РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13656/13-ц

пр. № 2/759/62/15

09 червня 2015 року Святошинський районний суд м.Києва у складі:

головуючого-судді - Борденюка В.В.

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Київського міського клінічного онкологічного центру до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про захист ділової репутації та відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2013 року представник Київського міського клінічного онкологічного центру звернувся з позовом до відповідачів, в якому просив визнати недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_1, шляхом повідомлення її в ефірі телеканалу «СТБ» в телепередачі «Вікна.Новини», сюжет «ІНФОРМАЦІЯ_1», що відбувся ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що Київський міський клінічний онкологічний центр не надав його матері лікарських препаратів на суму 7 830,00 гривень під час її лікування в медичному закладі. Просив визнати її такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію, а також зобов'язати відповідача ОСОБА_1 спростувати висловлену ним інформацію. Крім того, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000,00 гривень.

Вказані вимоги позивачі обґрунтували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 телеканал «1+1» в телепередачі «Гроші» показав відео репортаж, в якому було продемонстровано відео інтерв'ю з ОСОБА_1 У своєму відео інтерв'ю ОСОБА_1 звинувачував Київський міський клінічний онкологічний центр, в якому раніше проходила лікування його матір, ОСОБА_4, в невиконанні державної програми «Онкологія», зокрема в тому, що фактично передбачені програмою лікарські препарати для лікування його матері не надавались.

03.07.2013 р. телеканал «СТБ» в телепрограмі «Вікна. Новини» показав відео репортаж під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» в якому, зокрема, продемонстровано анонс телерепортажу ведучого, відео інтерв'ю журналіста із ОСОБА_1, а також відеозапис зустрічі Міністра охорони здоров'я України ОСОБА_25 із журналістами. Так, після того, як автор програми повідомив про те, що маму ОСОБА_1 поклали до міського онкоцентру, ОСОБА_1 вказав про те, що лікар йому повідомив про те, що онкоцентр не фінансується і відповідачеві необхідно самостійно купувати ліки.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позові.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Вказані вимоги позивачі обґрунтували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 телеканал «1+1» в телепередачі «Гроші» показав відео репортаж, в якому було продемонстровано відео інтерв'ю з ОСОБА_1 У своєму відео інтерв'ю ОСОБА_1 звинувачував Київський міський клінічний онкологічний центр, в якому раніше проходила лікування його матір, ОСОБА_4, в невиконанні державної програми «Онкологія», зокрема в тому, що фактично передбачені програмою лікарські препарати для лікування його матері не надавались.

03.07.2013 р. телеканал «СТБ» в телепрограмі «Вікна. Новини» показав відео репортаж під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» в якому, зокрема, продемонстровано анонс телерепортажу ведучого, відео інтерв'ю журналіста із ОСОБА_1, а також відеозапис зустрічі Міністра охорони здоров'я України ОСОБА_25 із журналістами. Так, після того, як автор програми повідомив про те, що маму ОСОБА_1 поклали до міського онкоцентру, ОСОБА_1 вказав про те, що лікар йому повідомив про те, що онкоцентр не фінансується і відповідачеві необхідно самостійно купувати ліки.

Відеозаписи даних телепередач містяться на оптичному носії, який за клопотанням представника позивача залучений до матеріалів справи (а.с. 266).

У ході розгляду даної справи судом було встановлено, що з 08.11.2010 року по 16.11.2010 року перебуваючи в КМКОЦ в умовах стаціонару денного перебування ОСОБА_4 був проведений перший паліативний курс хіміотерапії з використанням наступних препаратів:«Фторурацил», «лейко ворин», «мітоцин». Зазначені препарати були надані для лікування близькими хворої, оскільки в аптеці КМКОЦ зазначені медикаменти були відсутні.

З 06.12.10 по 14.12 2010 р., хворій ОСОБА_4 в умовах стаціонару денного перебування онкохворого на ліжку був проведений другий паліативний курс хіміотерапії за схемою:

· «фторурацил»;

· «лейковорин» (лейкофозін) 300 мг; (вартість 700,00 грн. за бюджетні кошти)

· «мітоміцин» 20мг (вартість 365,00 грн. за бюджетні кошти)

· «ірін» 400мг. (вартість 6 400 грн. за бюджетні кошти)

Препарат фторурацил (3750 мг) на час проведення лікування був відсутній в аптеці КМКОЦ, тому хвора ОСОБА_4 цей препарат отримала від близьких.

З 10.01.2011 по 18.01.2011 в умовах стаціонару денного перебування онкохворого на ліжку хворій ОСОБА_4 був проведений третій курс хіміотерапії за схемою:

· «фторурацил» 3,75 г;

· «мітоміцин» 20 мг; (вартість 365 ,00 грн. за бюджетні кошти)

· «лейковорин» 250 мг.

Препарати «фторурацил» та «лейковорин» в період 10.01.2011 року по 18.01.2011року на час проведення лікування ОСОБА_4, в аптеці КМКОЦ були відсутні, тому хвора використала ці препарати з власних джерел.

Забезпечення препаратами хворої ОСОБА_4 під час перебування на лікуванні в КМКОЦ здійснювалось в межах міського фінансування за програмою «Здоров'я киян» та за державні кошти в рамках програми «Онкологія», згідно наявності препаратів в аптечному відділенні КМКОЦ. На виконання наказу МОЗ України від 22.04.2010 № 360 «Про розподіл лікарськихзасобів для лікування онкологічних хворих, закуплених у 2010 році за кошти Державного бюджету», наказу МОЗ України від 12.07.2010 р. 557 «Про розподіл лікарських засобів для лікування онкологічних хворих, закуплених за кошти Державного бюджет у 2010 році» з метою раціонального і цільового використання лікарських засобів, закуплених за бюджетною програмою «забезпечення медичних заходів по боротьбі з туберкульзом, профілактики та лікування СНІДу, лікування онкологічних хворих», код КЕКВ - КПКВ 2301370. Вищезазначені накази були прийняті у відповідності та з метою виконання Закону України від 23.12.2009 р. № 1794-17 «Про затвердження загальнодержавної програми боротьби з онкологічними захворюваннями на період до 2016 року»

Факти надання Позивачем зазначених вище медичних препаратів хворій ОСОБА_4 та їх використання для лікування хворої підтверджуються такими матеріалами справи:

- Медична карта №№18122 (а.с. 19);

- Медична карта №№20110 (а.с. 20);

- Медична карта №№ 489 (а.с. 21).

- листом лікарських призначень медичної картки (а.с. 19-1 20-1, 21-1);

- письмовими вимогами №12 накладна № 85 відділення (а.с. 42);

- письмовими вимогами №10 накладна № 65 відділення (а.с. 46);

- внутрішня накладна № 85 від 07.12.2010 видаткова накладна №2233 від 25.11.2010 р. (а.с. 40);

- видаткова накладна №2144 від 18.11.2010 р. (а.с. 40);

- видаткова накладна №С0019809 від 24.11.2010 р. (а.с. 41);

- видаткова накладна № 2114 від 11.11. 2010 р. (а.с. 46);

- інформація аптеки КМКОЦ про наявність Л3 в конкретних періодах (а.с. 36, 44, 48);

- Наказ ГУОЗ № 161 від 11.05.2010 р. (а.с. 32-33);

- Наказ ГУОЗ № 286 від 10.08.2010 р. (а.с. 34-35);

- Довідки ГУОЗ КМДА від 25.11.2011 - (а.с. 49)

Також, Головним управлінням охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації було проведено перевірку фактів, зазначених ОСОБА_1 (копія довідки ГУОЗ КМДА від 25.11.2011 року. Даною перевіркою не встановлено порушень, зазначених ОСОБА_1

Акт Державною фінансовою інспекцією в м. Києві №05- 30/1133 від 22.06.2012 р. підтверджено, що в 2011 році КМКОЦ був профінансований лише на 19% від необхідної потреби. (а.с. 51-54)

Крім того, в Акті підтверджено, що списання медикаментів на хвору ОСОБА_4, згідно наданих до ревізії журналів обліку наркотичних препаратів та медикаментів ст. медсестри відділення абдомінальної медицини та використання - згідно листка призначень, медичної карти стаціонарного хворого.» (а.с. 52)

Перевіркою діяльності КМКОЦ, проведеною Рахунковою палатою України (акт № 26-10/24 «О» від 07.06.2013 р.) встановлено недостатність державного фінансування потреб КМКОЦ для придбання лікарських засобів онкологічних хворих (а.с. 52, 53, 54 )

Відповідно до Довідки щодо матеріально - технічного стану та забезпечення необхідними лікарськими засобами і виробами медичного призначення онкологічної служби м. Києва, згідно Наказу МОЗ України від 12.04.2013 р. №298 КМКОЦ отримав ЛЗ, ВМП та медичне обладнання, відповідно до заявки, забезпечив цільове ефективне використання та правильне списання. Також комісією порушень не встановлено. За всіма найменуваннями медикаментів у закладах ведеться предметно - кількісний облік (внутрішня накладна, сторінки журналу з обліку, листки лікарських призначень). (а.с. 55 - 56)

Аудиторським звітом від 06.06.2013 р. № 054-8-07/23, Департаментом охорони здоров'я Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 18.03.2013 р. та Державною фінансовою інспекцією в м. Києві призначення і виконання лікарських призначень порушень не встановлено (а.с. 59, 60, 61, 186, 187, 188)

Також, 20 березня 2013 року Департамент охорони здоров'я створив комісію з розгляду фактів, викладених у зверненнях ОСОБА_1, якою підтверджено, що наявність виявлених порушень не вплинуло на якість надання медичної допомоги ОСОБА_4. (а.с. 270-272)

Висновком за результатами клініко-експертної оцінки якості та обсягів наданої медичної допомоги ОСОБА_4 в умовах Київського міського клінічного онкологічного центру підтверджено ефективність та адекватність вибраної лікарями тактики лікування. ( т. 2, а.с 173 - 179)

Працівники КМКОЦ ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, які проходили свідками у даній цивільній справі підтвердили ефективність та адекватність лікування хворої ОСОБА_1, а також зазначали, що дане лікування забезпечувалось за рахунок держави на 10-20 відсотків. Свідок ОСОБА_24, комерційний директор аптечного пункту «Онікс-1» вказувала, що відповідач ОСОБА_1 купував ліки для своєї матері.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. … Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно п.1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; …, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист честі, гідності, ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації.

У позовній заяві позивач зазначає, що інформація, яку він вважає недостовірною, ганьбить його ділову репутацію та є негативною.

Відповідно до абз.6 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних принципів співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Відповідач ОСОБА_1 судовому засіданні зазначив, що при зйомці вказаних телепередач він висловлював свою особисту думку і судження стосовного того, що не усі ліки, зазначені в медичній картці хворого та в інших медичних документах, дійсно були введені його матері. Так, відповідач, із посиланням на відповіді керівників інших лікувальних закладів, вказував на те, що його матері не могло бути введено одноразово 400 мг препарату «Ірин», оскільки така доза препарату значно перевищує рекомендовану дозу застосування даного препарату (що на думку відповідача вбачається із інструкції застосування даного препарату ( т.2., а.с.57-61); крім того при такому виді онкологічного захворювання, яке було у його матері, цей препарат взагалі не підлягає застосуванню (т.2, а.с. 62-66); крім того, відповідач вказував на те, що на його думку цей препарат не підлягав застосуванню у комбінації з іншими препаратами: «фторурацил», «лейковорин» (лейкофозін), «мітоміцин».

У підтвердження цього ОСОБА_1 послався на лист-відповідь Державного експертного центру №7/15/г від 10.02.2012 року (т.2, а.с. 50-51), Національного інституту раку №63-кл від 23.02.2012 року, №934кн від 15.10.2014), (т.2, а.с. 52, 70), Головного військового клінічного госпіталю від 21.03.12 №9/736 (т.2, а.с. 53), Донецького обласного протипухлинного центру №532 від 25.07.2012 року (т.2. а.с. 54), Міністерства охорони здоров'я України від 23.05.2012 №18.01-17/690/12-2997 (т.2, а.с. 55-56), КЗ Київської обласної ради «Київський обласний онкологічний диспансер» №203 від 08.09.2014, №119 від 21.10.2014 р. ( т.2,а.с. 72, 73) та ін.

Крім того, ОСОБА_1 вказував на безпідставність твердження представника позивача стосовно того, що внаслідок його заяв у Центрі було проведено велику кількість відповідних перевірок, чим було заподіяно медичній установі перешкоди у роботі і моральні збитки.

Суд погоджується із твердженням відповідача стосовно того, що вказані перевірки проводились у визначеному законодавством порядку на підставі законних повноважень відповідних державних органів управління і контролю у сфері охорони здоров'я, а у зв'язку із проведенням вказаних перевірок не може ставитись питання про заподіяння позивачеві будь-якої шкоди.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1).

Проаналізувавши перелічені норми законів, а також роз'яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, оцінивши належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вислови ОСОБА_1, які позивач просить суд спростувати фактично є його оціночними судженнями, ІНФОРМАЦІЯ_3 на телеканалі «1+1» в телепередачі «Гроші» та ІНФОРМАЦІЯ_2 на телеканал «СТБ» в телепрограмі «Вікна. Новини»

Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, у зв'язку з чим відмовляє в їх задоволенні.

Відповідно до п.п.4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено: в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи, що судом не було встановлено протиправної поведінки відносно позивача та порушення його немайнових прав шляхом поширення інформації, суд також не вбачає законних підстав для задоволення позову до ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди.

Що стосується позову у частині вимог до ОСОБА_2, лікаря КМОЦ, то у ході розгляду справи по суті представник позивача вказував на те, що не наполягає на задоволенні позову у цій частині.

Крім того матеріали справи не містять будь-яких належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_2 була заподіяна моральна шкода позивачеві, у зв'язку із публічним поширенням ним будь-якої недостовірної інформації стосовно позивача. Викладене свідчить про необхідність відмови у позові і у цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Київського міського клінічного онкологічного центру до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про захист ділової репутації та відшкодування шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя: