АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-ц/796/2262/2015 Головуючий у І інстанції - Великохацька В.В.
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування завданої моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування завданої моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 29 січня 2014 року під час розгляду Оболонським районним судом м. Києва цивільної справи за його позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання незаконним набуття права власності та визнання права власності на квартиру, відповідачкою ОСОБА_3 подані заперечення на позовну заяву, в яких поширено недостовірну інформацію, яка принижує його честь та гідність, як громадянина, та ділову репутацію, як співробітника органів внутрішніх справ. В них зазначено, що «на даний момент він незаконно проживає в квартирі з іншою родиною, яка належить родині ОСОБА_3», а потім зазначено, що позивачеві ОСОБА_2 в квартирі на праві власності належить 1/5 частина. Крім цього, заявлено, що «позивач не сплачує оплату за житлово-комунальні послуги, взагалі не пускає відповідачів та матір його дитини - ОСОБА_3 в квартиру, відмовився від рідної дитини - сина ОСОБА_6, вкрав оригінал свідоцтва про право власності на квартиру». Крім того, ОСОБА_3 03 жовтня 2011 року звернулася з письмовою заявою до Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві, в якій неправдиво та безпідставно стверджувала, що він погрожував їй по телефону продати в рабство чи вбити. Під час перевірки заяви жоден з викладених фактів не підтвердився, за результатами перевірки заяви 10 жовтня 2011 року було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. Після цього відповідачка неодноразово зверталася з надуманими заявами до керівництва УБОЗ МВС України, де працює він, маючи на меті зашкодити йому у службовій кар'єрі, досягти його звільнення з органів внутрішніх справ, наголошувала на тому, що він постійно погрожує їй вбивством, наносить побої, викрав у неї документи, незважаючи на те, що сторони тривалий час вже не проживали разом, а він проживав у цивільному шлюбі з іншою жінкою, яка на даний час є його дружиною. Вважає, що йому внаслідок поширення такої неправдивої інформації відповідачкою ОСОБА_3 було завдано моральну шкоду у розмірі 10 000,00 гривень. Просив визнати вказану інформацію недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, зобов'язати відповідачку спростувати недостовірну інформацію, поширену під час розгляду цивільної справи № 2/756/3865/13, та офіційно вибачитися перед ним, а також стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 гривень разом із судовими витратами.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Відповідачка проти апеляційної скарги заперечувала, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація є недостовірною. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила.

Згідно з роз»ясненнями, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, інформація, зазначена в позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі та ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред»явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Судом встановлено, що в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування Оболонської районної ум. Києві державної адміністрації, Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання незаконним набуття права власності та визнання права власності на квартиру.

Під час розгляду вказаної справи відповідачем ОСОБА_3 було подано до суду заперечення проти позову ОСОБА_2, в яких зазначено, що «на даний момент позивач незаконно проживає в квартирі з іншою родиною, яка належить родині ОСОБА_3», що позивачеві ОСОБА_2 в квартирі на праві власності належить 1/5 частина. Крім цього, заявлено, що «позивач не сплачує оплату за житлово-комунальні послуги, взагалі не пускає відповідачів та матір його дитини - ОСОБА_3 в квартиру, відмовився від рідної дитини - сина ОСОБА_6, вкрав оригінал свідоцтва про право власності на квартиру». (а.с. 5-6).

Рішенням суду Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року у задоволенні зазначеного позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Оскільки дана інформація була поширена ОСОБА_3 як відповідачкою в запереченнях на позов ОСОБА_2, стосувалася предмету позову й була доказом по справі, та оцінювалася судом при ухвалені рішення, підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про захист честі та гідності й ділової репутації в цій частині немає.

Крім того, судом встановлено, що 03 жовтня 2011 року відповідачка ОСОБА_3 зверталася до Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві із заявою, в якій вказувала, що ОСОБА_2 погрожує їй.

Постановою органу досудового слідства від 10 жовтня 2011 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу злочину (а.с. 7-11).

Відповідно до статей 27 та 40 Конституції України кожна людина має невід»ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов»язок держави-захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров»я, життя і здоров»я інших людей від протиправних посягань. Крім того, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з роз»ясненнями, що містяться в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суди повинні мати на увазі, що у випадку коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Разом з тим, наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Як видно зі справи, відповідачка ОСОБА_3, звертаючись до Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві із заявою щодо погроз вбивством з боку ОСОБА_2, мала на меті захистити свої конституційні права, а не поширити недостовірну інформацію відносно позивача.

Отже, позивачем ОСОБА_2 не наведено доказів на підтвердження того, що заперечення проти позову та заява до Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві, викладені ОСОБА_3, містять саме інформацію, яка порушує його права, а також ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, і є наклепом.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її права. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи або юридичної особи.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Ні позивачем, ні його представником не надано суду будь-яких переконливих доказів на підтвердження того, що внаслідок протиправних дій відповідачки та з її вини позивачу ОСОБА_2 завдано моральної шкоди.

Суд першої інстанції повно й всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, обґрунтовано відмовивши в позові.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 листопада 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді