Номер провадження: 22-ц/785/2507/15
Головуючий у першій інстанції Бобуйок А. Д.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.,

при секретарі - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним,

встановила:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати нікчемним заповіт, укладений ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що посвідчений 30 травня 2012 року секретарем Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №10.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті батька вона, як спадкоємець за заповітом, звернулась до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу для оформлення права на спадщину, але їй було відмовлено та повідомлено, що в реєстрі спадкових справ зареєстрований заповіт на ім'я відповідачки ОСОБА_2 з більш пізньою датою реєстрації, що відповідно до діючого законодавства усуває її від спадкування. Вважає, що зазначений заповіт має бути визнано нікчемним, тому що при його посвідченні секретарем Августівської сільської ради ОСОБА_5 були порушені положення чинного Цивільного кодексу України та інших нормативно-правових актів, які регламентують порядок укладення та посвідчення заповітів.

Позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні на позові наполягали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. При цьому пояснила, що останній час проживала та доглядала за батьком, у зв'язку з чим він склав на її ім'я заповіт, посвідчений секретарем Августівської сільської ради в присутності позивачки, яка власноручно зробила в ньому напис за батька.

Рішенням суду позов задоволений у повному обсязі.

На вказане рішення апеляційну скаргу подала ОСОБА_2, в якій просить скасувати це рішення, та постановити нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги й заперечення проти неї, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню, а рішення cуду на підставі п. п. 1- 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони законні та обґрунтовані.

Так, суд першої інстанції в обґрунтування своїх висновків щодо задоволення позову послався на наступне.

Відповідно до положень статей 1233-1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно з нормами статі 1247 ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 року №3306/5, зареєстрованого в Мін'юсті України 14 листопада 2011 року за №1298/20036, загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до заповіту складеного батьком сторін по справі - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та посвідченого 30 травня 2012 року секретарем Августівської сільської ради Біляївського району, останній заповів все своє майно своїй доньці - відповідачці по справі ОСОБА_2

Суд першої інстанції вказав, що у спадкодавця незадовго до смерті почався психічний розлад: він перестав упізнавати людей, покидав дім на тривалий час, не контролював та не усвідомлював свої дії. Внаслідок цього, ОСОБА_4 не міг сам прочитати заповіт та власноручно підписати його, що за нього зробила позивачка по справі ОСОБА_3 у вигляду напису "…заповіт прочитаний мною уголос та підписаний власноручно…", сам підпис поставив померлий, руку якого підтримувала позивачка внаслідок тремтіння його рук. Ці факти сторонами визнаються та не оспорюються.

Вказане також підтверджується випискою з журналу швидкої допомоги від 05.07.2012 року та направленням сільської лікарської амбулаторії ЗПСМ на госпіталізацію в ОПЛ №1 або №2 про те, що померлий ОСОБА_4 на момент огляду вів себе неадекватно, погрожував покинути будинок, не взнавав доньок, погрожував їм ножем (а.с.7-8).

Крім того, безпорадний стан покійного ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердили допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 - секретар Августівської сільської ради. Так, остання пояснила, що при посвідченні заповіту розуміла стан ОСОБА_4 Якщо б вона знала, що заповіт буде оспорений, прийняла би всі міри для виконання вимог закону при посвідченні заповіту.

Разом з тим, зазначений вище заповіт не містить запису про наявність свідків при його посвідченні, а також відповідного посвідчувального напису.

Із змісту заповіту також вбачається, що в ньому відсутня відмітка про його складання на дому та не відповідають дійсності вказівки заповіту про те, що він прочитаний самим ОСОБА_4 вголос, чим порушено вимоги закону, зокрема ст.1257 ЦК України щодо його форми та посвідчення.

Так, відповідно до п.п.2.1, 2.3 гл.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 року №3306/5, зареєстрованого в Мін'юсті України 14 листопада 2011 року за №1298/20036 нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. При цьому в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.

При вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, визначеному статтею 43 Закону України "Про нотаріат". У разі, якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт чи заяву, підписується інша фізична особа, посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Копія документа, за яким встановлюється особа, долучається до примірника документа, який залишається у справах органу місцевого самоврядування.

Зазначені вимоги порядку секретарем сільської ради не виконано. В оскаржуваному заповіті, який зі слів секретаря сільської ради ОСОБА_5 посвідчувався за місцем проживання заповідача, не зазначено місце вчинення заповіту та причини, з якої він вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізично вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Крім того, згідно п.1.4 гл.3 Порядку у разі, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по-батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку.

Отже, секретарем Августівської сільської ради ОСОБА_5 не було дотримано встановленого Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що дає підстави визнавати заповіт нікчемним.

Окрім того, поясненнями позивачки також стверджується, що батько ніколи не вказував, що бажає заповісти все своє майно ОСОБА_2, з якою був в поганих стосунках, при цьому в 2009 році склавши заповіт на її ім'я та ім'я ОСОБА_8

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч.1 ст.1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Оскільки при розгляді справи судом встановлено не тільки те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, а й з порушення порядку при складанні та посвідченні заповіту, встановленого законодавством, то такий заповіт, на думку суду першої інстанції, слід визнати нікчемним.

З матеріалів спадкової справи, відкритої нотаріальною конторою після смерті спадкодавця ОСОБА_4 вбачається, що сторони своєчасно прийняли спадщину після його смерті, звернувшись із відповідними заявами до нотаріуса протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Тим самим, позивачка має право оспорювання вказаного заповіту.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт складений з порушенням вимог закону щодо його форми, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ст. 213 ЦП К рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочин ства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвер джених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Так, ОСОБА_4 склав 30 травня 2012 року заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів все своє майно своїй доньці - відповідачці по справі ОСОБА_2

Вказаний заповіт був посвідчений секретарем Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 1257 ЦК встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Загальні вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК, за якою заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу складення, особисто підписаний заповідачем, посвідчений нотаріусами або іншими посадови ми, службовими особами відповідно до статей 1251 - 1252 ЦК.

Суд першої інстанції не взяв до уваги наявність волевиявлення особи, що склала заповіт, не перевірив доводи відповідача і пояснення свідка ОСОБА_5 - секретаря Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області та не надав цим обставинам належної оцінки, пославшись на Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України від 25 серпня 1994 р., зробив необґрунтований висновок про нікчемність заповіту без урахування волі заповідача.

З пояснень свідка ОСОБА_5, яка була допитана судом першої інстанції 22.12.2014р. вбачається, що волевиявлення ОСОБА_4 було направлене саме на те, щоб заповісти все своє майно відповідачці ОСОБА_2

Так, вона пояснила, що ще в кінці березня - на початку квітня 2012 року ОСОБА_4 прийшов до сільради та спитав про можливість скласти заповіт на того, хто його догляне та поховає.

На початку травня 2012 року до неї, як секретаря Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області звернулися разом обидві сестри - позивачка ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2, які заявили що батько (ОСОБА_4) хоче зробити заповіт на "доньку ОСОБА_2" (відповідачку ОСОБА_2), вони зібрали та принесли необхідні документи.

30 травня 2012 року вона зайшла до ОСОБА_4 додому де її вже чекали заповідач та обидві його доньки - позивачка ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2

З її слів, ОСОБА_4 сидів нормально та самостійно за столиком, він прочитав текст а потім позивачка ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 вголос прочитали складений заповіт, після чого ОСОБА_5 запитала заповідача про те, чи він розуміє, що все майно заповідає ОСОБА_2 (ОСОБА_2), він підтвердив свою волю.

У зв'язку з тим, що у ОСОБА_4 тремтіла рука, тому саме позивачка ОСОБА_3 підтримувала його руку при написанні фрази про те, що заповіт прочитаний та підписаний власноручно. Підписався він власноручно без підтримки ОСОБА_3.

З її слів він був старим, в'ялим, руки тремтіли, самому йому було важко багато писати, а тому ОСОБА_3 помагала тримати ручку.

Свідок на всякий випадок запропонувала скласти заповіт при свідках, хоча об'єктивних причин для цього і не було, однак, обидві сестри позивачка ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 відмовились від цього.

Зазначені пояснення свідка не були спростовані ні позивачкою, ні матеріалами справи.

Вказані свідчення ОСОБА_5 однозначно вказують на те, що реальне волевиявлення заповідача було на складення заповіту на доньку ОСОБА_2 - відповідачку ОСОБА_2 а також спростовують висновки суду про те, що позивачка стверджувала, що батько ніколи не вказував, що бажає заповісти все своє майно ОСОБА_2

Вказівка суду на те, що свідок ОСОБА_5 пояснила, що при посвідченні заповіту розуміла стан ОСОБА_4 Якщо б вона знала, що заповіт буде оспорений, прийняла би всі міри для виконання вимог закону при посвідченні заповіту, є вільним висновком самого суду, вона таких слів не говорила, суд сам трактував так її пояснення.

Всі надані позивачкою незавірені копії медичних довідок про стан здоров'я батька датовані більш як через місяць після складення заповіту, а саме 05.07.2012р. (а.с. 7-8), а тому висновок суду про те, що "у спадкодавця незадовго до смерті почався психічний розлад: він перестав упізнавати людей, покидав дім на тривалий час, не контролював та не усвідомлював свої дії. Внаслідок цього, ОСОБА_4 не міг сам прочитати заповіт та власноручно підписати його" не основані на матеріалах справи, є недоведеними та необґрунтованими.

Що стосується психічного стану заповідача при складенні спірного заповіту, то він був встановлений рішенням суду від 08.09.2014р. по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про визнання цього ж заповіту недійсним з підстав того, що ОСОБА_4 не розумів своїх дій при складанні спірного заповіту. А саме, цим рішенням суду, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціями, в задоволенні позову було відмовлено у зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю, суд при цьому також вказав на те, що саме ОСОБА_2 мешкала з покійним та піклувалася про нього.

Вказані обставини, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню.

При таких обставинах, винесене рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, так як воно ухвалене без повних і всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог, без підтвердження їх належними та допустимими доказами.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також суд порушив та неправильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим, є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч.1 п. 1-4; ст. 313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним відмовити.

Рішення вступає в законну силу з моменту оголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф. Парапан

В.О. Панасенков