АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Кутц А.В.

за участю:

представника відповідача Бугаєнка Ю.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про захист прав споживача та стягнення неустойки,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Житомирського районного суду Житомирської області з позовом до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» про стягнення 3% річних в сумі 5 326,25 грн., інфляційні втрати в сумі 15 448,75 грн. та пеню в розмірі 25 200,41 грн., а всього 45 975,41 грн.

Ухвалу Житомирського районного суду від 10.09.2014 залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 09.10.2014 та зазначену справу направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2015 позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 6 596 грн., інфляційні нарахування в розмірі 8 554,79 грн., 3% річних в розмірі 1 438,31 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн., а всього в сумі 16 832,27 грн. Решту позовних вимог залишено без задоволення.

Справа № 761/3709/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7279/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині розміру задоволених позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Апелянт посилається на те, що висновок суду не ґрунтується на законі. В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд безпідставно не включив обрахування неустойки за період з 01.10.2013 по 18.12.2013, тобто, коли виконання судового рішення було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ,оскільки вина за невиконання рішення лежить цілком на відповідачі та закінчення періоду прострочення виплати слід обраховувати моментом, коли саме позивач отримав належні виплати по рішенню Апеляційного суду Житомирської області від 01.10.2013.

Позивач та його представник в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. В зв'язку з наведеними обставинами колегія суддів, враховуючи вимоги ч. 2 ст.305 ЦПК України, ухвалила розглянути справу у їх відсутності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що період прострочення відповідачем зобов'язання підлягає зменшенню, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.10.2013 було зупинено виконання рішення Житомирського апеляційного суду від 01.10.2013 та перерахування коштів на виконання зазначеного рішення на рахунок ВДВС Шевченківського РУЮ було здійснено 28.04.2014.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів

При розгляді справи в суді встановлено, що 08.09.2009 між ВАТ СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів. 17.09.2009 стався страховий випадок, але при зверненні позивача до страхової компанії йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, в зв'язку з чим він звернувся до суду. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від01.10.2013частково задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» страхове відшкодування в розмірі - 136 714,50 грн.; 3% річних в сумі - 11 955,96 грн., інфляційні втрати в сумі - 13 671,45 грн. та пеню згідно договору в сумі - 20 589,58 грн., а всього - 182 931,49 грн. (а. с. 12-13). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.10.2013 було зупинено виконання рішення Житомирського Апеляційного суду від 01.10.2013 (а. с. 104-105). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.12.2013 рішення Житомирського апеляційного суду від 01.10.2013 було залишено без змін (а. с. 33-37). Згідно наданих позивачем виписок по особовому рахунку від 16.06.2014, 28.05.2014 державною виконавчою службою Шевченківського РУЮ в м. Києві на рахунок ОСОБА_2 було перераховано в повному обсязі грошові кошти в сумі - 182 931,49 грн. на виконання вищевказаного рішення апеляційного суду (а. с. 92). Враховуючи те, що п. 9.4.6 Договору страхування було передбачено, що страховик несе майнову відповідальність за своєчасну сплату страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику/вигодонабувачу пені за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період прострочення (а. с. 5-11) ОСОБА_2 звернувся до суду з відповідним позовом.

У відповідності зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Так як ст. 979 ЦК Українивстановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму ( страхову виплату), то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 9.4.6. умов договору страхування від 08.09.2009, укладеного між сторонами, страховик несе майнову відповідальність за своєчасну сплату страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику/вигодонабувачу пені за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період прострочення (а. с. 5-11).

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що у випадку не виконання відповідачем (страховою компанією) умов договору страхування вона повинна виплатити застрахованій особі суму страхового відшкодування з урахуванням пені за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період прострочення.

Враховуючи, що при розгляді справи було встановлено, що страхова компанія несвоєчасно виплатила позивачу суму страхового відшкодування за рішенням суду, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача пені за період з 18.12.2013 по 28.04.2014 правильними.

Посилання апелянта на безпідставне не включення судом першої інстанції в період розрахунку період з 01.10.2013 - ухвалення рішення Житомирського Апеляційного суду по 18.12.2013 - ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про залишення без змін вищевказаного рішення є необґрунтованими, оскільки виконання вищезгаданого рішення апеляційного суду було зупинено ухвалою суду касаційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апелянтом не надано переконливих доказів, які б спростовували правильність висновків суду.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук