АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4937/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Каліушко Ф.А.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Болотов Є.В., Желепа О.В.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницькогорайонного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління юстиції в м. Києві про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницькогорайонного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління юстиції в м. Києві про визнання права власності на спадкове майно - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 56,9 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

Позивач та представник позивача проти апеляційної скарги заперечили.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3, яка була донькою позивача. Після її смерті відкрилась спадщина - квартира АДРЕСА_1, спадкоємцями першої черги за якою є позивач та мати померлої - ОСОБА_4, яка, в свою чергу, відмовилась від прийняття спадщини на користь відповідача. На підставі поданої заяви про прийняття спадщини нотаріусом було заведено спадкову справу, але згодом, оскільки у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно. Відсутність зазначених правовстановлюючих документів зумовило звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, зокрема на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

Задовольняючи позов суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яка відповідно до свідоцтва про народження була донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. заведено спадкову справу щодо майна померлої №12/2013.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом).

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом є лише батьки померлої - ОСОБА_2 та ОСОБА_6,

Із заявами про прийняття спадщини звернулись позивач, а також ОСОБА_1, який є племінником померлої та спадкоємцем п'ятої черги, оскільки мати померлої, як спадкоємець першої черги спадкування за законом, відмовилась від належної їй спадщини на його користь. Згідно матеріалів спадкової справи інших спадкоємців після померлої, які бажали прийняти спадщину, не має. Заповіт померлою також не складався.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №33931 від 12.05.2014 року, належала померлій ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.1997 року. (а.с.9,68).

Згідно ч. 1 ст. 1267 та ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як встановлено судом, позивач, на виконання вимог ст. 1296 ЦК України, звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, проте постановою нотаріуса від 23 січня 2014 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно у зв'язку з відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на майно, яке належало померлій ОСОБА_3

Таким чином, з огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач реалізувати своє право на спадщину не може через відсутність у нього правовстановлюючих документів на майно, яке належало на праві власності його доньці та на підставі ст. 392 ЦК України пред'явив позов про визнання його права власності на спадкове майно.

Виходячи з обставин справи та з огляду на те, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняв спадщину після померлої доньки ОСОБА_3, але у зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіння та користування ним, а також виходячи з положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та визнання за позивачем права власності на спадкове майно, а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

Доводи відповідача стосовно його неправомірного визначення відповідачем у даній справі вірно не прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки доказом реального оспорювання відповідачем права позивача на спадкування майна після померлої доньки є звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування, в якому рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування відмовлено. (а.с.84-86).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач знаючи, що його дочка - спадкодавець ОСОБА_3 перед смертю перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, відмовився надавати таку допомогу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані доводи спростовані рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року, яким в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом відмовлено. Рішення набрало законної сили, тому належить керуватися приписами ст. 61 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді