У х в а л а

іменем україни

22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О., Хопти С.Ф., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, треті особи: комунальне підприємство «Основаніє», ОСОБА_2, про спонукання до укладення договору найму жилого приміщення, виключення жилого приміщення з числа службових за касаційною скаргою Запорізької міської ради на рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила зобов'язати Запорізьку міську раду прийняти рішення про виключення квартири АДРЕСА_1 зі складу службових жилих приміщень та укласти з нею договір найму вказаного жилого приміщення.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 31 березня 1982 року на підставі службового ордеру НОМЕР_1 її батьку ОСОБА_3 була надана у користування квартира АДРЕСА_1 на сім'ю з чотирьох осіб, а саме: дружину - ОСОБА_4, сина - ОСОБА_2, доньку - ОСОБА_1, та ОСОБА_3, який працював слюсарем у ЖЕД №28 житлово-комунальноого об'єднання Ленінського району м. Запоріжжя. 2 березня 1984 року був укладений договір найму вказаної квартири з ОСОБА_4 Зазначала, що після смерті батьків, вона та її брат ОСОБА_2 продовжують користуватися зазначеною квартирою, не перебуваючи у трудових відносинах із міським комунальним підприємством «Основаніє» (далі - МКП «Основаніє»). Вказувала, що у 2014 році вона зверталась до МКП «Основаніє» з заявою про виключення квартири зі складу службових, але отримала відмову.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 4 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про спонукання про укладення договору найму жилого приміщення та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено.

Зобов'язано Запорізьку міську раду в особі уповноваженого нею органу укласти з ОСОБА_1 договір найму жилого приміщення квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі Запорізька міська рада, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що відповідно до вимог закону службове приміщення видається особі на час виконання трудових обов'язків, а їх припинення є підставою для її виселення з усіма особами, які з нею проживають. Позивач у трудових відносинах МКП «Основаніє» не перебуває, вселилась в квартиру як член сім'ї батька ОСОБА_3, який помер, та за життя не звертався з заявою про виключення квартири із складу службових, а тому її позовні вимоги є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про спонукання до укладення договору найму жилого приміщення та задовольняючи позов в цій частині, виходив із того, що позивач набула право користування спірною квартирою, оскільки є членом померлого працівника, якому було надано жиле приміщення.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами установлено, що квартира АДРЕСА_1 була видана ОСОБА_3 на підставі ордеру НОМЕР_1 від 31 березня 1982 року. На підставі розпорядження районної адміністрації від 31 березня 1982 року № 56/2 спірну квартиру було включено до складу службових жилих приміщень.

14 квітня 1982 року у вказану квартиру вселилась дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та дочка - ОСОБА_1, а 6 січня 1998 року - син ОСОБА_2

ОСОБА_3 працював слюсарем-сантехніком в ЖЕД № 28, правонаступником якого є МКП «Основаніє», з 19 серпня 1981 року по 29 лютого 1984 року.

Договір найму квартири АДРЕСА_1 був укладений 2 березня 1984 року з ОСОБА_4, яка 19 вересня 1983 року була прийнята в ЖЕД № 28 на посаду двірника та 26 вересня 1988 року була переведена на посаду двірника ЖЕУ № 29, а 23 червня 1993 року звільнилась за власним бажанням.

З 2 грудня 2002 по 8 квітня 2004 року ОСОБА_4 була працевлаштована в ЖЕУ № 28 КП «ПРЕЖО № 6».

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1, її син ОСОБА_6 та ОСОБА_2, які у трудових відносинах із МКП «Основаніє» не перебувають.

Особовий рахунок залишається відкритим на ім'я ОСОБА_3

Відповідно до ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

На підставі ст. 121-123 ЖК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

За правилом статті 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Порядок надання службових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду та користування ними врегульований Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджений постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37 (далі - Положення).

Згідно з пунктом 6 вказаного Положення, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Відповідно до пункту 34 Положення, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення дійшов помилкового висновку про наявність підстав для укладення з ОСОБА_1 договору найму спірної квартири, оскільки батьки позивача перебували у службових відносинах з ЖЕД № 28, правонаступником якого є МКП «Основаніє», а вона була вселена у спірну квартиру як член їх сім'ї і продовжує в ній проживати після їх смерті.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував норми матеріального права, що їх регулюють, врахував, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 припинили свої трудові відносини із підприємством, правонаступником якого є МКП «Основаніє», за життя до адміністрації підприємства із заявами про виключення спірної квартири зі складу службових, не звертались; позивач в трудових відносинах із МКП «Основаніє» не перебуває, а тому дійшов вірного висновку про відмову у позові.

Таким чином рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, в порушення зазначених законів, помилково скасував рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно з законом, що відповідно до ст. 339 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції і залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Запорізької міської ради задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 листопада 2014 року скасувати, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 4 вересня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко