Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1719/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

02.09.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Мурашка С.І. Сукач Т.О.

при секретарі Зінов»євій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4, про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 3 червня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Зазначала, що з відповідачем проживали однією сім'єю. Від спільного проживання мають малолітню доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, дитина повністю знаходиться на її утриманні. Тому і просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання їх спільної доньки ОСОБА_5, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення донькою повноліття.

Залучивши до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4, рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 3 червня 2015 року позов задоволений. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 31 березня 2026 року. Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду через невідповідність нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, з ухваленням нового рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, зокрема, що при визначенні аліментів суд не врахував його матеріальне становище, та те, що він проживає з матір»ю, яка є пенсіонеркою, перебуває на його утриманні і він сплачує аліменти на утримання старшої дитини, а відповідно до закону максимальний розмір не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач посилалась, зокрема, на те, що матеріальне становище відповідача дозволяє виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За правилами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачені способи виконання батьками такого обов'язку.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначив, що відповідно до ст.180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що сторони з 2006 року по 2013 рік проживали однією сім'єю і від спільного проживання мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.2).

Також встановлено, що донька проживає разом із матір»ю та перебуває на її утриманні, про що свідчить довідка № 161 від 17 березня 2015 року, видана квартальним комітетом № 25 Кіровського району м. Кіровограда та не заперечується відповідачем (а.с.5), однак позивач не в змозі самостійно її утримувати.

Згідно довідки №3840 від 27 березня 2015 року відповідач з 23 березня 2006 року працює в ТОВ «АТБ-Маркет» на посаді старшого охоронника і з вересня 2014 року по лютий 2015 року включно його нарахований дохід становить 29 280,19 грн. (а.с.18).

Матеріалами справи також підтверджується і враховано судом наявність у відповідача ще однієї малолітньої дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та те, що відповідач є платником аліментів на утримання сина згідно рішення цього ж суду від 31 жовтня 2008 року ( а.с. 23).

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дав правильну оцінку доказам і відповідно до ст.ст.180,182 СК України дійшов правильного висновку про спроможність відповідача надати матеріальну допомогу на утримання доньки в розмірі, заявленому позивачем, стягнувши з нього аліменти на користь позивача на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку(доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Безпідставним є посилання відповідача щодо перебування на його утриманні матері, яка отримує пенсію (а.с.45,46), оскільки належних доказів знаходження на його утриманні та понесених витрат не надано.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.60 ЦПК України).

Таким чином, на порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України будь-яких переконливих доказів на спростування доводів позивача та підтвердження своїх заперечень щодо неспроможності сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі відповідач не надав. При цьому, судом стягнуто зазначений розмір аліментів, що є не більшим 50 % заробітної плати.

Тому не ґрунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги, які не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду у судовому засіданні і їм дана належна оцінка.

Інші доводи скарги також не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано, а доводи апеляційної скарги не є істотними. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 3 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: