АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3777/15 Головуючий 1-ї інстанції - Федосенко В.В.
Справа № 638/1994/13-ц Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: захист немайнових прав
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Зазулинської Т.П., Міненкової Н.О.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

18 лютого 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову, з урахуванням уточнень, зазначила, що з 2007 року працює доцентом кафедри Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (далі - НТУ «ХПІ»).

Після смерті її чоловіка ОСОБА_1, яка є донькою померлого, з підстав, що виникли між сторонами по цій справі з приводу спадкування за законом, почала публічно розповсюджувати серед знайомих та співробітників неправдиві відомості негативного характеру, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача.

10 грудня 2012 року ОСОБА_1 на ім'я ректора НТУ «ХПІ» подала заяву, в якій зазначила, що ОСОБА_2 є непорядною людиною, брехливою інтриганкою, шахрайкою та людиною з сумнівними моральними якостями, яка незаконно заволоділа та користується майном її померлого батька. Також в поданій заяві відповідач піддала сумніву здатність ОСОБА_2 займатися викладацькою діяльністю.

Крім того, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист порушених прав та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у задоволенні якого рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2014 року відмовлено у повному обсязі.

Все вищезазначене свідчить про тривалий та сталий характер правопорушення з боку відповідача та навмисне розповсюдження неправдивих відомостей, що порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2, зважаючи на що просила суд визнати відомості, поширені ОСОБА_1 стосовно того, що ОСОБА_2 є непорядною людиною, брехливою інтриганкою, шахрайкою, яка заволоділа майном без відповідних підстав, та людиною з сумнівними моральними якостями, такими, що не відповідають дійсності, принижують репутацію, честь та гідність; зобов'язати ОСОБА_1 публічно спростувати ці відомості у спосіб, яким вони були поширені, а саме шляхом особистого звернення на адресу НТУ «ХПІ» у термін 10 днів з дня набрання законної сили судовим рішенням по справі, стягнути з відповідача на її користь 36 000,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

12 квітня 2013 року ОСОБА_1 подано заперечення проти позову, в якому зазначила, що вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними. Вказала, що ОСОБА_2 навмисно та протиправно перешкоджає їй в оформленні спадщини, що є предметом розгляду Люботинським МВ УМВС України в Харківській області. Просила суд у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано відомості, розповсюджені ОСОБА_1 у відношенні позивача, що вона - ОСОБА_2 непорядна людина, брехливий інтриган, шахрайка, яка заволоділа майном без відповідних підстав, та людина з сумнівними моральними якостями, - такими, що не відповідають дійсності та принижують репутацію, честь та гідність позивача - ОСОБА_2 Зобов'язано ОСОБА_1 публічно спростувати розповсюджені нею відомості стосовно позивача, що вона - ОСОБА_2 непорядна людина, брехливий інтриган, шахрайка, яка заволоділа майном без відповідних підстав, та людина з сумнівними моральними якостями, у той же спосіб, яким вони були поширені, а саме письмово на адресу учбового закладу, а саме ректору НТУ «ХПІ» у термін 10 днів з дня набрання рішенням законної сили. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Висновки суду не відповідають дійсним обставинам по справі. Під час розгляду справи судом першої інстанції не було дано належної оцінки її доводам та показанням свідків. Так, висновки суду щодо порушення немайнових прав ОСОБА_2, а саме права на честь, гідність та ділову репутацію, спростовуються поясненнями свідків, які зазначили, що нічого не знали про існування заяви, поданої відповідачем, викладені в ній факти публічно не обговорювалися, з цього приводу засідання кафедри проведено не було. Крім того ОСОБА_1 вказала, що ОСОБА_2 будь-яких письмових доказів на підтвердження факту поширення проти неї недостовірної інформації надано не було. Судом також не надано правової оцінки тому факту, що позивачем навмисно та протиправно порушено право на спадкування, що належить ОСОБА_1

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 також подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині розміру відшкодування моральної шкоди змінити, стягнути з ОСОБА_1 на її користь в якості відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 36 000,00 грн. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає висновки суду в частині зменшення розміру відшкодування моральної шкоди необґрунтованими. Належної оцінки висновку експерта в частині розміру заподіяної моральної шкоди судом не надано.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник подану апеляційну скаргу підтримали, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечували.

ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу підтримала, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечувала.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що поширені ОСОБА_1 відомості щодо сумнівних моральних якостей ОСОБА_2 та здійснення нею шахрайських дій є недостовірними, такими, що спростовуються наданими до суду доказами, з яких вбачається, що остання навпаки зарекомендувала себе як висококваліфікований викладач, який відповідально відноситься до своїх обов'язків, шахрайських дій стосовно ОСОБА_1 не здійснювала. Позивачем доведено, що внаслідок поширення ОСОБА_1 неправдивої інформації було порушено особисті немайнові права, а саме право на честь, гідність та ділову репутацію. Що ж стосується часткового задоволення вимоги щодо стягнення в якості грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн., то суд першої інстанції визначаючи розмір грошового відшкодування виходив з того, що вказаний позивачем розмір такого відшкодування в сумі 36 000,00 грн. є завищеним та таким, що не відповідає характеру правопорушення та глибині душевних страждань. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди судом враховано, що ОСОБА_3 не працює та немає постійного заробітку.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають доказам, що містяться в матеріалах справи та вимогам діючого законодавства.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_2 з 2007 року працює в НТУ «ХПІ» на посаді доцента кафедри. З 2007 року по 2010 рік виконувала обов'язки заступника завідуючого кафедри «Електричні станції» з навчально-методичної роботи (а.с. 107).

10 грудня 2012 року на ім'я ректора НТУ «ХПІ» ОСОБА_4 ОСОБА_1 подано скаргу, в якій зазначено, що у зв'язку з правовідносинами, що виникли між нею та ОСОБА_2 з приводу спадкування за законом, остання проявила себе як непорядна людина, брехлива інтриганка, шахрайка та людина з сумнівними моральними якостями, яка незаконно заволоділа та користується майном її померлого батька. Також в поданій скарзі відповідач піддала сумніву здатність ОСОБА_2 займатися викладацькою діяльністю та приймати участь в вихованні молодого покоління (а.с. 3).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції відповідачем не було надано будь-яких фактичних даних, на підставі яких судом може бути встановлено достовірність викладеної у вищезазначеній скарзі інформації.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Отже, спростуванню підлягає недостовірна інформація.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо).

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Відповідно до п.19 вищевказаної Постанови Верховного Суду України вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст. 471 Закону України «Про інформацію» оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Враховуючи наведене, на підставі аналізу інформації, що підлягає спростуванню, судова колегія вважає, що викладена ОСОБА_1 у скарзі інформація не є оціночним судженням, а є твердженням про конкретні факти, які звинувачують ОСОБА_2А у протиправній поведінці, а саме в ухиленні від вирішення питання щодо спадкування за законом та містять висловлення, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача.

На підтвердження факту недостовірності викладеної ОСОБА_1 в скарзі інформації, матеріали справи містять дані, що її спростовують, а саме характеристику доцента кафедри «Електричні станції» кандидата технічних наук ОСОБА_2, в якій зазначено, що ОСОБА_2 проводить усі види учбових занять на досить високому навчально-методичному рівні, приймає активну участь у вихованні молоді. За час праці ОСОБА_2 зарекомендувала себе висококваліфікованим викладачем, до виконання службових зобов'язань відноситься відповідально та сумлінно. Вона є дисциплінованою, постійно підвищує свій професійний рівень. В стосунках з співробітниками кафедри уважна, доброзичлива, комунікабельна. Серед колег користується авторитетом та повагою. При щорічному незалежному анкетуванні студентів ОСОБА_2 систематично відноситься до викладачів, які мають високий професіоналізм та авторитет у студентів (а.с. 107, 108).

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що ОСОБА_2 здійснила шахрайські дії відносно неї при оформленні документів, що необхідні для спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, спростовуються набравшим законної сили рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2014 року, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання протиправними (такими, що порушують права та законні інтереси) дії та бездіяльність ОСОБА_2, щодо протиправного утримання правовстановлюючих документів, які та мала надати нотаріусу шостої Харківської Державної нотаріальної контори для видачі документів про право на спадщину, крім того щодо перешкоджання у користуванні майном позивачки та майном, що має їй належати за спадковим правом, крім того щодо вимагання сплати частини коштів на утримання спільного майна, зобов'язання ОСОБА_2 передати нотаріусу усі наявні у неї документи, необхідні для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом, зобов'язання ОСОБА_2 передати у володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, у володіння на 330 днів, а садибний (індивідуальний) житловий будинок № 10 з надвірними спорудами, земельною ділянкою, що знаходиться в Харківській області, м. Люботин по вул. Ленінградській та автомобіль марки Chevrolet aveo TC, державний номер НОМЕР_1 відповідно на 990 днів відповідно до розміру часток права власності та права на спадщину щодо перелічених об'єктів, визначити наступний режим використання спільного майна, після спливу визначеного для відновлення прав строку: щодо квартири АДРЕСА_1, відповідно до розмірів часток ОСОБА_2 - три роки, ОСОБА_1 - один рік, з передачею за актом прийому-передачі, щодо садибного (індивідуального) житлового будинку № 10 з надвірними спорудами, земельною ділянкою, що знаходиться в Харківській області, м. Люботин, вул. Ленінградська та автомобіля марки Chevrolet aveo TC, державний номер НОМЕР_1 відповідно до розміру часток ОСОБА_2 - два роки, ОСОБА_1 - два роки, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 77 994,70 грн., в тому числі завдану матеріальну шкоду у розмірі 75 000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 253,42 грн. (а.с. 217-219).

Зважаючи на наявність в матеріалах справи даних, які спростовують поширену відповідачем інформацію та на те, що відповідачем по справі з метою доведення правдивості поширеної інформації не було надано належних та допустимих доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визнання відомостей такими, що не відповідають дійсності, та вважає їх недостовірними, такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію.

Що ж стосується посилань відповідача, викладених в запереченні проти позову та апеляційній скарзі, стосовно того, що вищевказану скаргу було подано на ім'я ректора НТУ «ХПІ» ОСОБА_4 з метою врегулювання між сторонами правовідносин, що виникли з приводу спадкування за законом, колегія суддів вважає неспроможними та такими, що не є правовою підставою для відмови у задоволенні позову зважаючи на наступне.

Звернення до державного органу або посадової особи із скаргою про неправомірні дії іншої особи, якщо цей орган або посадова особа наділена владними повноваженнями щодо поновлення законності у відповідних відносинах чи застосування передбачених законом санкцій до правопорушника, не може розцінюватися як поширення неправдивих відомостей.

Зважаючи на той факт, що ректор НТУ «ХПІ» не наділений владними повноваженнями щодо поновлення законності у правовідносинах, що склалися між сторонами по справі стосовно спадкування за законом, колегія суддів дійшла висновку щодо поширення ОСОБА_1 неправдивих відомостей стосовно ОСОБА_2, метою яких є приниження честі, гідності та ділової репутації останньої.

Крім того, як вбачається зі змісту скарги, наведені в ній висловлювання є також критичною оцінкою діяльності позивача на посаді доцента.

За таких обставин, зважаючи на те, що розповсюджена відповідачем інформація стосується особи позивача, носить стверджувальний характер, не може розцінюватись як оціночне судження та є достовірною в силу відсутності доказів на її підтвердження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позову ОСОБА_2

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1, висновків суду не спростовують.

Що ж стосується висновків суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_2, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою.

З урахуванням наведеного та того факту, що відповідач не працює та немає постійного заробітку, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір грошового відшкодування є співмірним із заподіяною шкодою.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру грошового відшкодування та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 304, 313, 315, 317, 319, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: