РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2015 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого судді - ЛОСЄВОЇ Д.А.
при секретарях ВОРОНІНІ Д.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , третя особа управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у праві користування й розпорядження майном та визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
встановив:
09.07.2014 року ОСОБА_1 звернулась через Дзержинський районний суд м. Харкова із позовом, в якому просила суд захистити її право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні власним майном - квартирою АДРЕСА_1 , які полягають у наявності зареєстрованих сторонніх осіб за вказаною адресою та унеможливлюють розпорядження й користування квартирою без погодження із останніми та визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що 27.01.2012р. позивачкою було придбано у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу вказаної квартири від 27.01.2012р., посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. та зареєстровано у реєстрі під № 129. 15.02.2012р. право власності позивачки на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (частка 1/1) , про що свідчить Витяг про державну реєстрацію прав від 15.02.2012р. № 33186844. 15.02.2012р. комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» було внесено відповідні зміни до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 стосовно власника житлового приміщення (зазначено про набуття права власності на квартиру громадянкою ОСОБА_1 ).
Позивачка також зазначає, що, під час укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , попереднім власником останньої громадянкою ОСОБА_4 були надані відповідні документи, необхідні для укладення договору купівлі-продажу, в тому числі щодо того, що попередні власники квартири та члени їх родини зняті з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 , проте після укладення ОСОБА_1 й громадянкою ОСОБА_4 договору купівлі-продажу квартири від 27.01.2012р. та реєстрації позивачкою права власності на вказане житлове приміщення у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», стало відомо, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 20.03.2012р. скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, відповідно до якого відповідачка ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 були зняті з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 , право власності на яку набула ОСОБА_1 .
Позивачка також вважає, що наявність у належному їй на праві приватної власності житловому приміщенні сторонніх зареєстрованих осіб, які не мають будь-якого фактичного чи родинного зв`язку з нею, створює істотні юридичні перешкоди для реалізації усієї повноти прав власника квартири, зокрема, в частині розпорядження та користування майном.
З урахуванням викладеного вище ОСОБА_1 вважає, що, оскільки через незалежні від неї обставини було поновлено реєстрацію у належному їй на праві приватної власності житловому приміщенні сторонніх осіб, з якими ОСОБА_1 не пов`язана будь-якими відносинами або спільним побутом чи господарством, які фактично не проживають у житловому приміщенні, її права власника мають бути захищені судом.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, надала заяву, в якій просила суд розглядати цивільну справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, була повідомлені про час та дату розгляду справи належним чином. При цьому, суд критично оцінює подану ОСОБА_2 заяву про відкладення розгляду справи, оскільки будь-яких доказів, які б свідчили про поважність причини повторної неявки відповідачки в суд до вказаної заяви, як і до попередніх заяв ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, додано не було, що свідчить про зловживання відповідачкою своїми процесуальними правами.
Представник третьої особи управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Надали суду заяву, в якій просили розглядати справу за їх відсутності та врахувати інтереси дитини.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні правовідносини сторін.
Судом встановлено, що 27.01.2012р. ОСОБА_1 , було придбано у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу вказаної квартири від 27.01.2012р., посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. та зареєстровано у реєстрі під № 129.
15.02.2012р. право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (частка 1/1) , про що свідчить Витяг про державну реєстрацію прав від 15.02.2012р. № 33186844.
15.02.2012р. комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» було внесено відповідні зміни до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 стосовно власника житлового приміщення та зазначено про набуття права власності на квартиру громадянкою ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки з місця проживання про склад родини та прописку від 19.10.2012р., виданої комунальним підприємством «Жилкомсервіс», дільниця №3, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивачка ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 .
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20.03.2012р. скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.12.2011р. у цивільній справі № 2-9084/11 , відповідно до якого відповідачка ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 були зняті з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 , право власності на яку я набула.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.01.2015р. у цивільній справі № 638/5467/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Дзержинського районного відділу державної міграційної служби у м. Харкові, терті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л., Управління служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, у задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Дзержинського районного відділу державної міграційної служби у м. Харкові, терті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л., Управління служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27.01.2012 року, відмовлено в повному обсязі, вказане рішення в апеляційному порядку оскаржено не було.
Таким чином, судом було встановлено, що ОСОБА_1 на час звернення із позовом до суду та ухвалення рішення є власником квартири АДРЕСА_1 та має забезпечену законом можливість захищати своє право власності в судовому порядку, після укладання 27.01.2012р. договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та його реєстрації 15.02.2012р. у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», в позивачки ОСОБА_1 виникло право власності на вказане житлове приміщення, яке включає як право володіти, користуватися та розпоряджатися на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб цією квартирою та вчиняти щодо неї будь-які дії, не заборонені законом.
Водночас, наявність зареєстрованих поза волею позивачки, як власника, у квартирі АДРЕСА_1 сторонніх до ОСОБА_1 осіб, обмежує її у здійсненні повноцінного користування та розпорядження майном, без будь-яких передбачених законом підстав створює умови, за яких вона, як власник, вимушена співвідносити свої плани, наміри та дії, пов`язані із розпорядженням і користуванням квартирою, із сторонніми їй особами, які не мають фактичного зв`язку з квартирою АДРЕСА_1 та з позивачкою.
При цьому суд виходить з того, що відповідно до п.2, 5 ч.1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, в тому числі, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
В свою чергу, за приписами ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
В силу ч.1, 2, 3, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
На підставі ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
В силу ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.
Згідно з ч.2 ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації.
З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 158, 159 ЖК України, єдиною законною підставою реєстрації свого місця проживання (із малолітнім сином) в порядку ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» за адресою: АДРЕСА_2 у громадянки ОСОБА_2 мав бути укладений із власником квартири договір найму житлового приміщення, погоджений між сторонами по усіх істотних умовах.
Проти цього, відповідачкою по справі суду не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що з часу реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), між позивачкою та ОСОБА_2 було укладено договір найму житлового приміщення або у відповідачки є будь-які інші правові підстави користування житловим приміщенням, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ..
Також відповідачкою по справі не було надано доказів, що нею було укладено договір найму (на визначений строк) квартири АДРЕСА_1 із попереднім її власником, що покладало би на ОСОБА_1 відповідні обов`язки.
Докази того, що ОСОБА_2 та її син набули самостійне права на квартиру АДРЕСА_1 на підставах, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, статті 61, 64 ЖК України) матеріали цивільної справи не містять.
При цьому, ОСОБА_2 та її неповнолітня дитина не були і не є членами сім`ї нового власника житла ОСОБА_5 , а тому гарантії, визначені ст. 156 ЖК України, на них не розповсюджуються, доказів наявності у відповідачки правових підстав для визнання права користування або власності на спірне житлове приміщення та реєстрації місця проживання у ньому, матеріали справи не містять також.
Доказів, що її син та відповідачка постійно проживають у квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не надано також.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Правила ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинку цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.
Згідно ч.1 ст. 158 ЖК Української РСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.
При цьому, наявні матеріали не містять даних про наявність договору найму житлового приміщення, укладеного між ОСОБА_1 , як власницею житла, та ОСОБА_2 .
Згідно ст. 9 ЖК України житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються всупереч з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.
У ОСОБА_2 відсутні будь-які докази, що за нею, як колишнім членом родини колишнього власника квартири АДРЕСА_1 , передбачалося збереження права користування житлом в спірній квартирі у разі переходу прав і обов`язків власника квартири до ОСОБА_1 .
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 15, 208, 209, 213-215, 223, 224-226, 228, 294, 296 ЦПК України, ст. 316-319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 156,158 ЖК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити:
захистити право приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , податковий номер НОМЕР_1 , на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом усунення перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 ;
визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.
СУДДЯ :