Справа № 362/2710/14-ц Головуючий у І інстанції Марчук О.Л.
Провадження № 22-ц/780/41/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 20 24.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Волохова Л.А., Воробйової Н.С.,

при секретарі Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,120 га, розташованої за адресою: Данилівська сільська рада, с/т «Дружба» Васильківського району Київської області від 16.04.2013 року за № 636, що посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 16.08.2011 року, яким стягнуто з ОСОБА_4 на його користь 170635 гривень 81 копійку, державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві 29.03.2013 року було винесено постанову про арешт майна, що належить ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження.

15.04.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві зареєстровано обтяження на все нерухоме майно ОСОБА_6, в тому числі і на зазначену земельну ділянку. Однак, незважаючи на обтяження, 16.04.2013 року було укладено вказаний договір дарування, посвідчено його нотаріусом та внесено відомості про це до Реєстру речових прав. Зазначає, що на даний час ОСОБА_4 суму боргу йому не сплатила, а тому таке відчуження порушує його права на належне виконання рішення суду щодо нього.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги заяви з викладених у ній підстав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не прибула, просила проводити розгляд справи у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2, який також представляв інтереси відповідача ОСОБА_4, в судовому засіданні позов не визнав. Зазначив, що спірний договір дарування повністю відповідає вимогам чинного законодавства, що підтверджено відповідними відомостями в державних реєстрах, внесеними нотаріусом. Вважає, що арешт майна за постановою державного виконавця, на який посилається позивач, не має відношення до правовідносин щодо земельної ділянки ОСОБА_4 на дату укладення договору її дарування.

Посилаючись, на цивільні спори між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та інші обставини, що виникли у звязку з цим, відповідач ОСОБА_2 вважає позов безпідставним та надуманим.

Третя особа у справі приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 в судове засідання не прибула, в заяві на адресу суду просила проводити розгляд справи у її відсутність.

У своїх письмових поясненнях зазначила, що при укладенні спірного договору нею було дотримано усі норми чинного законодавства. Однак, прикра ситуація, що сталась і є предметом позову, на її думку, обумовлена недосконалістю в роботі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на момент посвідчення договору дарування, оскільки вказаний Реєстр працював з 01.01.2013 року і, можливо був не досконалий (а.с. 38 39).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2014 року позов задоволено.

Укладений 16 квітня 2013 року між ОСОБА_4 (бувша Катрич) ОСОБА_7 і ОСОБА_2 договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,120 га, розташованої за адресою: Данилівська сільська рада, с/т «Дружба» Васильківського району Київської області, що посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 визнано недійним.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 571 (пятсот сімдесят одну) гривню 70 копійок у відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись із висновком, наведеним в рішенні, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено наступне.

16 квітня 2013 року, приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 посвідчено укладений між ОСОБА_4 (бувша Катрич) О.С. і ОСОБА_2 договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,120 га (багаторічні насадження 0,1200 га), розташованої за адресою: Данилівська сільська рада, с/т «Дружба» Васильківського району Київської області, кадастровий номер :05:008:0050 (а.с. 40 41).

Постановою старшого державного виконавця Святецького Д.В. органу ДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 29.03.2013 року у звязку з виконанням виконавчого листа № 2-52/11 виданого 15.10.2011 року Святошинським районним судом м. Києва, накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_8 (а.с. 6, 116).

Запис про вказане обтяження внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.04.2013 року за № 658892, що підтверджується відповідними інформаційними довідками (а.с. 7 8, 118 120).

Із листа ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 01.09.2014 року № В/7 вбачається, що такий арешт на майно ОСОБА_8 не вилучався та станом на 01 вересня 2014 року є чинним в вищезазначеному реєстрі.

Отже, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів про те, що належна ОСОБА_4 (бувша Катрич) О.С., земельна ділянка, розташована за адресою: Данилівська сільська рада, с/т «Дружба» Васильківського району Київської області, станом на дату укладення між нею і ОСОБА_2 договору дарування вказаного нерухомого майна 16.04.2013 року, знаходилась під арештом та було оголошено заборону на її відчуження.

Ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання вимог вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було вірно зроблений висновок про обґрунтованість позову, а укладений між відповідачами договір дарування земельної ділянки від 16 квітня 2013 року, слід визнати недійним.

Окрім того, посилання апелянта на те, що не було обтяження на земельну ділянку, загальною площею 0,120 га, розташованої за адресою: Данилівська сільська рада, с/т «Дружба» Васильківського району Київської області, на момент укладення договору дарування, не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Крім зазначеного, апелянт посилається на те, що неправомірні дії державного виконавця по накладанню арешту на спірне майно призвели до порушення його прав та інтересів.

Натомість, дана апеляційна підстава спростовується доказами, які були зібрані колегією суддів.

Так, апелянт посилається на хвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року, за якою дії державного виконавця Святецького Д.В. про відкриття виконавчого провадження від 29.03.2013 року визнано неправомірними.

Разом з тим, зазначена ухвала не набрала законної сили та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року була скасована та постановлені нова ухвала про відмову у задоволенні заяви апелянта про визнання дій державного виконавця неправомірними(а.с.101-103).

Крім зазначеного, колегія суддів також бере до уваги, що постанова про арешт спірного майна від 15.04.2013 року була постановлена на імя ОСОБА_8 та жодного відношення до зміни її прізвища на «Попільнюк» не має.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги апелянта не має.

Рішення суду постановлено з урахуванням вимог чинного законодавства, встановлених правовідносин сторін та згідно з наданими сторонами, доказами по справі.

За змістом ст. ст. 10 та 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України, надані суду докази мають бути належними та допустимими. Згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: