Справа № 196/667/15-ц
№ провадження 2/196/334/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне рішення)

13 липня 2015 року смт. Царичанка Дніпропетровської області

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бойка Ю.О., за участю секретаря судового засідання Бережної О.В., позивача та представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Царичанський РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації, беручи до уваги складність справи, у зв"язку з чим відкладаючи, як виняток, складання повного рішення на строк не більше як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи, забезпечивши проголошення вступної і резолютивної частини рішення згідно ст. 209 ч. 3 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом, предмет якого складають такі вимоги: 1) Визнати відповідача ОСОБА_3 особою, що втратила право користуватися житловим приміщенням у залишеному нею будинку за адресою: Дніпропетровська область, Царичанський район, смт. Царичанка, провулок 4-й Робочий, № 9, у зв"язку з переїздом на інше місце проживання 18 липня 2004 року на підставі ч.2 ст.167 ЖК УРСР; 2) Усунути перешкоди у здійсненні права власності та розпорядження своїм майном шляхом зняття відповідача ОСОБА_3 з реєстрації за вищевказаною адресою; 3) Зобов"язати Царичанський РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області скасувати реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_3; 4) судові витрати покласти на відповідача.

Як на підставу задоволення позовних вимог посилаються на ст. ст. 16, 267, 383, 391, 386 ЦК України, ст. ст. 1,3, 4, 15, 32 ЦПК України, ст. ст. 167 ч.2, 170, 177, 189, 190, 150 ЖК України.

Як на докази викладених в заяві доводів посилаються на наступні документи: акт від 25.02.2008 року про виїзд ОСОБА_3 з будинку № 9 по 4 Робочому пров. в смт. Царичанка на інше постійне місце проживання (а.с.4); акт комісії від 28.01.2009 року обстеження домоволодіння гр. ОСОБА_2 за № 9 по 4 Робочому пров. в смт. Царичанка (а.с.5); договір дарування житлового будинку серії ВВО № 514044 від 08.11.2004 року (а.с.6); витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5350331 від 08.11.2004 року (а.с.7); довідка Царичанської селищної ради № 1070 від 08.08.2013 року (а.с.8); довідка Царичанської селищної ради № 600 від 18.02.2015 року (а.с.9); довідка секретаря Царичанської селищної ради ОСОБА_4 № 412/2.7 від 20.07.2006 року (а.с.10); свідоцтво про укладення шлюбу від 27.06.1987 року серії III-КИ № 389806 (а.с.11); паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_2 (а.с.12); довідка управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі від 26.10.2006 року № 4421/06 (а.с.14); свідоцтво про смерть ОСОБА_5 серії 1-КИ № 527274 (а.с.15); рішення колегії суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2007 року (а.с.16-17); посвідчення серії Г № 501863 на ім"я ОСОБА_2 (а.с.18); письмове пояснення ОСОБА_1 (а.с.19); паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_1 та картка фізичної особи - платника податків на ім'я ОСОБА_1 (а.с.20).

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_2 -ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги та пояснила наступне.

На даний час позивач ОСОБА_2 є єдиним власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Царичанський район, смт. Царичанка, провулок 4-й Робочий, № 9 на підставі договору дарування від 08.11.2004 року, зареєстрованого ОКП "Царичанське БТІ" 08.11.2004 року за № 8250523.

У даному будинку прописана ОСОБА_1, а також залишається зареєстрованою відповідач ОСОБА_3, яка ніколи не мала права на житло, і це підтверджується документами.

Посилається також на те, що в серпні 2004 року адвокат від партії Батьківщина написав їй позовну заяву про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у приватному будинку, але через хворобу заява до суду була подана лише через 1 рік 9 місяців 14 березня 2006 року. Перше судове засідання відбулося, а надалі відмовляли у всьому, щоб ОСОБА_3 могла уникнути відповідальності за перешкоди в користуванні житлом та руйнування комунікацій будинку. На тому ж засіданні відповідач ОСОБА_3 заявила, що вона утримувала її, і для цього повідомила про завідомо неправдиві обставини, всупереч фактичним обставинам справи.

Крім того, ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської бласті від 14.06.2006 року зустрічний позов ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом, вселення до зазначеного будинку та про визнання недійсним договору дарування від 08.11.2004 року цього будинку між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 07.02.2007 року зустрічний позов задоволено в повному обсязі, в задоволенні первісного позову відмовлено.

Перша завідомо неправдива обставина, подана ОСОБА_3 в зустрічній позовній заяві є та, що 27 червня 1987 року ОСОБА_3 вступила у зареєстрований шлюб із гр-ном ОСОБА_6 (сином ОСОБА_1 і племінником ОСОБА_2М.), після чого з дозволу власника житлового будинку вселилася в нього в якості члена сім"ї, а 5 вересня 1988 року прописалася у зазначеному будинку, на праві власності ОСОБА_1, і з того часу вони: вона, її чоловік та його мати стали проживати однією сім"єю.

Цим вона приховала, ввівши суд в оману те, що фактично ОСОБА_1 проживала зі своїм чоловіком окремою сім"єю протягом 43 років, а ОСОБА_3 фактично проживала окремою сім"єю, як член сім"ї сина власника, не утримувавши нікого, бо в цьому не було потреби.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР при припиненні сімейних стосунків між власником будинку і бувшим членом сім'ї власника при відсутності угоди між ними про безоплатне користування житловим приміщенням і комунальними послугами, до цих відносин застосовується правила, встановлені ст. 162 ЖК УРСР.

Другою неправдивою обставиною є те, що право власності на будинок за адресою: смт. Царичанка, провулок 4-й Робочий, № 9, ні за ким не було визнано, бо правовстановлюючі документи були оформлені в 2004 році. Правдою є те, що правовстановлюючі документи на будинок фактично були оформлені у 1973-1975 роках (всі, які були перелічені в ч.3 ст.150 ЖК України, і акт прийомки в експлуатацію будинку були підписані всіма членами приймальної комісії ще радянських установ). Свідоцтво на право власності було видане взамін правовстановлюючих документів у 2004 році наї ім"я ОСОБА_1, як забудовника і господарки.

Рішення Царичанського районного суду в частині визнання недійсним договору дарування скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2007 року, але вимога ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 особою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку за адресою: Дніпропетровська область, Царичанський район, смт. Царичанка, провулок 4-й Робочий, № 9 (який на той час належав їй, ОСОБА_1, як забудовнику), у зв"язку з переїздом її на інше постійне місце проживання 18 липня 2004 року, апеляційним судом задоволена не була з підстав помилково приміненої ст. 71 ЖК України, що стосується жилих приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду. Тому вони змушені повторно звернутися до суду з вказаним позовом.

Вказує, що з 24 травня 2007 року мала місце обставина, що в належному ОСОБА_2 будинку зареєстрована та мала право на вселення стороння для ОСОБА_2 особа відповідач по справі ОСОБА_3, яка обмежує її права на вільне володіння, користування та розпорядженням своїм майном, що призводить до втручання в її особисте життя та її родичів.

ОСОБА_2 разом із ОСОБА_1 сплачують платежі за компослуги та як люди похилого віку, будучи платниками за спожиті: газопостачання, воду та електроенергію, не можуть оформити субсидію через те, що в будинку зареєстрована працююча особа - ОСОБА_3 Вже двічі у 2014 році і 2015 році через це їм взимку відключали газопостачання.

З урахуванням наведених вище обставин, вважають, що їхні права мають бути захищені шляхом усунення перешкод у користуванні житловим будинком.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_7 у судовому засіданні 13.07.2015 року заявив про те, що станом на 10 годину 30 хвилин 13 липня 2015 року відповідач ОСОБА_3 знята за її заявою з реєстраційного обліку за адресою: Дніпропетровська область, Царичанський район, смт. Царичанка, провулок 4-й Робочий, № 9. Заявив, що його подальша участь в судовому засіданні є безпредметною та залишив зал судового засідання.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився.

На підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивачі не заперечують проти такого вирішення справи.

Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши надані сторонами документи, заслухавши пояснення позивача та представника позивача ОСОБА_1, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про те, що відповідачка ОСОБА_3 вибула в 2004 році зі спірного житлового будинку та більше не проживала в ньому, а також даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині визнання ОСОБА_3 особою, що втратила право користуватися житловим приміщенням у залишеному нею будинку за адресою: Дніпропетровська область, Царичанський район, смт. Царичанка, провулок 4-й Робочий, № 9, у зв"язку з переїздом на інше місце проживання 18 липня 2004 року на підставі ч.2 ст.167 ЖК УРСР, вихолячи з такого.

Відповідно до ст. 383 ч.1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 167 ч.2 ЖК УРСР вибувша особа втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Царичанський район, смт. Царичанка, провулок 4-й Робочий, № 9 на підставі договору дарування від 08.11.2004 року, зареєстрованого ОКП "Царичанське БТІ" 08.11.2004 року за № 8250523, що підтверджується правовстановлюючими документами на будинок (а.с.6-7).

В даному будинку, власником якого є ОСОБА_2, зареєстровані позивач в даній справі ОСОБА_1, а також відповідач в справі ОСОБА_3, але остання не проживає за вказаною адресою, починаючи з 18.07.2004 року, що підтверджується довідкою Царичанської селищної ради №1070 від 08.08.2013 року та (а.с.8).

Крім того, факт не проживання відповідача в даній справі ОСОБА_3 у вказаному будинку, починаючи з 18.07.2004 року в зв"язку з переїздом на інше місце проживання підтверджується: актом про виїзд ОСОБА_3 з будинку №9 по 4 Робочому провулку в смт. Царичанка на інше постійне місце проживання (а.с.4), актом комісії від 28.01.2009 року про обстеження домоволодіння гр. ОСОБА_2 на предмет проживання у вищевказаному домоволодінні гр-ки ОСОБА_3 (а.с.5).

Вирішуючи питання щодо заявлених вимог про усунення перешкод у здійсненні права власності та розпорядження своїм майном шляхом зняття відповідача ОСОБА_3 з реєстрації за вищевказаною адресою та зобов"язання Царичанського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області скасувати реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_3, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Крім того, ч. 2 ст.16 ЦК України чітко визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом і такий спосіб захисту, як зняття з реєстрації, не передбачений приписами закону. Вирішення питань щодо реєстрації чи зняття з реєстрації, зокрема, віднесено до компетенції Головного Управління ДМС України в Дніпропетровській області та її територіальних відділень, а тому в цій частині заявлених вимог слід відмовити.

Враховуючи вимоги ст.88 ч.3 ЦПК України суд прийшов до висновку, що з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн., так як судовий збір стягується з відповідача, коли позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 383, 391 ЦК України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV від 11 грудня 2003 року, ст. ст. 88, 208, 209, 212-215, 218, 224, 225, 226, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 особою, що втратила право користуватися житловим приміщенням у залишеному нею будинку за адресою: Дніпропетровська область, Царичанський район, смт. Царичанка, провулок 4-й Робочий, № 9, у зв"язку з переїздом на інше місце проживання 18 липня 2004 року на підставі ч.2 ст.167 ЖК УРСР.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (нкпп-) в дохід держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження дане рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, тобто після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

З повним рішенням можливо ознайомитися 17 липня 2015 року.

Суддя Царичанського районного суду Ю.О.БОЙКО