Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні власністю, зобов'язання знести нежитлові споруди, за зустрічним позовом Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області до ОСОБА_3, Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, відділу Держземагентства України в Овідіопольському районі Одеської області, Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області про визнання недійсним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта та скасування його державної реєстрації, за касаційними скаргами ОСОБА_3 та Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, обґрунтовуючи вимоги тим, що 21 січня 2005 року сільською радою ухвалено рішення № 512 «Про надання попереднього погодження на вибір земельної ділянки», відповідно до якого йому було надано попереднє погодження на вибір призначеної для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 2 га по АДРЕСА_1, а рішенням Прилиманської сільської ради від 29 квітня 2005 року № 577 зазначена земельна ділянка була безкоштовно передана йому у приватну власність. На підставі розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації від 24 квітня 2008 року № 516 він отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, проте не вирішено питання щодо передачі, розташованих на цій земельній ділянці споруд, які належать Прилиманській сільській раді та знаходяться у незадовільному стані. Посилаючись на викладене, позивач просив усунути йому перешкоди у користуванні вищевказаною земельною ділянкою шляхом зобов'язання Прилиманської сільської ради знести нежитлові споруди.

У серпні 2014 року Прилиманська сільська рада звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, відділу Держземагентства України в Овідіопольському районі Одеської області, Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, посилаючись на те, що розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 24 квітня 2008 року № 516 ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 2 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_1. На підставі цього розпорядження ОСОБА_3 отримав відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку. Проте розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації порушує права територіальної громади с. Прилиманське, оскільки на цій земельній ділянці знаходяться належні їй складські приміщення, право власності сільської ради на які підтверджується свідоцтвом про право власності від 23 вересня 2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 вересня 2005 року № 8434205. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати неправомірним та скасувати розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 24 квітня 2008 року № 516 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2 га по АДРЕСА_1 та видачі державного акта на вказану земельну ділянку; а також скасувати державний акт та державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2015 року, в позові ОСОБА_3 відмовлено. Позов Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області задоволено. Визнано недійсним і скасовано розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 24 квітня 2008 року № 516 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 2,00 га по АДРЕСА_1; видачі ОСОБА_3 державного акта на право власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 2,00 га по АДРЕСА_1. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого підсобного господарства серії НОМЕР_2 від 18 вересня 2008 року, розташовану по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 62, виданий ОСОБА_3 на підставі розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 24 квітня 2008 року № 516. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вищевказану земельну ділянку.

У касаційній скарзі Овідіопольська районна державна адміністрація Одеської області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в зустрічному позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення його позову та про відмову в зустрічному позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення повністю не відповідають.

Судами встановлено, що рішенням Прилиманської сільської ради від 29 квітня 2005 року № 577 передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2 га, в т.ч. забудовані землі - 0,092 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Рішенням Прилиманської сільської ради від 26 серпня 2005 року № 640-а рішення Прилиманської сільської ради від 29 квітня 2005 року № 577 скасовано (а. с. 110).

Розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 24 квітня 2008 року № 516 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1; безоплатно передано цю земельну ділянку у власність ОСОБА_3; передбачено зареєструвати та видати ОСОБА_3 відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку (а. с. 7).

На підставі цього розпорядження ОСОБА_3 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 18 вересня 2008 року, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 62 (а. с. 8).

Також встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 23 вересня 2005 року Прилиманська сільська рада є власником складських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 45).

Право власності зареєстроване в Овідіопольському районному бюро технічної інвентаризації, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 вересня 2005 року № 8434205 (а. с. 46).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові ОСОБА_3 та про задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що на час видачі розпорядження Овідіопольською районною адміністрацією від 24 квітня 2008 року було достовірно відомо про існування на спірній земельній ділянці споруд, власником яких є Прилиманська сільська рада, що, зокрема, підтверджується ситуаційним планом 2005 року.

Проте повністю з такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Статтею 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», норми якої узгоджуються з положеннями ст. 19 Конституції України та ст. 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st122>, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до п. 12 розділу Х Перехідних положень ЗК України <nau://ukr/2768-14> (який був чинним на час прийняття розпоряджень районної державної адміністрації) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Таким чином, оскільки земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту), то право на видачу погоджувальних документів та винесення відповідних розпоряджень про надання у приватну власність спірної земельної ділянки належить до компетенції Овідіопольської районної державної адміністрації.

Частиною 1 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Відповідно до ч. 6 зазначеної статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

При цьому, як вбачається із змісту ст. 118 ЗК Кодексу, розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, його експертиза мають на меті визначення меж земельної ділянки в натурі, а також з'ясування обставин, що можуть бути перешкодою для надання такої земельної ділянки громадянину.

З'ясування таких обставин є обов'язком органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, що передує прийняттю рішення про надання громадянам безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди першої та апеляційної інстанцій у порушення ст. ст. -212214 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 303 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 315 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2106/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не встановили, зокрема, не перевірили, чи дотримано було порядок виділення ОСОБА_3 спірної земельної ділянки, чи було відповідно до положень ст. ст. 118 ЗК України погоджено проект землеустрою з відповідними державними органами, чи могло бути відомо Овідіопольській районній державній адміністрації про існування на спірній земельній ділянці будівель та споруд, що перебувають у комунальній власності Прилиманської сільської ради, а відтак не з'ясовано, чи є ОСОБА_3 добросовісним набувачем спірної земельної ділянки.

Крім того, визнаючи недійсним та скасовуючи розпорядження щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки, видачі останньому державного акта на право власності на земельну ділянку, та скасовуючи державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вищевказану земельну ділянку з підстав розташування на ній нежитлових приміщень, належних на праві власності Прилиманській сільській раді, суди попередніх інстанцій не звернули уваги та не надали оцінки, що перевіркою прокуратури Овідіопольського району встановлено, що рішення про прийняття на баланс сільської ради споруд складів по АДРЕСА_1 прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, про що винесено протест.

Також не можна погодитися з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині висновків щодо дотримання позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 267 ЦК України).

Заперечуючи проти зустрічного позову, ОСОБА_3 заявляв клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Зазначаючи про відсутність підстав для застосування позовної давності, суди першої та апеляційної інстанцій у порушення положень ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України на зазначені вимоги закону уваги не звернули, належним чином не з'ясували фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не перевірили початок перебігу позовної давності з урахуванням доводів ОСОБА_3 щодо його пропуску.

Оскільки вимоги первісного та зустрічного позовів взаємопов'язані і їх спільний розгляд є доцільним, оскільки вони виникають з одних правовідносин та задоволення одного позову виключає задоволення іншого, судові рішення в частині відмови в його задоволенні також підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st340>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

В.А. Нагорняк

І.К. Парінова

О.В. Ступак