Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - відділ Державної виконавчої служби Якимівського районного управління юстиції Запорізької області, про виключення майна з акта опису та арешту

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 04 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування від 17 лютого 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновим О.А. та зареєстрованого у реєстрі за № 621, вона отримала у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для обслуговування будинку та господарських будівель, які на праві власності належали її матері ОСОБА_4 14 січня 2013 року відділом Державної виконавчої служби Якимівського районного управління юстиції Запорізької області (далі - ВДВС Якимівського РУЮ Запорізької області) за заявою ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження № 35961664 про примусове виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2012 року у цивільній справі № 2-7552/2010 року про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу у розмірі 761 491 грн 30 коп. згідно з виконавчим листом від 10 січня 2013 року № 2-3242/11. У межах цього провадження 12 вересня 2013 року державним виконавцем Холіною А.В. проведено опис та арешт вищевказаного будинку і земельної ділянки.

Посилаючись на те, що спірне майно належить їй, а не боржнику, ОСОБА_3 просила виключити з акта опису та звільнити з-під арешту будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для обслуговування будинку та господарських будівель.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 4 червня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що згідно рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2006 року ОСОБА_4 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,15 га із цільовим призначенням для обслуговування будинку та господарських будівель.

На підставі договору дарування від 17 лютого 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновим О.А. та зареєстрованого у реєстрі за № 621, ОСОБА_4 подарувала указані об'єкти нерухомості позивачу.

14 січня 2013 року ВДВС Якимівського РУЮ Запорізької області за заявою ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження № 35961664 про примусове виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2012 року у цивільній справі № 2-7552/2010 року про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу у розмірі 761 491 грн 30 коп. згідно з виконавчим листом від 10 січня 2013 року № 2-3242/11. У межах цього провадження 12 вересня 2013 року державним виконавцем Холіною А.В. проведено опис та арешт вищевказаного будинку і земельної ділянки.

Відмовляючи ОСОБА_3 у позові про виключення майна з акта опису та арешту, апеляційний суд виходив із того, що позивач не зареєструвала право власності на нерухоме майно за договором дарування у встановленому законом порядку відповідно до вимог ст. ст. 182, 334 ЦК України, тому таке право у неї не виникло й не порушується накладенням арешту на спірне майно. Крім того, суд дійшов висновку про те, що позивач обрала неналежний спосіб захисту цивільного права, оскільки фактично оскаржує дії державного виконавця, проведені у межах виконавчого провадження із примусового виконання за виконавчим листом від 10 січня 2013 року № 2-3242/11, у якому ОСОБА_3 не є стороною.

Із висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Загальні норми, які визначають момент набуття права власності на нерухоме майно (ст. ст. 182, 334 ЦК України у редакції станом на 17 лютого 2009 року), пов'язують виникнення цього права із днем державної реєстрації договору про відчуження нерухомого майна.

Дарунок як об'єкт цивільних прав має певну специфіку у цивільному обороті.

Згідно положень ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

За змістом ч. 2 ст. 719 ЦК Україно договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Зміст наведених норм свідчить про те, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття незалежно від того, що є предметом договору дарування - рухома чи нерухома річ, а відсутність державної реєстрації права власності на дарунок з огляду на ст. ст. 182, 334 ЦК України лише обмежує повноваження обдаровуваного на розпорядження (відчуження) прийнятим дарунком.

Обумовивши момент виникнення права власності обдаровуваного на подаровану нерухомість із дня державної реєстрації права власності на нерухоме майно, апеляційний суд не застосував до спірних правовідносин норми ст. 722 ЦК України, обставин, передбачених нею - факт прийняття дарунка обдаровуваним, не дослідив.

Крім того, згідно роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, вимоги осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Враховуючи те, що вимоги про виключення майна з акта опису та арешту заявлені позивачем до сторін виконавчого провадження із залученням органу державної виконавчої служби як третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, посилання апеляційного суду на неналежність обраного позивачем способу захисту цивільного права є необґрунтованими.

За таких обставин, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 04 червня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук