Ухвала

іменем україни

22 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 09 вересня 2008 року № ML-503/040/2008, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3, у розмірі 4 403 142 грн 90 коп. Позивач посилався на те, що позичальник та його поручитель - ОСОБА_4 умови укладеного кредитного договору та договору поруки в добровільному порядку не виконують, отриманий кредит не повертають, своєчасно проценти за користування грошима та нараховані штрафні санкції не сплачують. Зазначав, що право вимоги за вказаними договорами набуте ним на підставі договору про відступлення права вимоги від 01 липня 2010 року, укладеного з ПАТ «ОТП Банк».

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року, у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Судами встановлено, що 09 вересня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № ML-503/040/2008, згідно з умовами якого кредитор надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 104 958 дол. США зі сплатою 5,49 % річних, строком до 09 вересня 2023 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, 09 вересня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, згідно з умовами якого ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання нести солідарну з позичальником відповідальність у разі порушення позичальником умов кредитного договору.

ЗАТ «ОТП Банк» свої зобов'язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши ОСОБА_3 кредит у розмірі 104 958 дол. США.

ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором виконувала до 09 лютого 2009 року, після чого припинила їх виконання.

10 вересня 2009 року ПАТ «ОТП Банк» на підставі п. 1.9 кредитного договору пред'явив письмові вимоги до позичальника та поручителя про дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги.

Зазначена вимога отримана відповідачами 30 вересня 2009 року.

На підставі договору про відступлення права вимоги від 01 липня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за кредитним договором від 09 вересня 2008 року № ML-503/040/2008.

22 жовтня 2010 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до боржника та поручителя про стягнення заборгованості, однак ухвалою суду від 12 квітня 2011 року позов залишено без розгляду.

02 червня 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі п. 1.9 кредитного договору пред'явив письмові вимоги до позичальника та поручителя про дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до поручителя ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що у договорі поруки не встановлено строк, після якого припиняється порука, оскільки умови цього договору про дію поруки до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором не є встановленням такого строку, та враховуючи те, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя, дійшов правильного висновку про те, що порука припинилась та відсутні законні підстави для стягнення з поручителя ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором.

Разом із тим, не можна погодитись з висновком судів попередніх інстанцій в частині вирішення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог − відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач пропустив строк для звернення до суду з позовом за захистом своїх майнових прав, оскільки кредитор установив новий строк виконання зобов'язань за кредитним договором - до 30 жовтня 2009 року, а з позовними вимогами позивач звернувся до суду 12 травня 2014 року (тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, який закінчився 30 жовтня 2013 року).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, у яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252−255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Як вбачається з матеріалів справи, обставиною, яка стала підставою для звернення у травні 2014 року позивача до суду з позовом про дострокове повернення кредиту, виявився факт порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, а саме припинення ним передбачених договором виплат з погашення чергового платежу за кредитом та процентів за користування кредитом.

Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України.

Аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (09 вересня 2023 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, вказаних обставин не врахував, а тому дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення є законними та обґрунтованими, скасуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року в частині вирішення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська