Справа № 583/3094/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в місті Охтирка Сумської області в складі:

головуючого судді Білери П.П.

при секретарі Чепура В.С.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на домогосподарство, суд

Встановив:

15 вересня 2015 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на домогосподарство.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 28 квітня 1990 року він уклав шлюб з відповідачем ОСОБА_2. Даний шлюб 20 червня 2011 року було розірвано, що підтверджується рішенням Охтирського міськрайонного суду сумської області від 20.06.2011 року. Під час спільного життя, спільно з відповідачем ОСОБА_2 за спільні кошти було придбано земельну ділянку та збудовано житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вул. Горького, 126 в м. Охтирка Сумської області. Добровільно переоформити частину будинку на нього ОСОБА_2 відмовляється, тому він вимушений звернутися до суду з відповідним позовом про визнання права спільної сумісної власності на домогосподарство.

В судовому засіданні позивач позові підтримав понвістю та просив його задовольнити в повному обсязі

Відповідачка в судової засідання позовні вимоги визнала повністю, проти їх задоволення не заперечувала.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та проаналізувавши матеріали даної цивільної справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розподілу спільної сумісної власності подружжя, придбаного під час шлюбу.

Як було встановлено судом, з 28 квітня 1990 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис про шлюб № 116, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про укладення шлюбу.

ОСОБА_3 рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.06.2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний. Але після розірвання шлюбу право власності на спільне майно, придбане за час шлюбу, ними не було розподілено на рівні частки та не визнано право власності кожного на ? частину спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі розпорядження голови Охтирської райдержадміністрації від 24.07.2002 року ОСОБА_2 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,23 га для будівництва та обслуговування жилого будинку.

З інвентарної справи № 126 на домоволодіння за адресою: вул. Горького, 126 в м. Охтирка Сумської області, яка була досліджена під час судового розгляду справи, вбачається, що ОСОБА_2 є власницею житлового будинку із господарчими спорудами та будівлями за вищевказаною адресою.

Сторони у справі не оспорюють того факту, що під час шлюбу ними була придбана земельна ділянка та збудовано житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вул. Горького, 126 в м. Охтирка Сумської області.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями був збудований під час спільного проживання у шлюбі позивача та відповідача, сторони мають на нього рівні права, тому суд вважає за необхідне визнати за ними право власності по ? частині спірного будинку з господарчими спорудами та будівлями та здійснити його поділ між подружжям без виділенням ідеальних часток в натурі.

За змістом положень Ст. ст. 3, 4 та 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

ОСОБА_3 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов'язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права.

Способами захисту цивільних прав та інтересів згідно Ст. 16 Цивільного кодексу України, може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

ОСОБА_3 до Ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, і відповідно до Ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними.

При вирішенні даної справи суд керується наступними положеннями Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 Ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

ОСОБА_3 із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.

Стаття 63 Сімейного кодексу України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

ОСОБА_3 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Положеннями ч. 2 Ст. 72 Сімейного кодексу України передбачено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

ОСОБА_3 ч.1 Ст. 356 Цивільного Кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

ОСОБА_3 ч.1 Ст. 358 Цивільного Кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч.1 Ст. 364 Цивільного Кодексу України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до Ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ч. 1 Ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог статей 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України захисту в судовому порядку підлягає виключно порушене право особи.

Керуючись ч. 4 Ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до Ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають Ст. ст. 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України.

При винесені рішення суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній взаємозвязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд при винесені судового рішення враховує, що згідно Ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд повинен зясувати чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити, або в позові відмовити.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя в рівних частках.

На підставі вищевикладеного, згідно Ст.ст. 60, 61, 63, 70 Сімейного кодексу України, Ст. ст. 16, 356, 358, 364 Цивільного Кодексу України, керуючись Ст. ст. 4, 10, 11, 15, 57, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

Вирішив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності на домогосподарство задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на домогосподарство, розташоване за адресою : м. Охтирка, вул. Горького, 126 в рівних частках по ? частині за кожним.

Апеляційна скарга на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційна скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду ОСОБА_4