У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,
суддів: Кадєтової О.В., Леванчука А.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Продінторг», про стягнення заборгованості за договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року Публічне акціонерне товариство Банк «Контракт» (далі - ПАТ Банк «Контракт») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 01 грудня 2009 року між ПАТ Банк «Контракт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Продінторг» (далі - ТОВ «Продінторг») укладено договір фінансового лізингу основних засобів, відповідно до умов якого третій особі було надано у фінансовий лізинг рухоме майно - обладнання відповідно до договору лізингу, вартістю 17 112 000 грн, строком до 30 вересня 2014 року зі сплатою лізингових платежів згідно встановленого графіка.

Починаючи з грудня 2009 року третьою особою належним чином не виконувались зобов'язання за договором лізингу, а саме: порушено терміни сплати лізингових платежів, обумовлені розділом 2 договору лізингу.

01 грудня 2009 року між позивачем та відповідачами було укладено договори поруки, відповідно до умов яких відповідачі зобов'язалися у повному обсязі солідарно відповідати за виконання третьою особою зобов'язань відповідно до договору лізингу.

Відповідно до п. 2.1 договорів поруки змістом забезпеченого порукою зобов'язання є сплата у повному обсязі відповідно до договору лізингу вартості предмета лізингу у розмірі 17 112 000 грн відповідно до графіка, визначеного договором лізингу та/або достроково та сплатити винагороду у розмірі 8 824 708 грн 60 коп.

26 вересня 2012 року на адресу відповідачів та третьої особи було надіслано вимоги про усунення порушення, а саме: сплатити суму заборгованості за договором лізингу.

Станом на 05 листопада 2012 року предмет лізингу позивачу не повернуто та не сплачено лізингові платежі.

Відповідно до договору лізингу та додатку № 2 до договору лізингу, лізинговий платіж включає в себе суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу та винагороду лізингодавця (позивача).

Станом на 05 листопада 2012 року заборгованість третьої особи зі сплати лізингових платежів складає 16 291 300 грн, яка включає в себе несплачене відшкодування вартості предмета лізингу - 11 129 700 грн, несплачена винагорода лізингодавця - 5 161 600 грн.

09 жовтня 2012 року позивач подав позовну заяву до Господарського суду м. Києва про стягнення заборгованості з третьої особи за договором лізингу в розмірі несплаченої винагороди лізингодавця - 5 161 600 грн та повернення предмета лізингу.

Позивач подав позовну заяву до Господарського суду до третьої особи лише в частині несплаченої винагороди лізингодавця за договором лізингу, а в іншій частині позивач просив у третьої особи повернення предмета лізинга. У зв'язку з цим, у відповідачів позивач також просив лише стягнення заборгованості у розмірі несплаченої винагороди в розмірі 5 161 600 грн.

Тому просив стягнути солідарно з відповідачів 5 161 600 грн та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2013 року позовні вимоги ПАТ Банк «Контракт» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ Банк «Контракт» 5 161 600 грн заборгованості та 3 219 грн судового збору, а всього 5 164 819 грн солідарно.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 01 грудня 2009 року між ПАТ Банк «Контракт» та ТОВ «Продінторг» укладено договір № 22/2009 фінансового лізингу основних засобів (обладнання), відповідно до умов якого ТОВ «Продінторг» надано у фінансовий лізинг рухоме майно - обладнання відповідно до договору лізингу, вартістю 17 112 000 грн, строком до 30 вересня 2014 року зі сплатою лізингових платежів згідно встановленого графіка з урахуванням додаткових договорів № № 1-3 до договору лізингу.

Починаючи з грудня 2009 року ТОВ «Продінторг» належним чином не виконувались зобов'язання за договором лізингу, а саме: порушено терміни сплати лізингових платежів, обумовлені розділом 2 договору лізингу.

01 грудня 2009 року між ПАТ Банк «Контракт» та ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладено договори поруки №22/2009-01, № 22/2009-02, відповідно до умов яких відповідачі зобов'язуються солідарно відповідати за виконання ТОВ «Продінторг» зобов'язань відповідно до договору лізингу.

Відповідно до п. 2.1 договорів поруки змістом забезпеченого порукою зобов'язання є сплата у повному обсязі відповідно до договору лізингу вартості предмета лізингу у розмірі 17 112 000 грн відповідно до графіка, визначеного договором лізингу та/або достроково і сплатити винагороду у розмірі 8 824 708 грн 60 коп.

26 вересня 2012 року на адресу відповідачів та третьої особи було надіслано вимоги про усунення порушення, а саме: сплатити суми заборгованості за договором лізингу - 11 129 700 грн, відшкодувати вартість предмета лізингу та 5 161 600 грн винагороди лізингодавця.

Станом на 05 листопада 2012 року предмет лізингу позивачу не повернуто та не сплачено лізингові платежі.

Станом на 05 листопада 2012 року прострочена заборгованість ТОВ «Продінторг» зі сплати лізингових платежів складає 16 291 300 грн, яка включає в себе несплачене відшкодування вартості предмета лізингу - 11 129 700 грн; несплачену винагороду лізингодавця - 5 161 600 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався положеннями ст. ст. 526, 527, 530, 553, 554, 1054 ЦК України та виходив з того, що ТОВ «Продінторг» не виконує свої зобов'язання за договором, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню у солідарному порядку з відповідачів.

Проте повністю з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та відповідно до умов договору.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (частина перша статті 628 ЦК України).

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за договором фінансового лізингу основних засобів (обладнання) не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки, оскільки у справі, яка переглядається, встановлено, що зобов'язання забезпечувалося кількома поручителями, які надали поруку за різними самостійними договорами поруки. У такому випадку останні не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. Кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору.

Враховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів заборгованості договором фінансового лізингу основних засобів (обладнання) згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні (вказана правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-35цс15).

За таких обставин, ухвалені у справі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2013 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 23 вересня 2014 року не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості та, в силу ст. 338 ЦПК України, підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що 18 грудня 2013 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_7, яка є поручителем за договором лізингу, на рішення суду першої інстанції від 29 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду від 21 листопада 2013 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року залишено без змін.

Відповідно до ст. 348 ЦПК України якщо касаційну скаргу на судове рішення було подано в установлені цим Кодексом строки, але вона надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення касаційного розгляду справи або коли строки на подання касаційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин було поновлено або продовжено і особа, яка подала касаційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, суд касаційної інстанції розглядає таку скаргу за правилами, встановленими цією главою. Залежно від обґрунтованості зазначеної в частині першій цієї статті скарги суд постановляє ухвалу або ухвалює рішення відповідно до ст. ст. 345 і 346 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано ухвалу або рішення суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене, відповідно до ст. 348 ЦПК України підлягає скасуванню ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року, постановлена за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_7 та ухвала апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року.

Керуючись ст. ст. 336, 388 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2013 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 вересня 2014 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк О.В. Кадєтова А.О. Леванчук Г.І. Мостова М.І. Наумчук