АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

01 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г.,Саліхова В.В.

при секретарі: Кутц А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація»

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.04.2015 року даний позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на користь позивачки 10 788.33 грн. середньої заробітної плати за період з 04.02.2015 по 15.04.2015 року та на користь держави судовий збір в розмірі 243.60 грн.

У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт зазначає, що судом допущено порушення норм матеріального і процессуального права, суд невірно розібрався в обставинах справи та неправильно вирішив спір, безпідставно не урахувавши, що фінансування відповідача здійснюється з державного бюджету і невиплата заробітної плати позивачці пов'язана з відсутністю коштів.

В суді апеляційної інстанції представник Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» Авєтісян Л.Д. апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Представник позивачки ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що при звільненні з роботи позивачці не була виплачена заборгованість по заробітній платі, а тому її порушене право підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх правильними.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом сторони перебували у трудових відносинах з 23.06.2014 року.

Наказом № 18 к від 21.01.2015 року позивачка була звільнена з посади заступника начальника фінансового відділу у зв'язку із скороченням чисельності працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

В день звільнення відповідач не розрахувався з позивачкою.

Звернення позивачки щодо виплати належних їй коштів від 23.01.15 року та 30.01.15 року залишені без задоволення.

Згідно виданої позивачці 11.02.15 року довідки заборгованість по зарплаті складає 11 762.46 грн.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника, згідно з ст. 116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівникові перед виплатою зазначених сум.

Доводи позивачки про те, що з нею не проведено розрахунку при звільненні, відповідачем не спростовано.

Частинами 1,2 ст. 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно роз'яснень наданих у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення.

У п. 21 вказаної Постанови роз'яснено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою про середньоденну зарплату позивачки вона дорівнює 220.17 грн.

Ураховуючи, що повний остаточний розрахунок з позивачкою при її звільненні з роботи відповідач не здійснив, з останнього належить стягнути на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у даному випадку кількість робочих днів у періоді за який належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку - з 04.02.2015 року по 15.04.2015 становить 49 робочих днів, а тому розмір середньої зарплати, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасне проведення остаточного розрахунку дорівнює 10 788.33 грн.

Відсутність коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 03.07.2013 року у справі № 6-64 цс13 який відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів України.

З огляду на зазначене, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відповідача коштів для своєчасного розрахунку з позивачкою.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/3196/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8234/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Борденюк В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.