Справа № 303/887/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 липня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Джуги С.Д..

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 травня 2015 року, яким у задоволенні даного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на наявність підстав для визнання договору недійсним відповідно до ст.233 ЦК України. Вважає помилковим висновок суду про те, що укладення оспорюваного договору здійснювалося в порядку позасудового звернення стягнення на майно, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів, що дана процедура була застосована. Натомість зі змісту договору вбачається, що такий укладений ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі довіреності ОСОБА_2

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір згідно якого останній отримав кредит на суму 25 000 доларів США (а.с.7-11).

В рахунок забезпечення зобовязань по даному кредитному договору 17.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки предметом якого є квартира за адресою м.Мукачево, вул.Росвигівська, 18/72 (а.с.110-114).

06.07.2013 року між ОСОБА_2 в інтересах якого на підставі довіреності діяв ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2 продав вищевказану квартиру за ціною 166 000 грн. (а.с.18, 19).

Наразі ОСОБА_2 ставить питання про визнання недійсним даного договору купівлі-продажу на підставі ст.233 ЦК України, як такого, що вчинений під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах. При цьому тяжкою обставиною позивач вказує наявність фінансового зобовязання (заборгованості по кредитному договору), а вкрай невигідні умови полягають в тому, що квартиру продано за заниженою ціною адже її реальна вартість станом на липень 2013 року становила 223 944,70 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його безпідставності та недоведеності. При цьому суд послався на те, що продаж даної квартири відбувся в межах позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову через якого недоведеність, оскільки такий ґрунтується на матеріалах справи.

При цьому колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необґрунтованого посилання суду на те, що продаж даної квартири відбувся в межах позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема крім договору іпотеки, який містить відповідне застереження, матеріали справи дійсно не містять якихось інших доказів, які б підтверджували факт здійснення позасудової реалізації предмета іпотеки в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Зокрема відсутні відомості про дотримання сторонами процедури такого звернення передбаченої ч.ч.1-3 ст.38 ЗУ «Про іпотеку» (направлення відповідного повідомлення за 30 днів до продажу, надання іпотекодавцю переважного права на викуп предмета іпотеки тощо).

Ні оспорюваний договір, ні в довіреність, на підстав якої здійснено продаж, не містять жодних пунктів, які б вказували на те, що продаж квартири здійснено в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Таким чином висновок суду про те, що продаж даної квартири відбувся в межах позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки не є належним чином обґрунтованим та є лише припущенням, на якому не може ґрунтуватися рішення (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Разом з тим, колегія суддів констатує, що в даному випадку відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним в порядку ст. 233 ЦК України, зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 233 ЦК для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність одночасно двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

Під тяжкими обставинами слід розуміти не будь-яке несприятливе матеріальне, соціальне, фінансове чи інше становище, а лише його крайні форми. Наприклад, важка хвороба особи чи її близьких, смерть годувальника, крайня нужденність її сім'ї, загроза втратити заставлене житло чи банкрутства, надзвичайно низька винагорода за виконану роботу або надану послугу, порівняно з вартістю відчужуваної речі, та інші обставини, для усунення чи пом'якшення яких необхідно терміново укласти цей правочин. При цьому обовязок доведення наявності тяжкої обставини на момент вчинення правочину лежить на позивачеві.

В позовній заяві як на тяжку обставину ОСОБА_2 вказує наявність заборгованості по кредиту за відсутності в нього стабільного доходу. Жодного іншого, якогось більш конкретного обґрунтування наявності тяжкої обставини ні в позовній заяві, ні в процесі розгляду справи позивачем не наведено.

Колегія суддів констатує, що сама по собі заборгованість по кредитному договору та відсутність у боржника стабільного доходу не може вважатися тяжкою обставиною в розумінні ст. 233 ЦК України, оскільки зазнане не є якоюсь крайньою формою несприятливого матеріального чи фінансового стану.

Тобто в даному випадку позивачем не доведена наявність такої обовязкової умови як тяжка обставина, а відтак такий позов задоволенню не підлягає.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України, підлягає зміні щодо його правового обґрунтування підстав для відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 травня 2015 року в частині правового обґрунтування підстав для відмови в позові змінити, залишивши резолютивну частину рішення без змін.

Рішення набирає законної сили з дня його постановлення і може бути оскаржене в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді