У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Наумчука М.І.,
Мостової Г.І.,Олійник А.С.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 11 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості в розмірі 14 248,20 грн, обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, укладеного між сторонами 30 січня 2006 року. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 9 081,40 грн, з яких 8 410,86 грн заборгованість за процентами за користування кредитом та 640,54 грн штрафу.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 серпня 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 11 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 січня 2006 року станом на 31 січня 2014 року в сумі 8 660,86 грн, яка складається з заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 8 410,86 грн за період з 12 жовтня 2008 року до 31 січня 2014 року, 250 грн штрафу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем неналежним чином виконувались умови кредитного договору, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом та неустойки у вигляді штрафу за порушення строків оплати, при цьому позивач при зверненні до суду з даним позовом строк позовної давності, встановлений у 5 років не пропустив.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 30 січня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 1 500 грн зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 3% на місяць з розрахунку 360 днів на рік. Термін дії кредитного ліміту збігається зі строком дії кредитної картки. Договір був укладений у формі заяви. Згідно змісту вказаної заяви ОСОБА_6 ознайомився і погодився з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с. 8).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 січня 2009 року у справі №2-216/2009 позовні вимоги ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено (а.с. 63). Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» 2 635,34 грн заборгованості за кредитом, 2 047,31 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, а всього 4 682,65 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 30 січня 2006 року, станом на 12 жовтня 2008 року.

Згідно з постановою головного державного виконавця ВДВС Вознесенського МРУЮ Миколаївської області від 30 червня 2011 року (а.с. 64) виконавчий лист №2-216, виданий 09 лютого 2009 року Вознесенським районним судом Миколаївської області у згаданій вище справі повернуто стягувачу з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до пункту 6.4 умов і правил надання банківських послуг у разі незгоди зі змінами правил чи тарифів обов'язок клієнта пред'явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам.

Пунктом 8.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

Як вбачається з умов та правил надання банківських послуг, зокрема, п. 9.3, картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням умов, передбачених в п.п. 9.6, 9.7 даних умов.

Пунктом 9.12 передбачено, що договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до начала місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя карти про закриття картрахунку, а також за умови наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (п. 3.1.3 розділу ІІ «Правила користування платіжною карткою»).

Пунктами 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Зі змісту п. 3.1 Умов та правил надання банківських послуг, банк відкриває клієнту картковий рахунок, його вид і строк дії визначений у заяві і пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Зазначена вище позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року №6-14цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язкової для всіх судів України.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Разом з тим, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не встановив фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, не перевірив строк дії картки НОМЕР_1, виданої на підставі договору, укладеного між сторонами 30 січня 2006 року, у вигляді заяви (а.с.8), не з'ясував, яким чином здійснював відповідач погашення заборгованості за кредитним договором (шляхом внесення готівки, перерахування з іншого карткового рахунку тощо), з урахуванням того, що згідно розрахунку наданого позивачем останній платіж, був здійснений відповідачем у червні 2010 року (а.с. 6).

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд не взяв до уваги рішення суду Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 січня 2009 року у справі №2-216/2009 (а.с. 63), яке набрало законної сили та яке має преюдиційне значення для вирішення спору у даній справі.

Апеляційний суд, посилаючись на витяг особового рахунку та розрахунку заборгованості відповідача, наданого позивачем, зазначив про добровільне здійснення платежів відповідачем, зокрема, 10 червня 2010 року, який зарахований на погашення процентів, залишивши поза увагою, що навпроти позначення «400.00» (а.с. 60) зазначено «погашення заборгованості від 09 червня 2010 року ОСОБА_6, SAMDN1378 від 01 лютого 2006 року, переказ (кредитна частина), в той час, як відповідач звернувся із заявою про оформлення кредитної картки до позивача 30 січня 2006 року.

Апеляційний суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом та неустойки у вигляді штрафу, не звернув уваги на те, що відповідачу відповідно до заяви було встановлено кредитній ліміт в розмірі 1 500 грн, в той час як відповідно виписки з особового рахунку (а.с. 55-62) сума кредитного ліміту зазначена 2 640 грн, не перевіривши коли та на якій підставі був збільшений кредитний ліміт картки до 5 400 грн.

Погоджуючись з доводами позивача щодо дотримання ним строків позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, апеляційний суд не звернув належної уваги на заперечення відповідача в яких він просив застосувати строк позовної давності до даних правовідносин.

Апеляційний суд, беручи до уваги Умови та Правила користування платіжними картками, в редакції, затверджені наказом №С-120 від 20 липня 2005 року (а.с.51-52,53), не звернув уваги на те, що положення цього наказу розповсюджуються на кредитні картки «Товари в розстрочку», в той час як відповідачу була видана кредитна картка «Універсальна». Апеляційний суд не перевірив, які саме умови та правила надання банківських послуг діяли на момент виникнення заборгованості за спірним договором, оскільки зі змісту заяви про видачу кредитної картки «Універсальна» (п. 6) вбачається, що відповідач ознайомлений та згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, залишивши поза увагою клопотання представника відповідача (а.с. 84-85) про витребування матеріалів справи № 2-216/2009 з метою з'ясування на підставі яких умов та правил рішенням суду Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 січня 2009 року був задоволений позов ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Задовольняючи позов, апеляційний суд не спростував доводи позичальника про неознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які є в матеріалах справи, у зв'язку з чим не можна визнавати ці доводи необґрунтованими.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд, не звернувши увагу на наявність існуючих розбіжностей та суперечностей у наданих сторонами письмових доказів щодо встановленого строку позовної давності та стягнення процентів і штрафу дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 11 вересня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук
А.С. Олійник