Ухвала іменем україни 18 березня 2015 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Дьоміної О.О., суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К., Попович О.В., Штелик С.П., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2014 року, в с т а н о в и л а: У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк») в якому просила визнати договір поруки від 05 квітня 2007 року, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та нею, припиненим з підстав, яка передбачена частиною четвертою статті 559 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України). Посилаючись на те, що 05 квітня 2007 року між ОСОБА_6 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено кредитні договори №0 і №0. На забезпечення виконання умов зазначених кредитних договорів 05 квітня 2007 року вона уклала з ПАТ «УкрСиббанк» договір поруки, за умовами якого зобов'язалась перед банком відповідати за виконання позичальником ОСОБА_7 зобов'язань по поверненню кредитів. Станом на 11 лютого 2012 року позичальник ОСОБА_7 прострочив повернення кредиту, а тому з 12 лютого 2012 року він вважається таким, що прострочив основне зобов'язання щодо повернення чергової частини кредиту. Вважає, що із 12 лютого 2012 року у банка виникло право вимагати дострокового повернення кредиту та процентів за ним, в тому числі і від поручителя. Однак, лише у березні 2014 року банк звернувся до суду з позовом до поручителя та позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто після спливу шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень та просить прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.Вивчивши матеріали цивільної справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте таким вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Розглядаючи справу по суті, судом першої інстанції були допущені порушення норм процесуального права, на які суд апеляційної інстанції уваги не звернув та в свою чергу розглянув справу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).Відповідно до ч. 1 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. З матеріалів справи вбачається, що суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України розглянули справу за відсутності відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», не повідомивши його належним чином про дати та час судових засідань. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у пункті 24 Рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України та пункті 23 Рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Право на публічний розгляд справи позбавлене сенсу, якщо сторона, яка бере участь у справі, не повідомляється про судовий розгляд з таким розрахунком, що особа, яка викликається, мала достатньо часу для явки в суд у тому випадку, якщо особа вирішить скористатися своїм правом, передбаченим національним законодавством (пункт 21 у Рішенні ЄСПЛ у справі «Яковлєв проти Російської Федерації»). За таких обставин рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.Керуючись ст. ст. 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити частково. Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2014 року скасувати. Справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання договору поруки припиненим передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.О. Дьоміна Судді: В.М. Коротун І.К. Парінова О.В. Попович С.П. Штелик