АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/6911/2015 головуючий у 1-й інстанції: Сальникова Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Невідомої Т.О.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в особі Північного комерційного макрорегіону публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", треті особи: управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук СергійПавлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, зареєстрованого в реєстрі за № 9154, вчиненого 31 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., який винесений на підставі іпотечного договору № 013/277-І від 5 червня 2007 року, та яким запропоновано звернути стягнення на нежиле приміщення № 1 (в літ. А) цокольного поверху, загальною площею 123,10 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить йому на праві власності.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову. Скаржник зазначає, що суд першої дійшов помилкового висновку про те, що наявність ухвали про відкриття провадження у даній справі за своєю правовою природою і є підставою для зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" необхідна наявність ухвали суду про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа; суд не звернув уваги на доводи заявника, що невжиття в даному випадку заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що у провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Укрсоцбанк" в особі Північного комерційного макрорегіону ПАТ "Укрсоцбанк", треті особи: управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено достатніх підстав на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що наявність ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2015 року про відкриття провадження у цій справі за своєю правовою природою і є підставою для зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України визначено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-які стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як убачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як убачається з позовної заяви, предметом спору є визнання виконавчого напису № 9154, вчиненого 31 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу КовальчукомС.П., таким, що не підлягає виконанню.

На підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Бялим М.Г. відкрито виконавче провадження № 36026836.

Згідно постанови державного виконавця від 12 березня 2013 року накладено арешт на нежиле приміщення № 1 (в літ. А) цокольного поверху, загальною площею 123,10 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить боржнику ОСОБА_1

Наведені обставини свідчать про те, що існує ймовірність примусової реалізації вказаного майна, що належить на праві власності боржнику ОСОБА_1, для задоволення вимог кредитора ПАТ "Укрсоцбанк", що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по даній справі.

Крім того, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що наявність ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2015 року про відкриття провадження у справі з приводу вирішення спору про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за своєю правовою природою і є підставою для зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки суперечить вимогам п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якого виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував зазначені норми процесуального права, не дав належної правової оцінки доводам заявника про те, що невжиття у даному випадку відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення поданої заяви.

Ураховуючи викладене, погодитися з постановленою ухвалою неможливо, вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2015 року скасувати і постановити нову ухвалу наступного змісту.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу КовальчукаСергія Павловича № 9154 від 31 жовтня 2012 року про звернення стягнення на нежиле приміщення № 1 (в літ. А) цокольного поверху, загальною площею 123,10 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, до набрання рішенням законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: О.В. Шахова

Т.О. Невідома