до уваги, що позивачка 12.07.2013 року пережила сильне психічне потрясіння від протиправного ушкодження її здоровя, яке супроводжувалося фізичним болем та стражданнями, та фактичного знищення належного їй майна у вигляді автомобіля внаслідок ДТП, після якого вона лікувалася тривалий час 12 днів в комунальному закладі «Межівська центральна районна лікарня Дніпропетровської обласної ради» та 38 днів у комунальному закладі «Петропавлівська центральна районна лікарня Дніпропетровської обласної ради», що підтверджується копією виписки з історії хвороби №1505 про знаходження позивачки на стаціонарному лікуванні(т.1, а.с.38-39), копіями виписок з амбулаторної карти про знаходження позивачки на амбулаторному лікуванні (т.1, а.с.40-43),копіями листків непрацездатності серії АГЕ № 691644 про знаходження позивачки на стаціонарному лікуванні (т.1, а.с.27) та серії АГД № 019114 про знаходження позивачки на амбулаторному лікуванні (т.1, а.с.28).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №225 від 30.08.2013 року тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді: відкрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійно-рвана рана шкіряних покровів чола праворуч, верхнього віка правого ока, гематома шкіряних покровів нижнього віка правового ока, субконюктивальний крововилив правого ока, поперековий перелом верхньої вітки правої виличної кістки, закриті переломи: косий 3-го ребра та поперековий 5-го ребра по задньо-підпахвенній лінії правої половини грудної клітки; садно шкіряних покровів спинки носа (т.1, а.с.153-156).

За висновком судово-медичної експертизи №213 від 25.11.2014 року рубці на шкіряних покровах чола праворуч, зовнішнього кута правого ока з переходом на верхнє віко правого ока по своєму характеру є невиправними, для усунення яких необхідне оперативне втручання. Ці рубці є наслідком загоєння забійно-рваної рани на шкіряних покровах чола праворуч, верхнього віка правого ока (т.1, а.с.229-232).

Позивачка за родом своєї професійної та громадської діяльності є публічною людиною, що підтверджується копіями посвідчення №681 до памятної медалі «За вагомий внесок у розвиток Дніпропетровської області», посвідчення заступника голови Петропавлівської районної виборчої комісії(т.1, а.с.44), довідки з місця роботи про те, що за визначеними функціональними обовязками позивачка постійно бере участь у публічних заходах не лише на районному, а й на обласному та всеукраїнському рівнях, зокрема, бере участь у проведенні районних науково-практичних семінарів та конференцій педагогічних працівників району, районних масових заходах з питань реалізації державної політики у сфері освіти, учасник обласної педагогічної виставки здобутків освітян Дніпропетровщини, член творчої групи при Дніпропетровському обласному інституті післядипломної педагогічної освіти, учасник Всеукраїнської виставки «Інноватика в сучасній освіті (т.1, а.с.45), була фіналістом регіонального проекту «Наші видатні земляки - 2011», що підтверджується копією диплому (т.1, а.с.46).

Суд погоджується з доводами позивачки про те, що наявність у неї на обличчі невиправних рубців, що є наслідком отриманих в ДТП тілесних ушкоджень, спричиняє їй постійні переживання та психічні страждання при появі в публічних місцях, а та обставина, що вона є жінкою, додає цим стражданням додаткової емоційної глибини.

Суд не може врахувати надані відповідачем докази про можливість легкого усунення вказаних рубців шляхом проведення недорогої операції, а саме копії листа Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені ОСОБА_10» від 12.01.2015 року № 3/11 про вартість операції: пластика вторинних дефектів шкіри (т.2, а.с.45), тарифів медичних послуг, що надаються Державною науковою установою «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами (т.1, а.с.46-48), оскільки з цих доказів не вбачається, що позивачці показана пластична операція з видалення рубців саме в тому місці, де вони утворилися, що така операція призведе до повного усунення рубців, адже в цих доказах відсутні посилання на медичний огляд позивачки або вивчення медичної документації по історії її хвороби, тобто ці докази не мають відношення до стану здоровя позивачки.

Суд не бере до уваги також твердження відповідача та заяву третьої особи ОСОБА_5 (т.2, а.с.96) про те, що моральна шкода позивачці частково, в розмірі 1399 гривень 78 копійок відшкодована третьою особою у кримінальному провадженні, оскільки згідно з довідкою комунального закладу «Межівська центральна районна лікарня Дніпропетровської обласної ради», що міститься у кримінальній справі 181/1250/13-к, провадження №1-кп/188/44/13, витрати позивачки на лікування склали 2927 гривень 22 копійки, а ОСОБА_5 сплатив їй 4327 гривень, оскільки це спростовується заявою позивачки у кримінальній справі 181/1250/13-к, провадження №1-кп/188/44/13, про те, що ОСОБА_5 повністю їй відшкодував витрати на лікування в сумі 4200 гривень, копією виписки з історії хвороби №1505 про знаходження позивачки на стаціонарному лікуванні (т.1, а.с.38-39), у якій є призначення ліків для лікування позивачки, що відповідає копіям чеків, наданих суду позивачкою про придбання цих ліків (т.2, а.с.84-86), в той час, як довідка лікувального закладу не містить ніякого розрахунку і посилання на джерело, з якого лікарні стало відомо про власні витрати хворої позивачки на лікування.

Суд враховує, що відповідач добровільно не надав позивачці допомоги в лікуванні, не вжив ніяких заходів до відшкодування завданої шкоди, що спричинило позивачці додаткові душевні страждання.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про завдання відповідачем моральної шкоди позивачці, яка має бути відшкодована відповідачем, однак вважає, що позивачка визначила розмір цієї шкоди без урахування вимог розумності і справедливості.

Позивачка звільнена від сплати судового збору, однак понесла судові витрати на оплату правової допомоги адвоката тривалістю 41 година 23 хвилини в розмірі 19999 гривень38 копійок, які підтверджені документально копіями звітів про надану правову допомогу від 01.07.2014 року, від 01.08.2014 року, (т.1, а.с. 188-189, 192-193; т.2, а.с.7, 10), копіями актів №1, №2 (т.1, а.с.187191), №4, №5 про прийом-передачу наданої правової допомоги(т.2, а.с.6, 9), копіями рахунків-фактури від 19.06.2014 року, від 01.08.2014 року (т.1, а.с. 190, 194), від 02.10.2014 року, від 03.11.2014 року (т.2, а.с.8, 11), копіями банківських квитанцій №48047.482.1 від 16.09.2014 року, №1374056 від 29.10.2014 року (т.1, а.с.185-186), №37 від 12.12.2014 року та №38 від 12.12.2014 року про оплату позивачкою правової допомоги (т.2, а.с.4, 5), та нараховані відповідно до ст.1 Закону України №4191-17 «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч.1).

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч.3).

Отже, з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та судовий збір в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 16, 23, 999, 1166, 1167, 1172, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 3, 22, 23, 26-1, 30 Закону України №1961-15 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст.3, 10,11, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зоря», третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо транспортною пригодою, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ЗОРЯ», , місцезнаходження юридичної особи: 52911, Дніпропетровська область, Межівський район, вулиця Леніна, будинок 11 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, відшкодування майнової шкоди в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, моральної шкоди у розмірі 45000 (сорок пять тисяч) гривень, судових витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 13026 (тринадцять тисяч двадцять шість) гривень 10 копійок, всього 59726 (пятдесят девять сімсот двадцять шість) гривень 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ЗОРЯ», , місцезнаходження юридичної особи: 52911, Дніпропетровська область, Межівський район, вулиця Леніна, будинок 11 на користь держави судовий збір в розмірі 467 (чотириста шістдесят сім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_11