У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій затишок», про усунення перешкод в користуванні спільним майном, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, який обслуговує об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій затишок» (далі - ОСББ «Мій затишок»). Її квартира знаходиться на п'ятому поверсі та межує з квартирою НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, та квартирою НОМЕР_2, яка належить ОСОБА_5 Відповідачі самовільно здійснили забудову площадки перед ліфтом з порушенням правил протипожежної безпеки, а саме встановили додаткові цегельні перегородки та двері в них, створивши приміщення загальною площею приблизно 12,5 кв. м, яке використовується ними для зберігання власних речей та в добровільному порядку відмовляються усувати самовільно побудовані перегородки, чим порушують її право на користування неподільним і загальним майном власників їх будинку.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд: усунути їй перешкоди в користуванні місцями загального користування шляхом повернення приміщення загального користування в первинний стан; визнати дії відповідачів незаконними, які перешкоджають у користувані власним, неподільним та загальним майном ОСББ «Мій затишок» - приквартирною площадкою; припинити такі дії як незаконне збільшення території своїх квартир шляхом присвоєння неподільного та загального майна членів ОСББ «Мій затишок»; стягнути з відповідачів 3 441 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 4 вересня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні місцями загального користування на 5 поверсі біля квартир №НОМЕР_3, НОМЕР_1, НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_2 шляхом приведення таких приміщень в первинний стан і розібрання встановлених додаткових цегельних перегородок і дверей. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі самовільно побудували перегородки та встановили двері без належної дозвільної та проектної документації, щодо яких існує припис Управління організації запобігання надзвичайним ситуаціям та заходів цивільного захисту у Солом'янському районі ГУ ДСНС України у м. Києві з вказівкою на необхідність їх демонтажу, чим позбавили позивача права повноцінного користування ліфтовою площадкою, тобто загальною та приватною власністю.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, наявним доказам, яким дана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України) й вимогам закону.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що встановлені відповідачами цегляні перегородки та двері, у результаті чого вони обмежили доступ до частини місць загального користування, здійснені з урахуванням вимог Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку», статуту ОСББ та рішення загальних зборів членів ОСББ від 21 березня 2014 року, яким дозволено таке використання місць загального користування мешканцям будинку, та вважав помилковим застосування судом першої інстанції правил ст. ст. 376, 382 ЦК України.

Проте погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 та членом ОСББ «Мій затишок», яке створено для обслуговування вказаного будинку. Квартира позивача знаходиться на п'ятому поверсі та межує з квартирою НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4 та квартирою НОМЕР_2, яка належить ОСОБА_5 Відповідачі здійснили забудову площадки перед ліфтом, а саме встановили додаткові цегельні перегородки та двері в них, створивши замкнений прямокутник загальною площею близько 12,5 кв. м, який використовується ними для збереження власних речей.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так, апеляційний суд, пославшись на рішення загальних зборів членів ОСББ «Мій затишок», яким дозволено мешканцям будинку виділяти майданчики або комірки в місцях загального користування будинком для встановлення колясок, тобто користуватись ними, не звернув уваги на те, що на підставі цього рішення не можна здійснювати переобладнання та перепланування приміщень загального користування без відповідних дозволів компетентних органів, передбачених ст. 152 ЖК УРСР.

Крім того, таке рішення має бути реалізовано згідно з вимогами законодавства, за спільною згодою належних користувачів, власників квартир.

При цьому апеляційний суд також не врахував і положення Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, згідно з якими до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, суд першої інстанції правильно встановив, що побудовані відповідачами перегородки та двері встановлені без належної дозвільної та проектної документації, про що є відповідний припис Управління організації запобігання надзвичайним ситуаціям та заходів цивільного захисту у Солом'янському районі ГУ ДСНС України у м. Києві з вказівкою на необхідність їх демонтажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно зі ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщені, які розташовані у житловому будинку.

Таким чином, апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не встановив фактичних обставин справи та не застосував до спірних правовідносин закон, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачі самовільно побудували перегородки та встановили двері без належної дозвільної та проектної документації, чим порушили право позивача на користування приміщенням загального користування, є обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив правильне рішення.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року скасувати, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 4 вересня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко