АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О. Стрижеуса А.М.,,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Промислового об»єднання «Укрпротез» на заочне рішення Подільського районного суду м.Києва від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Промислового об»єднання «Укрпротез» про зміну формулювань причин звільнення, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПО «Укрпротез» про зміну формулювання причини звільнення , стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач посилався на те, що вона перебувала у трудових відносинах з ПО і займала посаду інженера першої категорії медичного відділу.

Зазначила, що починаючи з серпня 2014 року відповідач почав порушувати строки виплати заробітної плати, встановлені законом, перестав виплачувати передбачену умовами трудового та колективного договору премії і доплати, а 11 вересня 2014 року письмово попередив позивача про звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з 17 листопада 2014 року у зв'язку з ліквідацією ПО «Укрпротез».

Позивач вказала, що вона тричі зверталася до відповідача з заявами з проханням скоротити їй термін попередження про звільнення, звільнити із займаної посади спочатку за п.1 ст.40 КЗпП України, потім за ч.3 ст.38 КЗпП України, виплативши всі належні їй суми в день її звільнення, а також надати необхідні документи, однак відповідач у визначений в заявах строк її прохання не задовольнив.

6 жовтня 2014 року наказом № 205-к її було звільнено з займаної посади за ст..38 КЗпП України - за власним бажанням без зазначення причин звільнення.

Справа № 758/12956/14-ц С
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8274/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шаховніна М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
Крім того, як зазначає позивачка, що у порушення вимог закону, у день звільнення відповідач належний розрахунок з нею не провів, вихідної допомоги не нарахував і не виплатив, лише 10 жовтня 2014 року перерахував на картковий рахунок в банку частину належних сум в розмірі 11088 грн.11 коп.

Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що формулювання звільнення відповідачем є таким, що не відповідає чинному законодавству, порушує її права та інтереси, позбавляє права на вихідну допомогу, визначеному законодавством про працю, та враховуючи, що відповідач не виплатив всіх належних їй сум при звільненні, ОСОБА_1 просила визнати таким, що не відповідає чинному законодавству формулювання в наказі ПО «Укрпротез» від 6 жовтня 2014 року № 205-к у трудовій книжці про звільнення її з посади інженера першої категорії медичного відділу за ст.38 КЗпП України без зазначення причин звільнення, на які посилалась в заяві, а саме ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням працедавцем законодавства про працю, умов колективного договору. Просила звільнити її з ПО «Укрпротез», зазначивши: «Звільнений за власним бажанням з посади інженера першої категорії медичного відділу згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв'язку з невиконанням працедавцем законодавства про працю, умов колективного договору», та внести до трудової книжки відповідний запис, стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу в розмірі 13865 грн.04 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 10343 грн.76 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 500 грн.

Заочним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 16 лютого 2015 року позовні вимоги задоволені та змінено причину звільнення ОСОБА_1 з ПО «Укрпротез», зазначивши: «звільнена за власним бажанням з посади інженера першої категорії медичного відділу згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв'язку з невиконанням працедавцем законодавства про працю та умов колективного договору» та внесено до трудової книжки відповідний запис.

Стягнуто з ПО «Укрпротез» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 13865 грн.04 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 19807 грн.20 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 500 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ПО «Укрпротез» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначав, що позивач не довів обставини щодо порушення відповідачем вимог законодавства про працю, умов колективного та трудового договору. Крім того, висновок суду що зміна формулювання є підставою для отримання від відповідача вихідної допомоги суперечить ст.44 КЗпП України. До того ж, вихідна допомога не є заробітною платою, а є компенсацією, і за затримку її виплати не може застосовуватися санкція в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В судове засідання представник5 ПО «Укрпротез» не з'явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.163), причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог, передбачених ч.2 ст.305 ЦПК України.

ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ПО «Укрпротез» з 16 лютого 2000 року, а з 10 січня 2001 року вона працювала на посаді інженера першої категорії медичного відділу.

11 вересня 2014 року ОСОБА_1 було попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України 17 листопада 2014 року у зв'язку з ліквідацією ПО «Укрпротез» відповідно до наказу Міністерства соціальної політики України від 12 серпня 2014 року №541 «Про ліквідацію ПО «Укрпротез» та відповідно до наказу ПО «Укрпротез» від 11 вересня 2014 року № 153 «Про ліквідацію ПО «Укрпротез» та попередження працівників».

16 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулася з заявою на ім.»я члена комісії з ліквідації ПО «Укрпротез», у якій просила скоротити термін попередження і звільнити її з займаної посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з 17 вересня 2014 року, а 18 вересня 2014 року з заявою, у якій просила виплатити всі належні їй суми в день звільнення, вказані у попередній заяві.

23 вересня 2014 року ОСОБА_1 подала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.

6 жовтня 2014 року позивачка черговий раз подала заяву, у якій просила видати їй на руки трудову книжку з записом про її звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України та виплатити належні їй суми.

Згідно наказу № 205-к від 6 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з посади інженера першої категорії медичного відділу ПО «Укрпротез» 6 жовтня 2014 року за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із доведеності факту порушення відповідачем трудових прав позивача, передбачених нормами трудового законодавства, що давало підстави для розірвання з ОСОБА_1 трудового договору відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України.

Такий висновок суду ґрунтується на встановлених судом обставинах та відповідає нормам матеріального права.

Згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно з правовою позицією, що викладена Верховним Судом України у постанові від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-120цс12, за змістом ст..38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства ( ч.3 ст.38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність фактів невиконання відповідачем законодавства про працю, умов колективного договору, що давало підстави для звільнення ОСОБА_1 згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України, та неправильністю звільнення позивача з підстав ст.38 КзпП України.

Відповідно до ст..115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з п.2.2.10 Колективного договору, схваленого загальними зборами трудового колективу ПО «Укрпротез» від 24 червня 2010 року та зареєстрованого Управлінням праці та соціального захисту населення Подільської районної у м.Києві державної адміністрації, адміністрація зобов'язується сплачувати заробітну плату робітникам двічі на місяць: - заробітна плата за першу половину місяця 17 числа кожного місяця усім працівникам об»єднання в розмірі не більше 40% посадового окладу (тарифної ставки); - кінцевий розрахунок 2 числа наступного місяця. У випадку, коли встановлений день виплати заробітної плати співпадає з вихідним або святковим днями вона повинна виплачуватись напередодні.

Наявні в матеріалах справи довідка про нараховану ОСОБА_1 заробітну плату у липні-вересні 2014 року (а.с.73-74) та виписка по картковому рахунку позивачки (а.с.70-72) дають підстави вважати, що відповідачем не в повному розмірі виплачувалася заробітна плата та порушувалися строки її виплати.

Отже, наявність факту порушення відповідачем законодавства про працю дає підстави для розірвання трудового договору з підстав ч.3 ст.38 КЗпП України.

Належних та допустимих доказів на спростування обставин, на які посилалася позивач в обґрунтування своїх вимог та які були встановлені судом першої інстанції, представником відповідача у передбаченому ст..ст.10,60 ЦПК України порядку ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі ст.ст.38 ч.3, 235 ч.4 КЗпП України дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині зміни формулювання причин звільнення.

Крім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач, будучи звільненою на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України має право на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку.

Отже, установивши, що ОСОБА_1 не були виплачені належні їй від підприємства суми в день звільнення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь працівника середнього заробітку за період затримки розрахунку відповідно до положень ст.117 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що вихідна допомога не є заробітною платою, а є компенсацією і за затримку її виплати не може застосовуватися санкція в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, колегія суддів відхиляє, оскільки такі не ґрунтуються на законі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

З огляду на викладене передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції по даній справі немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Промислового об'єднання «Укрпротез» - відхилити.

Заочне рішення Подільського районного суду м.Києва від 16 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: