Апеляційний суд Полтавської області
Справа № 22ц - 575/2010року Головуючий по 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Чічіль В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року лютого місяця 16 дня м. Полтава

Колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Чічля В.А.,

Суддів : Пікуля В.П., Мартєва С.Ю.,

При секретарі : Мотрій С.В.

розглянувши у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства "Полтавакондитер" про стягнення недоплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини грошового доходу, зобов'язання внести зміни до трудової книжки та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2009 року позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Полтавакондитер" на користь ОСОБА_3 заборгованість за затримку розрахунку при звільненні в сумі 35 гривень 64 копійки.

Рішення допущено до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Полтавакондитер" на користь держави державне мито у розмірі 51 гривні.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Полтавакондитер" на користь Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області 120 гривень - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ Київським районним судом м. Полтави.

І!

ОСОБА_3 не погодився з рішенням суду та подав на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким заявлені ним позовні вимоги - задовольнити повністю, стягнувши на його користь з ВАТ "Полтавакондитер": доплату за класність в сумі 4667 гривень 69 копійок; оплату за працю в надурочний час в сумі 3434 гривні 94 копійки; доплату за суміщення та розширену зону обслуговування в сумі 208 гривень; компенсацію втрати коштів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі

14809 гривень 60 копійок; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням зазначених сум в розмірі 59157 гривень 83 копійки, а всього - 73967 гривень 43 копійки, а також стягнувши з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 5500 гривень та витрати на проведення експертизи і судові витрати в сумі 4512 гривні.

Рішення суду апелянт вважає таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та вважає, що судом дано невірну, помилкову оцінку поданим доказам. Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про законність припинення надбавки за класність з березня 2000 року, неправомірно відмовив у задоволенні вимог про стягнення доплати за ненормований робочий день та розширення зони обслуговування, ґрунтуючись на відсутність оскарження наказу від 2 червня 2005 року. Вказував також на не проведення судом додаткової комісійної судово-бухгалтерської експертизи та неправильне обчислення судом компенсації за невчасно проведений розрахунок при звільнені.

ВАТ "Полтавакондитер" надала заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_3, в яких наводить підстави для відмови у її задоволенні та підстави для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п.1 ч.І ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності із ч.Зст. 10, ч.іст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції повно і всебічно досліджені обставини і матеріали справи, на підставі яких судом постановлене правильне та справедливе рішення.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, і не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_3 20 січня 1998 року наказом по підприємству № 9 на підставі контракту був прийнятий на посаду водія другого класу АТ "Полтавакондитер", реорганізоване в майбутньому в ВАТ "Полтавакондитер". Вказаний наказ не був скасований та не оскаржувався позивачем.

На підставі викладеного, встановивши, що ОСОБА_3 був ознайомлений з наказом про прийняття на роботу, вимог про внесення змін до наказу про призначення його на посаду водія другого класу не заявляв, встановивши відсутність виплат за класність водіям у колективному договорі ВАТ "Полтавакондитер" та відсутність участі товариства у підписанні Генеральної угоди, з урахуванням норм ст. 13 Закону України "Про оплату праці" та ст. 97 КЗпП України, відповідно до яких визначено, що госпрозрахункові підприємства самостійно в колективному договорі з дотримання норм, передбачених законодавством, генеральною та галузевими угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників, в тому числі умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, та з урахуванням того, що положення Генеральної, Галузевої угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду, районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги ОСОБА_3 про виплату йому надбавки за класність як водію першого класу.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог ОСОБА_3 про внесення до трудової книжки інформації про закріплення за ним автомобілів, суд першої інстанції правомірно керувався положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 17 серпня 1993 року за № 110.

Так, з урахуванням п.п. 2.2., 2.3., 2.4. вказаної вище Інструкції, відповідно до яких визначено, що до трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення, відомості про відкриття та про виплачені, у зв'язку з цим, винагороди, і , тим самим, не передбачено внесення даних щодо закріплення за водієм автомобілів, та встановивши, що наказ про прийняття на роботу позивача, від тексту якого має формуватися запис у трудовій книжці, не містить даних про закріплення за ним певного автомобіля, суд обгрунтовано відмовив у задоволенні даної позовної вимоги ОСОБА_3.

При цьому, встановивши, що в трудовій книжці позивача відповідно до записів № 14 про прийняття на роботу та № 15 про його звільнення невірно вказані номери наказів, зваживши на відсутність вимоги ОСОБА_3.

Далі, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу на підставі наказів від 26 травня 1998 року № 143 вир, від 16 лютого 1999 року № 34 вир, від 31 січня 2001 року №28а вир, від 22 січня 2002 року № 21 вир, від 29 січня 2003 року № 28 вир, від 28 січня 2004 року № 27 вир, від 05 січня 2005 року № 1-а нараховувалися надбавки за суміщення посад та розширення зони обслуговування.

На підставі службової записки начальника транспортної дільниці від 20 травня 2005 року ОСОБА_3 наказом по підприємству від 02 червня 2005 року № 204 скасовано доплати в розмірі 20 % за ненормований робочий день та 20% за розширення зони обслуговування.

Виходячи з цього, з урахуванням норм ст. 32 КЗпП України, відповідно до вимог якої про зміну істотних умов праці ( систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, суміщення професій, зміну розрядів, інше ) працівник має бути повідомлений не пізніше, ніж за 2 місяці, та вимог п. 1.5 Колективного договору, взявши до уваги висновки Територіальної державної інспекції праці у Полтавській області, що містяться в акті перевірки від 10 жовтня 2007 року № 16-01-14/355, районний суд вірно дійшов висновку про порушення прав позивача внаслідок скасування вказаних доплат.

Проте, враховуючи відсутність вимоги ОСОБА_3 про скасування наказу від 2 червня 2005 року № 204 , який на момент постановлення рішення є дійсним та чинним, суд правомірно відмовив у задоволенні вимоги позивача про стягнення на його користь доплати за ненормований робочий день та розширення зони обслуговування.

При цьому, вирішуючи питання щодо позовної вимоги про виплату доплати за ненормований робочий день, суд першої інстанції, посилаючись на норми ст.ст. 58, 59 ЦПК України, обґрунтовано не взяв до уваги висновок експерта в частині визначення відпрацьованих позивачем годин понад встановленої норми та відмовив у задоволенні даної вимоги за недоведеністю.

Окрім цього, керуючись нормами ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України, відповідно до яких власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок у день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником, який не працював у день звільнення, вимоги про розрахунок, а у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу"- належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки - виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, встановивши, що розрахунок з ОСОБА_3 було проведено не у день звільнення, а наступного дня - 10 серпня 2005 року, взявши до уваги довідку про середній заробіток позивача, районний суд дійшов вірного висновку про стягнення з ВАТ "Полтавакондитер" середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача в сумі - 35 гривень 64 копійок.

З урахуванням вимог ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до якої передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу щодо відшкодування моральної шкоди, виходячи зі ступеня вини відповідача та задоволення вимог позивача лише в частині стягнення на його користь середнього заробітку за один день затримки проведення розрахунку при його звільненні, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до норм ст. 367 ЦПК України правомірним є висновок суду про допуск рішення суду до негайного виконання в частині присудження середнього заробітку.

Судові витрати у справі розподілені судом з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами підстави позовних вимог ОСОБА_3.

Виходячи з вищенаведеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини справи та надано їх належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2009 року судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2009 року -

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді:

З оригіналом згідно