Справа №173/616/15-ц
Провадження №2/173/452/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Демяненко С.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про визнання дії протиправною, спонукання видати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про визнання дії протиправною, спонукання видати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 як законний представник малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку спадкового майна, а саме будинку № 40 по вул.. Шкільній с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 бабусі ОСОБА_4. Відповідач усно відмовила у вчинені нотаріальної, не розяснивши причини відмови та постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії не надала. На підставі вищевикладеного позивач просила суд визнати протиправною відмову державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 у наданні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії у вигляді видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 40 по вул.. Шкільна в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на імя ОСОБА_4 і зобовязати державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 надати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у вигляді видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 40 по вул.. Шкільна в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на імя ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснив, що позивач в інтересах малолітньої дитини звернулася до відповідача з усною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, а саме на будинок в с. Посуньки. Правовстановлюючих документів на будинок позивач не має, можливо, документи знаходяться у сина спадкодавця ОСОБА_6, який також прийняв спадщину після смерті матері. Позивач отримала свідоцтво про право на спадщину на імя доньки ОСОБА_4, а саме на грошові вклади. Тобто ОСОБА_4 прийнняла спадщину в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5. Проте нотаріус не надала письмову постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій мала би вказати підстави відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Такі дії відповідача, на думку представника позивача, є неправомірними, а тому є всі законні підстави для задоволення позову.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суду пояснила, що дійсно ОСОБА_1 як законний представник дитини зверталася до неї із заявою про отримання спадщини, а саме на грошові вклади після смерті ОСОБА_5 і отримала свідоцтво про право на спадщину на часту цього майна. Потім позивач звернулася до неї з проханням видати свідоцтво про право на спадщину на будинок, який належав померлій ОСОБА_5 При цьому не лише правовстановлюючих документів на майно, а взагалі жодних документів про існування такого майна не було надано. У звязку з чим позивачу було запропоновано надати довідку з сільської ради про існування такого спадкового майна на підставі погосподарських книг. Також відповідач пропонувала позивачу викликати до нотаріуса сина померлої ОСОБА_6, в якого, зі слів позивача, можливо були правовстановлюючі документи. У звязку з чим відмови у видачі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії не було, а було лише розяснено, які дії необхідно вчинити спадкоємцю з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. Проте зазначених дій позивач не здійснила, проти виклику ОСОБА_6 до нотаріуса заперечувала та звернулася до суду з позовом про визнання дій неправомірними. Відповідач вважає, що вона діяла у відповідності до закону, оскільки робота нотаріуса спрямована, перш за все, не на те, щоб відмовити у вчиненні нотаріальної дії, а на те, щоб видати свідоцтво про право на спадщину, якщо є для цього правові підстави.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини, ОСОБА_4, звернулася до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її бабусі ОСОБА_5, яка померла 25 березня 2012 року. 11 березня 2015 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину, а саме на грошові кошти, що знаходяться у відділені АТ Державний Ощадний банк України, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.6).

Після отримання свідоцтва про право на спадщину, 18 березня 2015 року, ОСОБА_1 знов звернулася до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 з усною заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, а саме на житловий будинок в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, який належав померлій на праві власності.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно з п. 4.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 № 296/5 (Порядок), свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до п. 4.12 Порядку свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Також п. 4.14. Порядку передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє, в тому числі склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Частиною 1 ст. 46 Закону України "Про нотаріат" перебдачено, що нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Окрім того ст. 5 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус зобовязаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

В судовому засіданні сторони визнали, що із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок, позивач до нотаріуса не зверталася, жодних документів на будинок, в тому числі правовстановлюючих не надала. Згідно з ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України дані обставин не підлягають доказуванню.

На виконання вищезазначених вимог закону державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 позивачу було запропоновано надати документи, що підтверджують факт наявності спадкового майна, на яке спадкоємець просила видати свідоцтво про право на спадщину, а саме довідку з сільської ради про наявність взагалі такого будинку в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Отже, нотаріус, перш за все, повинен зясувати наявність спадкового майна, а вже потім зясовувати, чи є підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема, правовстановлюючі документи на це майно у спадкоємця. Таким чином, за відсутності будь-яких відомостей про існування спадкового майна нотаріус не має правових підстав видати свідоцтво про право на спадщину так і відмовити у видачі такого свідоцтва, оскільки фактично не встановлено, чи має можливість спадкоємець отримати свідоцтво про право на спадщину чи ні.

Згідно з ч.3 ст. 49 Закону України "про нотаріат" нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. А тому у випадку відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину без вжиття всіх можливих заходів для отримання такого свідоцтва така відмова нотаріуса буде вважатися безпідставною та протиправною.

Таким чином судом встановлено, що розяснення нотаріусом спадкоємцю необхідності надання документів, потрібних для зясування складу спадкового майна, було розцінено позивачем як відмова у видачі постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, що не відповідає фактичним обставинам. Окрім того, суд звертає увагу, що з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що є підставою для видачі такого свідоцтва, позивач до відповідача не зверталася.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач, розяснивши спадкоємцю необхідність надання документів з метою отримання свідоцтва про право на спадщину та запропонувавши викликати до нотаріуса іншого спадкоємця, діяла у відповідності до чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання її бездіяльності протиправною, а заявлені позовні вимоги, на думку суду, є передчасними.

Суд вживав заходи для примирення сторін та з цією метою призначалося попереднє судове засідання, на якому нотаріус знов розяснила відповідачу, які документи необхідно надати, проте відповідач не вжила жодних заходів для вирішення цього питання. Окрім того, суд звертає увагу, що вже під час розгляду справи позивачу стало відомо, що спадкодавець, ОСОБА_5, мала правовстановлюючий документ на ? частини будинку по вул.. Шкільній, 40 в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, а саме свідоцтво про право на спадщину (а.с.20). Таким чином позивач мала можливість надати такі відомості нотаріусу, що, в свою чергу, для нотаріуса було б підставою для зясування можливості видати свідоцтво про право на спадщину або відмовити у видачі такого свідоцтва. Проте позивач та її представник наполягали на розгляді справи в суді.

Суд не погоджується з доводами представника позивача про те, що відповідач зобов'язана видати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії лише з тих підстав, що позивач не має правовстановлюючих документів на будинок, щоб позивач мала можливість звернутися до суду з позовом про визнання права власності, оскільки позивач не вжила жодних заходів для отримання такого свідоцтва про право на спадщину. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Оскільки в даному випадку державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 не було встановлено неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, суд вважає в неї не було підстав відмовляти у видачі такого свідоцтва.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, а тому в позові необхідно відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають та їх необхідно віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 67 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 № 296/5, ст.ст. 10,11,60,61,212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про визнання дії протиправною, спонукання видати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко