Справа № 392/935/15-ц
Провадження № 2/392/486/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Жельман О.В., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мала Виска цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

10 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовувала тим, що 05 серпня 2014 року померла її мати ОСОБА_3, яка за свого життя склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження і усе своє майно після своє смерті залишила їй. Проте, у звязку із юридичною необізнаністю у встановлений законодавстом строк вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, крім того зазначає, що вона проживає в м. Одеса і відразу після смерті матері змушена була поїхати на роботу до Російської Федерації, а коли звернулася до нотаріальної контори, то їй було розяснено, що вона пропустила встановлений законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини. У звязку із цим змушена звернутися за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримала предявлений нею позов та просила його задовольнити з підстав викладених у ньому.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

09 червня 1960 року народилася ОСОБА_1, її батьками є відповідач у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується копією Свідоцтва про народження (а.с. 5).

05 серпня 2014 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть (а.с. 9).

Згідно Державного акту на право власності на землю ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка площею 2,00 га., що розташована на території Великовисківської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області (а.с. 10).

30 березня 2009 року ОСОБА_3 склала заповіт посвідчений керуючим справами (секретарем) виконавчого комітету Великовисківської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області ОСОБА_4, реєстровий № 020, згідно якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження відповідно до якого, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на, що вона за законом матиме право заповіла своїй дочці ОСОБА_1, що підтверджується також Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с. 7, 8, 23, 24).

З оригіналу проїздного документу вбачається, що 13 травня 2015 року потягом Москва-Київ-Знамянка ОСОБА_1 прибула на територію України (а.с. 13).

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_3, померлої 05 серпня 2014 року, через те, що було пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 34).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали суду показання, згідно яких ОСОБА_1 після смерті своєї матері ОСОБА_3, яка померла 05 серпня 2014 року поїхала на деякий час до м. Одеси де вона проживала, а після цього поїхала на роботу до Російської Федерації, звідки приїхала в травні 2015 року.

Допита в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 також пояснила, що вона є рідною сестрою позивача і донькою відповідача у справі, інших спадкоємців першої черги не має і між ними відсутній спір, як спадкоємцями.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як вбачається з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших цивільних відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, позивач є спадкоємцем за заповітом, проте пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, оскільки повинна була звернутися до нотаріальної контори до 05 лютого 2015 року.

У ч. 1 ст. 1272 ЦК України визначено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною 3 ст. 1272 передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, прийняв спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

На думку суду, поважними причинами для застосування положень ст. 1272 ЦК України є тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.ст. 57-60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру; або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які доводять, що позивачем доведено непереборні істотні труднощі на вчинення дій щодо прийняття спадщини, які носять поважний характер, через які позивач ОСОБА_1 не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3, яка померла 05 серпня 2014 року, оскільки позивач після смерті спадкодавця перебувала в період до 13 травня 2015 року за межами України.

Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд виходить з наступного.

В ч. 1 ст. 88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В судовому засіданні позивач просила покласти судові витрати по справі на неї.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 60, 61, 57-60, 88, 179, 209, 212 -215, 218, 222, 223, 292, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк в 1 (один) місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, яка померла 05 серпня 2014 року, з дня набрання рішенням суду законної сили.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача, ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 04 серпня 2015 року.

Суддя Д.М. Кратко