Справа № 392/206/15-ц
Провадження № 2/392/229/15
22 квітня 2015 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого - судді Березія Ю.А., при секретарі Чабаненку Є.В., з участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мала Виска справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, розірвання договору фінансового лізингу та стягнення коштів,
В судовому засіданні позивач підтримав пред'явлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини.
Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.
22 грудня 2014 року позивач направив на адресу відповідача заяву про відкликання своєї згоди на укладання договору фінансового лізингу та повернення сплачених грошей, що підтверджується копіями заяви та документів поштового відправлення.
Порядок розірвання укладеного Договору урегульовано розділом 12.
Так, відповідно до пункту 12.1 Договору Лізингоодержувач, який сплатив Адміністративний платіж, частково або повністю сплатив Авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням , про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає.
Вивчивши умови укладеного Договору та зміст заяви позивача від 22 грудня 2014 року, суд дійшов до висновку про те, що позивач помилково вважає укладений договір договором споживчого кредиту, не зважаючи на те, що між сторонами укладено договір фінансового лізингу, правовідносини за яким урегульовано Законом України «Про фінансовий лізинг».
Маючи намір на розірвання укладеного договору позивач зобов'язаний виконати умови, які викладені в пункті 12.1 Договору.
Законодавство, яке регулює правовідносини фінансового лізингу, не передбачає відкликання однієї із сторін своєї згоди на укладання договору.
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Правовий аналіз змісту укладеного між сторонами договору дає підстави стверджувати, що укладений договір містить усі істотні умови договору лізингу, які передбачені законом, тому твердження позивача про те, що укладений договір не відповідає законодавству, є удаваним та несправедливим - не відповідає дійсності.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Пунктом 12.1 укладеного Договору передбачено, що у разі розірвання Лізингоодержувачем договору за власним бажанням, Адміністративний платіж поверненню не підлягає.
Тому, суд не має законних підстав для задоволення пред'явленого позову.
Керуючись частиною 2 статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», статтею 629 ЦК України, статтями 213-215 ЦПК України,
ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, розірвання договору фінансового лізингу та стягнення коштів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання позивачем апеляційної скарга.

Апеляційна скарга подається позивачем протягом 10 днів від дня отримання копії рішення.

Головуючий

суддя