Справа № 2-2552/11
Провадження № 6/456/27/2015
УХВАЛА

іменем України

08 квітня 2015 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Гулкевича О. В.

при секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию заяву старшого державного виконавця відділу ДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_1 про встановлення порядку і способу виконання рішення суду,

в с т а н о в и в :

державний виконавець відділу ДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення порядку і способу виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2011р. у справі №2-2552/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В обґрунтування покликалася на те, що у відділі державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 08.02.2013р. на виконанні знаходиться два виконавчі провадження з примусового виконання наступних виконавчих документів, а саме:

- виконавчого листа № 2-2552 від 06.02.2013 року Стрийського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики № 17116/3 про надання кредиту на поточні потреби від 24.07.2008р. в розмірі 692 934,23 грн. з яких: 575551,50 грн. - сума кредиту, 117382,73 - відсотки за користування кредитом;

- виконавчого листа № 2-2552 від 06.02.2013 року Стрийського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1820 грн. судових витрат.

Постановою державного виконавця від 12.02.2013р. накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Державним виконавцем розпочато примусове виконання виконавчого провадження, скеровано запити в реєструючі органи на предмет виявлення належного боржнику на праві власності майна та вчинено наступні виконавчі дії :

- 20.03.2013р. до УДАІ ГУМВСУ у Львівській області скеровано постанову про розшук майна боржника та орієнтування на затримання автотранспорту, оскільки за боржником числиться рухоме майно згідно довідки Стрийського ВРЕР ДАІ , а саме : автомобіль марки ВАЗ 21011р. випуску, д.н.з. НОМЕР_1. Станом на 04.03.2015р. відомості щодо даного транспортного засобу у відділ не надходили, автомобіль не розшукано;

- 20.05.2013р. складено акт державного виконавця про те, що майна для звернення стягнення з метою погашення заборгованості по місцю проживання боржника не виявлено.

Однак, згідно даних інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 на праві власності належить нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 загальною площею 70,7 кв. м. Проведено опис та арешт даного майна. Згідно відомостей про іпотеку за реєстраційним номером 7668388 зазначено вищезазначена квартира є об'єктом обтяження згідно договору про відступлення права вимоги від 01.06.2011р., де іпотекодержателем виступає ОСОБА_2

03.07.2013р. проведено експертну оцінку вартості зазначеного майна, яка становила 346 814 грн. Цього ж числа сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією скеровано повідомлення про оцінку майна та розяснено право у визначений ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» стирок оскаржити результати оцінки. Від сторін скарги на результати оцінки майна, проведеної субєктом оціночної діяльності, не поступали.

21.08.2013р. до УДВС ГУЮ у Львівській області передано пакет документі та заявку для проведення реалізації іпотечного майна для погашення заборгованості згідно з договором позики №17116/3 від 24.07.2008р. про надання кредиту на поточні потреби в розмірі 692934,23 грн.

Наказом №38 від 12.09.2013р. дане виконавче провадження передано державному виконавцю цього ж відділу ОСОБА_1

25.09.2013р. у відділ за заявою ОСОБА_3 поступила ухвала № 456/3104/13-ц від 20.06.2013р. Стрийського міськрайонного суду про відстрочку виконання рішення суду від 28.12.2011р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 692 934 грн. 23 коп. терміном на 10 місяців, тобто до 20 квітня 2014р.

01.10.2013р. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження та скеровано організатору проведення торгів ПП «СП «Юстиція» лист про припинення проведення реалізації арештованого іпотечного майна.

22.04.20114р. винесено постанову про поновлення виконавчого провадження, про що повідомлено сторін шляхом скерування постанови рекомендованою кореспонденцією.

13.05.2014р. державним виконавцем повторно проведено опис та арешт іпотечного нерухомого майна в присутності ОСОБА_3 та передано їй на відповідальне зберігання із зазначенням строку передачі даного майна на реалізацію, про що складено відповідний акт; винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні.

13.11.2014р. у відділ надійшов звіт про оцінку описаного арештованого нерухомого майна, вартість якого становила 511 370 грн. 00 коп. без врахування ПДВ.

14.11.2014р. сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією скеровано повідомлення про оцінку майна.

02.12.2014р. повторно до УДВС ГУЮ у Львівській області передано пакет документів та заявку для проведення реалізації іпотечного майна для погашення заборгованості згідно з договором позики № 17116/3 від 24.07.2008р.

12.01.2015р. у відділ надійшов лист ДП Інформаційний центр про внесення в СЕТАМ відомостей про проведення торгів арештованого майна та призначення дати проведення торгів - 23.01.2015р.

Згідно даних ДП « Інформаційний центр» від 30.01.2015р. електронні торги з реалізації лоту № 32154 призначені на 23.01.2015р. не відбулися.

06.02.2015р. проведено уцінку арештованого майна на 15 % до ціни 434 664 грн. 50 коп., повторні торги призначено на 12.03.2015р.

Боржник ОСОБА_3 звернулася із клопотанням про заборону ВДВС Стрийського МРУЮ проведення торгів з реалізації іпотечного майна, посилаючись на наявність прописаних за вищенаведеною адресою двох неповнолітніх дітей

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконкому Стрийської міської ради від 14.05.2014р. виконавчій службі заборонено виставляти на торги квартиру АДРЕСА_2, оскільки в ній зареєстровані та проживають двоє малолітніх дітей: ОСОБА_5 22.12.2000р. народження та ОСОБА_6 20.09.2009р. народження.

Вищевикладене свідчить про наявність обставин, які роблять неможливим подальше виконання рішення суду, тому відповідно п.4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, ст.373 ЦПК України заявник просив винести ухвалу, якою встановити спосіб та порядок виконання рішення рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2011р. у справі №2-2552/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В судовому засіданні державний виконавець Дидик Н..І. та представник стягувача ОСОБА_7 підтримали заяву, покликаючись на викладені в ній обставини.

ОСОБА_3 повторно в судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій просила розгляд справи відкласти, покликаючись на те, що із запізненням, а саме 06.04.2015р., отримала повідомлення про розгляд заяви; на необхідність отримання кваліфікованої правової допомоги для підготовки обґрунтованого заперечення на подану державним виконавцем заяву та залучення до участі в розгляді справи Уповноваженого Президента України з прав дитини.

Оскільки повідомлення про розгляд заяви про встановлення порядку і способу виконання рішення суду було вручено ОСОБА_3 завчасно - у строк, визначений ч.4 ст.74 ЦПК України, в останньої було достатньо часу для отримання кваліфікованої правової допомоги, підготовки підготовки обґрунтованого заперечення, підготовки до участі у справі, тому причину неявки останньої суд визнав неповажною.

Окрім цього судом залучено до участі в розгляді справи представника органу опіки та піклування виконкому Стрийської міськкої ради, тому суд не вбачав підстав для відкладення судового розгляду з підстав, наведених ОСОБА_3, тому розглянув заяву про встановлення порядку і способу виконання рішення суду за відсутності останньої.

Представник органу опіки та піклування виконкому Стрийської міськкої ради ОСОБА_8 вважала, що заява про встановлення порядку і способу виконання рішення суду не підлягає до задоволення, оскільки комісія з питань захисту прав дитини виконкому Стрийської міської ради прийшла до висновку про те, що квартира АДРЕСА_2 не може бути виставлена на торги і не підлягає відчуженню виконавчою службою, так як в ній зареєстровані та проживають двоє малолітніх дітей: ОСОБА_5 22.12.2000р. народження та ОСОБА_6 20.09.2009р. народження.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду у справі у справі №2-2552/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено позов та стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором № 17116/3 про надання кредиту на поточні потреби від 24.07.2008р. в розмірі 692 934,23 грн. з яких: 575551,50 грн. - сума кредиту, 117382,73 - відсотки за користування кредитом та 1820 грн. судових витрат.

На підставі зазначеного рішення судом 06.02.2013р. видані два виконавчі листи (про стягнення заборгованості та судових витрат), які поступили на виконання у ВДВС Стрийського МУЮ 08.02.2013р.

В процесі виконання зазначених виконавчих листів квартира АДРЕСА_3, яка є предметом іпотеки, що був укладений 31.07.2008р. на забезпечення належного виконання ОСОБА_3 зобовязань за договором №17116/3 про надання кредиту на поточні потреби від 24.07.2008р., була виставлена 23.01.2015р. на прилюдні торги, які не відбулися. 06.02.2015р. проведено уцінку зазначеного арештованого майна на 15% до ціни 434 664 грн. 50 коп. та призначено повторні торги на 12.03.2015р.

Однак, торги не відбулися, оскільки ОСОБА_3 звернулася із клопотанням про заборону ВДВС Стрийського МРУЮ проведення торгів з реалізації іпотечного майна, посилаючись на наявність прописаних за вищенаведеною адресою двох неповнолітніх дітей.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконкому Стрийської міської ради від 14.05.2014р. виконавчій службі заборонено виставляти на торги квартиру АДРЕСА_4, оскільки в ній зареєстровані та проживають двоє малолітніх дітей: ОСОБА_5 22.12.2000р. народження та ОСОБА_6 20.09.2009р. народження.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням майнових та житлових прав дітей, виселення яких з помешкання, де вони проживають, не може відбуватися без дозволу органу опіки та піклування.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», забороняється зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час здійснення яких-небудь угод щодо житлових приміщень. Ця норма встановлює необхідність отримання попереднього дозволу органів опіки та піклування для здійснення будь-яких угод з нерухомим майном, право власності на яке або право користування мають діти.

Відповідно до ч.10 ст.177 СК України порядок здійснення органами опіки та піклування визначеної законом діяльності, пов'язаної із захистом майнових інтересів дитини, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 визначено, що дозвіл на вчинення правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районним адміністраціям, виконавчим органам міської, районної в місті ради по представленню служби у справах дітей після проведеної вказаною службою перевірки документів за місцем знаходження майна на протязі одного місяця з дня надходження заяви на здійснення правочинів стосовно нерухомого майна дитини та тільки у разі гарантованого збереження його прав на майно і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ОСОБА_7 Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, а також частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Щодо застосування до спірних правовідносин положень п.4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.12, слід зазначити наступне.

Згідно п. 4.5.9 Інструкції у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 47 Закону.

Відповідно до ст.373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Верховний Суд України у п.10 Постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14 вказує, що суду у вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, керуючись особливим характером обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Як встановлено матеріалами справи квартира АДРЕСА_3 є предметом іпотеки, що був укладений 31.07.2008р. на забезпечення належного виконання ОСОБА_3 зобовязань за договором №17116/3 про надання кредиту на поточні потреби від 24.07.2008р. Таким чином, за відсутності у ОСОБА_3 іншого майна для звернення стягнення на нього з метою погашення заборгованості, на думку суду за наведених обставин єдиним можливим способом задоволення вимог кредитора, а відтак виконання рішення суду є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, як зазначено в п.45 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. за №5 у разі якщо за судовим рішенням із відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то в порядку статті 373 ЦПК суд не може змінити спосіб виконання такого рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості відповідно до Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" має виконуватись за рахунок усього майна, що належить боржнику.

У п.9 даної Постанови зазначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Пункт 39 зазначеної Постанови визначає, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців за винятком наймачів та членів їх сімей. Ця ж норма закріплена і в ст. 109 Житлового кодексу лише з застереженням, що виселення громадян з заставленої квартири/будинку є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання.

Отже, враховуючи зазначені обставини, суд не знаходить підстав для встановлення такого способу виконання рішення суду, який би дав можливість виконати це рішення, не порушуючи прав малолітніх дітей, передбачених ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ОСОБА_7 Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, а також частин 7, 8 ст.7 СК України, тому у задоволенні заяви про встановлення способу виконання рішення суду слід відмовити.

Керуючись ст.ст.209,210,373 ЦПК України, ст.ст.11,36 Закону України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в :

відмовити у задоволенні заяви старшого державного виконавця відділу ДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_1 про встановлення порядку і способу виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2011р. у справі №2-2552/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Львівської області протягом 5 днів з дня її проголошення через Стрийський міськрайонний суд.

Головуючий-суддя ОСОБА_9