АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Бережняк Н.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Світлана Миколаївна, Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання договору іпотеки та договору про внесення змін до договору іпотеки недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним іпотечного договору №185/ІП-1 від 12.12.2003, що був укладений між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_5 посвідчений приватним нотаріусом КМНО Івановою С.М. за №7651 та договір №1 про внесення змін до зазначеного іпотечного договору укладеного між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_6 від 13.04.2006, зареєстрованого в реєстрі за №1446.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2015 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що при прийнятті рішення суд першої інстанції не врахував, що на момент передачі спірної квартири в іпотеку в останній проживала малолітня дитина (позивач по справі). Зазначає, що суду необхідно було застосувати положення ст.177 СК України, ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Справа № 752/9935/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5763/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Новак А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання договору іпотеки та договору №1 про внесення змін до нього недійсним.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 03.12.2003 між ОСОБА_5. та ОСОБА_10 було зареєстровано шлюб (а. с. 12). 12.12.2003 між ОСОБА_5 - матір'ю неповнолітнього ОСОБА_3 (а. с. 5) та ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» було укладено договір іпотеки № 185ІП-1 від 12.12.2003, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. Предметом іпотеки за даним договором є нерухоме майно іпотекодавця: жила квартира АДРЕСА_1, загальною площею 58,80 кв.м., що складається з 3-х жилих кімнат житловою площею 44,00 кв.м. (а. с. 9-10). Пунктом 3.4 договору передбачено, що іпотекодавець засвідчує, що на момент підписання договору іпотеки, ніякі треті особи не мають будь-яких прав на квартиру. 13.04.2006 між ОСОБА_6 та відповідачем було укладено договір №1 про внесення змін до вказаного іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. (а. с. 11). Враховуючи те, що на момент укладення іпотечного договору в квартирі, що стала предметом іпотеки проживав ОСОБА_3 11.01.1999 р. н. та для його укладення необхідно було отримати дозвіл органу опіки та піклування, чого зроблено не було, тому ОСОБА_3звернувся з відповідним позовом.

Відповідно до довідки форми № 3, виданої ЖЕКом фірми «Квартет» ЛТД від 05.08.2012, вбачається, що ОСОБА_3, 11.01.1999 р. н. був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1, починаючи з 10.05.2005 (а. с. 13).

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ч. 6 ст. 576 ЦК України предмет застави залишається у заставодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що договір іпотеки може бути визнаний судом недійсним за умов встановлених законодавством доведених позивачем.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Правилами ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) передбачено, що органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Отже, одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органів опіки та піклування, відповідно до ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням.

Відповідно до п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладання договору. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що згода органу опіки і піклування є обов'язковою, якщо буде встановлено, що дитина мала право власності чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Матеріали справи свідчать, що на момент укладення договору іпотеки в квартирі АДРЕСА_1 неповнолітній ОСОБА_3, 11.01.1999 р. н. не проживав. Відповідно до довідки форми № 3 виданої ЖЕКом фірми «Квартет» ЛТД від 05.08.2012, вбачається, що ОСОБА_3 був зареєстрований у вказаній квартирі, починаючи з 10.05.2005 (а. с. 13). Також, пунктом 3.4 договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець засвідчує, що на момент підписання договору іпотеки, ніякі треті особи не мають будь-яких прав на квартиру та договором №1 13.04.2006 вищевказаний пункт не змінювався.

Враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги те, що позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову правильними.

За наведених обставин, вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О.Прокопчук