Справа № 758/5161/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ларіонової Н. М. ,

при секретарі - Малявко І. І., Малявко І.І.,

за участю представника позивача - адвоката Мельника В.В.,

представників відповідача Денисенко О.Е., Шендрика С.В., Кощенко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві про визнання дій протиправними, скасування акту та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо невизнання за ним права на податкову знижку за 2013 р. в розмірі 18 541,92 грн., визнати протиправним та скасувати акт камеральної перевірки відповідача від 13.03.2014 р. № 883/26-56-17-03-21 та зобов'язати відповідача надати позивачу податкову знижку за 2013 р. в розмірі 18 541,92 грн., мотивуючи тим, що 13.03.2014 року державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві було складено акт камеральної перевірки №883/26-56-17-03-21, відповідно до якого при поданні податкової декларації про майновий стан і доходи на отримання податкової знижки позивачем порушено п.п.163.3.3 п.166.3 ст.166 Податкового кодексу України. Вважаючи висновки акту камеральної перевірки протиправними, відповідач звернувся до окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про визнання протиправним та скасування акту камеральної перевірки та прийняття нового акту, яким задовольнити надання відповідачу податкову знижку у розмірі 18 541,92 грн. Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 03.12.2014 року по справі №826/15881/14 у позові було відмовлено з посиланням на те, що оскільки оспорюваний акт перевірки лише фіксує факт правопорушення та не має правового значення у розумінні п. 1 ч. 1 ст.17 КАС України, то позовна вимога не підлягає розгляду в адміністративному суді. Не погоджуючись із висновками суду, відповідачем була подана апеляційна скарга, але ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2015 року вона була залишена без задоволення.

В судовому засіданні адвокат Мельник В.В., який діє як представник позивача та представник 3 особи, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що право на податкову знижку позивач має у зв'язку із участю всієї сім'ї в програмі доступного житла, що пітверджується договором від 09.10.2013 р. №368 про обслуговування коштів для будівництва доступного житла. Укладений між іпотечним центром в м. Києві та Київській області державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фронд сприяння молодіжному житловому будівництву» та громадянкою ОСОБА_6, відповідно до порядку забезпечення громадян доступним житлом, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 р. № 568 та Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті на 2013 р. для надання державної підтримки для будівництва доступного житла, затвердженого Постановою Кабінету МіністрівУкраїни від 29.02.2012 р. № 193. Відмовляючи позивачеві в податковівй знижці, відповідач виходив з того, що вищевказаний договір про обслуговування коштів для будівництва (придбання) доступного житла від 09.10.2013 № 368 укладений з гр.ОСОБА_6, яка і скористалася правом по програмі доступного житла. Між тим, такий висновок відповідача сторона позивача вважає неправомірним, оскільки відповідно до договору доручення № 1 від 09.10.2013 р. ОСОБА_5 доручає ОСОБА_6 здійснювати всі супровідні розрахунки відповідно до договору № 368 від 09.10.2013 р. та відповідно до цього бути платником за даним договором. Згідно Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України кожна річ, набута у шлюбі є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вимоги ст.ст.61, 65 СК України ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є сумісними власниками майна відповідно до Договору про обслуговування коштів для будівництва (придбання) доступного житла від 09.10.2013 року № 368 року. Це також підтверджується Договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 06.11.2013 року, відповідно до якого покупцями квартири за програмою доступного житла є ОСОБА_5, ОСОБА_6 та двоє їх малолітніх дітей у рівних частках, тобто по 1/4 частці кожний. Сімейним кодексом встановлено, що і дружина (ОСОБА_6.), і чоловік (ОСОБА_5) мають право на володіння, користування та розпорядження майном, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Таким об'єктом є житло відповідно до Договору № 368 від 09.10.2013 року. Оскільки ОСОБА_6 не користувалась правом на податкову знижку щодо повернення коштів з державного бюджету відповідно до пп. 166.3.8 п. 166.3 ст. 166 ПК України, то ОСОБА_5, як сумісний власник майна, згідно чинного законодавства має повне право на повернення коштів у розмірі 18 541,92 грн. До звернення до районного суду складений відповідачем акт на протязі 2014 р. оскаржував ся в судах адміністративної юрисдикції.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що на підставі поданої позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік райДПІ проведено камеральну перевірку з дотриманням вимог податкового законодавства України, за результатами якої було складено акт від 13.03.2014 р. № 883/26-56-17-03-21 та внесено податкове повідомлення-рішення № від 24.04.2014 року. Разом з податковою декларацією відповідачем надано до ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві договір від 09.10.2013 р. № 368 про обслуговування коштів для будівництва доступного житла, укладений між іпотечним центром в м. Києві та Київської області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та громадянкою ОСОБА_6 Згідно з цим договором саме вона скористалася правом по програмі доступного житла, є отримувачем державної підтримки для будівництва (придбання) доступного житла та, згідно із цим договором, отримує у власність об'єкт фінансування після введення (прийняття) об'єкту будівництва в експлуатацію. До складу податкової знижки включаються витрати, які особисто понесла фізична особа на будівництво (придбання) доступного житла та погашення пільгового іпотечного житлового кредиту та процентів по ним. Відповідно до норм ПК України відсутні будь-які умови щодо включення сум витрат на будівництво доступного житла за членів сім'ї. Наполягають, що оскільки договір про обслуговування коштів для будівництва доступного житла від 09.10.2013р. № 368 укладений іпотечним центром з громадянкою ОСОБА_6, а не з гр.ОСОБА_5, сума грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18 541,92 грн., визначеного в податковій декларації гр.ОСОБА_5 як така, що підлягає поверненню, не відповідає чинному законодавству.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві 13.03.2014 р., що є відповідачем по справі, на підставі поданої позивачем ОСОБА_5 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік, в рядку 11 якої позивачем в якості податкової знижки вказав сума в розмірі 18 541,92 грн., проведено камеральну перевірку з дотриманням вимог податкового законодавства України. За результатами перевірки було складено акт камеральної перевірки № 883/26-56-17-03-21, відповідно до якого при поданні податкової декларації про майновий стан і доходи на отримання податкової знижки позивачем порушено п.п.163.3.3 п.166.3 ст.166 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст.166 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України) платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.

При цьому, підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

Разом з тим, відповідно до п.п.166.2.1 п.166.2 ст.166 ПК України до податкової знижки включаються фактично здійсненні протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця. У зазначених документах обов'язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу ( виконання, надання).

Відповідно до п.п.166.3.8 п.166.3 ст.166 ПК України платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень п.164.6 ст.164 Кодексу, фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати, зокрема, суми витрат платника податку на сплату видатків на будівництво (придбання) доступного житла, визначеного законом, у тому числі на погашення пільгового іпотечного житлового кредиту, наданого на такі цілі, та процентів за ним.

Як свідчать обставини справи, позивач подав до ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м.Києві декларацію за 2013 рік від 11.02.2014 р. № , а також договір від 09.10.2013 р. №. 368 про обслуговування коштів для будівництва доступного житла, укладений між іпотечним центром в м. Києві та Київської області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_6.

ОСОБА_6, що є третьою особою у справі, перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 13.09.2003 р., що підтверджено копіями їх паспортів не оспорюється відповідачем.

Згідно із зазначеним вище договором отримувачем державної підтримки для будівництва (придбання) доступного житла, є громадянка ОСОБА_6, яка отримує у власність об'єкт фінансування, після введення об'єкту будівництва в експлуатацію.

При цьому, відповідно до вимог ст. 166 ПК України платник податків має право скористатися підтримкою у вигляді оплати державою 30% будівництва доступного житла або надання пільгового іпотечного житлового кредиту в уповноваженому банку, а решта вартості житла оплачується фізичною особою зам власні кошти, то до складу податкової знижки включаються витрати , які особисто понесла фізична особа на будівництво доступного житла та погашення пільгового іпотечного житлового кредиту та процентів за ним.

Як вбачається з наданих документів, саме ОСОБА_6, як платником, згідно з вищевказаним договором внесені суми в 2013 р., що підтверджено квитанціями від 07.10.2013 р. та 17.10.203 р.

Таким чином, оскільки договір про обслуговування коштів для будівництва доступного житла від 09.10.2013 р. № 368 укладений іпотечним центром в м.Києві та Київської області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з громадянкою ОСОБА_6, платником сум по цьому договору є ОСОБА_6, яка і скористалася правом по програмі доступного житла, тому сума грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18 541,92 грн., визначеного в податковій декларації позивача за 2013 р., як така, що підлягає поверненню, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що виплачені ОСОБА_6 суми є сумами зі спільного бюджету подружжя, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є сумісними власниками майна відповідно до вищевказаного договору про обслуговування коштів для будівництва (придбання) доступного житла від 09.10.2013 року № 368 р., та через те, що ОСОБА_6 не користувалась правом на податкову знижку за 2013 р., то ОСОБА_5, як сумісний власник майна, має повне право на повернення коштів, оскільки норми Сімейного та Цивільного кодексів України, на які посилається представник позивача, не регулюють правовідносини, що виникли між позивачем, як платником податків, та відповідачем, як податковим органом. Безпосередньо сама ОСОБА_6 могла звернутися до відповідача в 2014 р. за користуванням права на податкову знижку щодо повернення коштів з державного бюджету відповідно до пп. 166.3.8 п. 166.3 ст. 166 ПК України по сплачених нею в жовтні 2013 р. сумах за договором від 09.10.2013 року № 368.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки не засновані на законі.

Враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, відсутні підстави і для стягнення з відповідача сплаченого позивачем судового збору, оскільки у задоволені позову ОСОБА_5 відмовлено.

На підставі викладеного, ст.ст.166, 164 ПК України, керуючись ст.ст.10, 11, 57-59, 60-61, 88, 212, 213, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві про визнання дій протиправними, скасування акту та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова