Номер провадження: 22-ц/785/3262/15
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3; за участю Прокуратури Приморського району м.Одеси, третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом, який у подальшому уточнила, про позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 у відношенні його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з квітня 2000 року, від якого в ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилась дитина- ОСОБА_4 З січня 2006 року позивач та відповідач фактично припинили вести спільне господарство та почали мешкати окремо. В подальшому рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.03.2007 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі ? частин від заробітку та будь-яких доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що з часу припинення спільного проживання, а саме з 2006 року відповідач почав ухилятись від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, навчання та підготовку до самостійного життя. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом, по якому просив суд зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_3 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином-ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; визначити наступні способи участі у вихованні дитини: особисте спілкування з дитиною у суботу, неділю кожного тижня з 14.00 до 18.00; необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною.

Позов обґрунтовує тим, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір'ю у квартирі, яка належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, ОСОБА_2 багато років перешкоджає у користуванні ОСОБА_3 квартирою та спілкуванні з дитиною. На даний час судом розглядається справа про усунення перешкод у користуванні власністю. Наголошує на тому, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дитини, почалися перешкоди зі сторони матері у спілкуванні з дитиною.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 05 лютого 2015 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною - задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_3 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено наступні способи участі ОСОБА_3 у вихованні дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у суботу та неділю кожного тижня з 14.00 години до 18.00 години, необмежене спілкування з дитиною - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В частині задоволення решти позовних вимог - відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3; за участю Прокуратури Приморського району м. Одеси, третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2015 року скасувати, та ухвалити нове, яким позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_3 у відношенні його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст.. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Частково задовольняючи зустрічний позов в частині вимог про зобов`язання не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином та визначаючи способи участі у вихованні дитини встановленням графіку зустрічі та спілкування батька з дитиною, відмовляючи у основному позові про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ( дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. В матеріалах справи відсутні дані, які б негативно характеризували відповідача як особистість чи члена суспільства. ОСОБА_2 не довела суду, що спілкування відповідача з дитиною в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів дитини. Доказів винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідача відносно малолітньої дитини до суду не надано. Також не надано доказів і вжиття відносно ОСОБА_3 заходів реагування з приводу неналежного виконання ним батьківських обов'язків. Конфліктні відносини між сторонами не є підставою для позбавлення батьківських прав. Тимчасова відсутність у відповідача - ОСОБА_3 можливість працевлаштування та мати постійну і високооплачувану роботу не можуть бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд критично поставився до наявного в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування ПРА ОМР від 20.08.2014 року в якому зазначено, що орган опіки та піклування ПРА ОМР вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки в матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_3 подані до ПРА ОМР з проханням не позбавляти його батьківських прав та зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною від 13.08.2014 року ( а.с. 46-47) та підтвердження того, що ОСОБА_3 не згодний з висновком Органу опіки та піклування та оскаржує його в судовому порядку ( а.с. 64). Судом прийнято до уваги твердження ОСОБА_3, що той не приймав участі у вихованні свого малолітнього сина, не спілкувався з ним у зв'язку із тим, що йому чинили перешкоди у здійсненні його обов'язку у вихованні дитини, а саме з боку матері -ОСОБА_2

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2000 року , від якого народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 497, копія якого наявна в матеріалах справи ( а.с. 6).

Шлюб між ними розірвано 12.12.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 315 ( а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.03.2007 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 1/4 частину всіх видів доходів щомісяця, починаючи з 30.01.2007 року та до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір'ю - ОСОБА_2 в кв. АДРЕСА_1

З матеріалів справи вбачається, що вищезазначена квартира належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках кожному на підставі свідоцтва, виданого 30.03.2005 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради ( а.с. 51).

ОСОБА_3 влаштувався на роботу, що підтверджується довідкою № 175 від 01.10.2014 року ( а.с. 65) та почав гасити заборгованість по аліментам.

Інші обставини судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховувалися.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є платником аліментів на підставі рішення суду з 30.01.2007 року. Станом на 01.03.2014 року заборгованість по аліментам на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 року становить 28817 грн. За час утворення заборгованості ОСОБА_3 не працював і тому заборгованість визначалася з середньомісячного заробітку, який згідно довідки Одеського обласного управління статистики на день розрахунку 2960 грн., внаслідок чого 1/4 частина становить 740,12 грн. до сплати на місяць.

Таким чином заборгованість склалася внаслідок тривалої несплати відповідачем аліментів на утримання своєї дитини - протягом кількох років.

До органу опіки та піклування та до служби у справах захисту дітей ОСОБА_3 звернувся лише після того, як до нього було заявлено позов про позбавлення батьківських прав. Тоді ж відповідач влаштувався на роботу та почав гасити заборгованість по аліментах на утримання дитини.

В обґрунтування заперечень про здійснення перешкод у спілкуванні з дитиною з боку позивача, відповідач зазначив те, що йому перешкоджали у користуванні належною йому частиною квартири, де проживає дитина з матір`ю. У якості доказів відповідачем за основним позовом надано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 грудня 2014 року, якими ОСОБА_2 зобов`язано не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 передачі ключів від квартири та звільнивши кімнату площею 25,4 кв. м., що виділена у користування ОСОБА_3, якого вселено у квартиру (а. с. 137-143). Зі змісту судових рішень, які вступили в законну силу, вбачається, що ОСОБА_3 обґрунтовував заявлені вимоги тим, що вимушений витрачати кошти на оренду житла для проживання з новою сім`єю (дружиною та дитиною). Жодного обґрунтування про усунення перешкод для спілкування з сином ОСОБА_4 2004 року народження, ОСОБА_3 не навів. Отже усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення у квартиру обумовлено як власними інтересами так і інтересами нової сім`ї ОСОБА_3

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обовязками.

У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" розяснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного зясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із абз. 2 п. 18 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

При таких обставинах, виходячи з інтересів дитини та намагання батька виконувати свої обов`язки щодо виховання свого сина ОСОБА_4, в тому числі забезпечувати необхідне утримання дитини для задоволення її потреб для нормального фізичного розвитку, як складової частини виховання, надання доступу до культурних та інших духовних цінностей; сприяння засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі та отримання нею освіти, судова колегія , виходячи із конкретних обставин даної справи, погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що із встановлених у справі обставин вбачається, наявність винної поведінки батька по відношенню до своєї дитини, однак враховуючи інтереси дитини, виходячи з особи відповідача, характеру його роботи, наявності у нього на утриманні іншої дитини, народженої у шлюбі з іншою жінкою, з якою відповідач створив нову сім`ю, судова колегія доходить висновку про наявність потреби у попередженні відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 2004 року народження з покладенням Приморську районну адміністрацію, як орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судова колегія доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні шляхом доповнення резолютивної частини рішення абзацом наступного змісту: "Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 2004 року народження з покладенням Приморську районну адміністрацію, як орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3".

В іншій частині рішення слід залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не надають підстав вважати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування або зміни судового рішення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05 лютого 2015 року - змінити.

Доповнити резолютивну частину абзацом наступного змісту:

"Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 2004 року народження з покладенням Приморську районну адміністрацію, як орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3".

В іншій частині рішення - залишити без змін

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук