Справа № 307/4146/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Готри Т.Ю., Леска В.В.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 19 березня 2015 року по справі за позовом КС "Сяйво Карпат" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих вчиненням злочину,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року КС "Сяйво Карпат" звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.09.2014 ОСОБА_1 звільнена від кримінальної відповідальності за вчинені нею злочини, передбачені ч.2 ст.190, ч.ч.1,3 ст.358, ч.1 ст.366 КК України. Позивач зазначає, що внаслідок вчинення ОСОБА_1 цих злочинів - оформлення фіктивних документів про видачу кредитів, оформлення без відома та присутності членів спілки 127 кредитних договорів (по 11 договорах ОСОБА_1 від імені позичальників добровільно погасила суми отриманих кредитів) - КС "Сяйво Карпат" було завдано матеріальної шкоди. Позивачем було прораховано суму збитків, та викладено у додатку № 1 до позовної заяви, в якому зазначені кредитні договори (116 договорів) з прізвищами осіб, номером кредитного договору, датою укладення, сумою боргу. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача суму завданих збитків в розмірі 249 365, 53 грн. та суму, сплачену за проведення аудиту в розмірі 4 500 гривень.

Рішенням Тячівського районного суду від 19 березня 2015 року позов задоволено.

ОСОБА_1 на таке рішення подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог КС "Сяйво Карпат" відмовити. Апелянт вважає, що судом було неповно з'ясовано обставини справи, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення суду постановлено з порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях; а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 заподіяної злочином шкоди КС "Сяйво Карпат" у розмірі 249365.53 грн. суд першої інстанції виходив з положень Кодексу законів про працю України, ст. 1166 ЦК України та додатку №1, складеного позивачем та доданого до позовної заяви, відповідно до якого ОСОБА_1 своїми діями завдала позивачу матеріальних збитків по 116 кредитних договорах, перелік яких зазначений у постанові про зміну обвинувачення від 17.02.2014, на загальну суму 249 365.53 грн.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 вересня 2014 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ч.2 ст.190, ч.ч.1,3 ст.358, ч.1 ст.366 КК України, вчинені нею з 24 січня 2005 року по 01 вересня 2006 року, а кримінальну справу про її обвинувачення закрито у зв'язку із закінченням строків давності (а.с.9-10).

З даної постанови суду вбачається, що в період з 24 січня 2005 по 01 серпня 2005 року, в м. Тячів, ОСОБА_1, не будучи працівником Тячівської філії КС "Сяйво Карпат", зловживаючи довірою своєї доньки ОСОБА_2, яка працювала директором Тячівської філії КС "Сяйво Карпат", умисно, з метою заволодіння коштами КС "Сяйво Карпат", користуючись отриманими за вказаний період в касу філії коштами, від імені своєї доньки - директора філії - склала та завірила заяви від імені позичальників на видачу кредитів, кредитні договори, видаткові ордери про видачу готівки з каси, тобто оформила фіктивні документи про видачу кредитів 26 особам в розмірі від 1 до 3 тисяч грн., всього на загальну суму 64850 грн., утримала в касу філії з кожної суми по фіктивно оформленому кредиту броньовані внески в розмірі 10% від суми кредиту, 1% від суми кредиту як резервний фонд та по вказаним фіктивним кредитним договорам з кожного позичальника по 15 грн. як членські внески, всього в сумі 7372 грн., видавши фактично позичальникам гроші в сумі від 890 до 2655 грн., всього в загальній сумі 44920 грн.. При цьому безпідставно, з метою вилучення грошей з каси філії та заволодіння ними шляхом обману та зловживання довірою, в числі вказаних кредитів склала завідомо неправдиві документи про видачу кредитів 9-ти особам - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які фактично кредитні кошти не отримували, внаслідок чого заволоділа чужими коштами на загальну суму 20670 грн., що на час вчинення злочину складало понад 157 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що завдало значної шкоди кредитній спілці "Сяйво Карпат". Таким чином, зазначені договори були складені відповідачкою у період, коли вона не працювала у КС „Сяйво Карпат", і такі дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч.2 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою, що завдало значної шкоди КС "Сяйво Карпат", а також за ч.ч. 1, 3 ст.358 КК України.

Як вбачається з довідки КС "Сяйво Карпат" № 179 від 11.04.2008 сума виданих кредитів та відсотків за договорами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 повністю сплачені. Щодо ОСОБА_11 - залишок станом на 01.02.2007 становив 2152.96 грн (1835.13 грн. - сума кредиту + 317.83 - відсотки за користування) (а.с.42).

У додатку до позовної заяви у переліку договорів, за якими рахується заборгованість, договір, складений на ім'я ОСОБА_11 зазначено у позиції 7 (а.с.4).

Доказів того що кошти за кредитним договором, складеним на ім'я ОСОБА_11, були в подальшому сплачені ОСОБА_1 та зараховані саме на погашення заборованості за цим договором, матеріали справи не містять та відповідачем не надані, а тому кошти в сумі 2152,96 грн. з відповідача слід стягнути.

Щодо інших договорів, зазначених у додатку до позовної заяви, судова колегія зазначає наступне.

Ці договори були складені у період з 01 серпня 2005 року до 01 вересня 2006 року, в м.Тячів, коли ОСОБА_1 працювала директором Тячівської філії кредитної спілки "Сяйво Карпат".

У кримінальній справі, яка розслідувалась щодо відповідачки відносно складання, в тому числі, зазначених договорів, ОСОБА_1 звинувачувалась в тому, що умисно, систематично, на протязі вказаного періоду, складала завідомо неправдиві заяви на видачу кредитів, договори про видачу кредитів та оформляла видачу кредитів, тобто складала і видавала в КС "Сяйво Карпат" завідомо неправдиві заяви, кредитні договори, видаткові касові ордери про видачу грошей з каси, які не відповідали дійсності щодо звернення осіб як позичальників за кредитами, укладення кредитних договорів, сум кредитів, отримання позичальниками кредитних коштів, і в цих документах сама розписувалась за позичальників та отримувачів кредитних коштів, та привласнила кошти в загальній сумі 178600 грн. Дії ОСОБА_1 кваліфікувались за ст. ст. 191 ч. 5, 366 ч. 2 КК України. Проте постановою від 17 лютого 2014 року пред'явлене ОСОБА_12 обвинувачення було змінено - обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст 191 КК України було виключено; обвинувачення з ч. 2 ст 366 КК України було перекваліфіковано на ч. 1 ст 366 КК України - складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей (а.с.98-118). ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності та закрито кримінальну справу за обувинуваченнями, передбаченими саме ст. ст. 190 ч.2, 358 ч.ч.1,3, 366 ч. 1 КК України.

Як зазначено у постанові про зміну обвинувачення від 17 лютого 2014 року, "жодного привласнення чи розтрати грошових коштів КС "Сяйво Карпат" вона не вчиняла, а тільки змушена була підробляти кредитні договори та іншу службову документацію" (а.с.112).

Вважаючи постанову про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_1 преюдиційним доказом, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України підставою звільнення від доказування є вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили, а не постанова суду про її закриття, яка є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

У рішенні суд першої інстанції зазначив, що в самій постанові прямо не вказано, який саме конкретний розмір шкоди спричинений діями відповідача. Проте суд не врахував, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України, є злочином з формальним складом і диспозицією ст. 366 ч. 1 КК України не передбачено настання внаслідок дій обвинуваченого матеріальних збитків.

Доказів того, що кошти за вказаними у додатку до позовної заяви договорами привласнила або розтратила ОСОБА_1 (крім договору ОСОБА_11), у кримінальній справі здобуто не було, та позивачем не надано.

За змістом до ст. 130, 132, 138 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність тільки за пряму дійсну шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника; для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Оскільки доказів того, що відповідачка отримала чи розтратила кошти по підроблених кредитних договорах, а отже, завдала КС „Сяйво Карпат" матеріальних збитків - немає, судова колегія вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідачки суму, визначену позивачем - 249 365.53 грн..

Зважаючи на викладене, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права рішення суду першої інстанції слід змінити з підстав, передбачених п. п. 2, 3, 4 ст. 309 ЦПК України, стягнувши з відповідачки 2152,96 грн. у відшкодування збитків, завданих вчиненням злочину.

Керуючись ст. ст. 304, 307, п.п. 2,3,4 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду від 19 березня 2015 року - змінити.

Позов Кредитної спілки "Сяйво Карпат" - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Кредитної спілки "Сяйво Карпат" у відшкодування збитків, завданих вчиненням злочину, 2152 (дві тисячі сто п'ятдесят дві) гривні 96 коп.

В решті позову - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді: