Справа № 466/1849/13 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/1148/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Струс Л.Б.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника позивача - КС «Християнська злагода» - Верцімаги О.М., відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2014 року у справі за позовом Кредитної спілки «Християнська злагода» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2014 року вищевказаний позов задоволено.

Поновлено строк звернення КС «Християнська злагода» до суду, визнавши його пропущеним з поважних причин.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КС «Християнська злагода» заборгованість за кредитним договором № 400 від 13 листопада 2006 р. в сумі 66 216 грн. 77 коп. та 662 грн. судового збору в дохід держави.

Ухвалою суду від 17 листопада 2014 року заяву ОСОБА_3 про перегляд вищевказаного заочного рішення залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив відповідач, просить його скасувати й ухвалити нове, яким відмовити у задоволені вимог позивачу, посилаючись на те, що ухвалене рішення є незаконним, необґрунтованим, постановлене в порушення норм матеріального і процесуального права та внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи. Так, зокрема апелянт зазначає, що позивачу було відомо про заборгованість по кредитному договору, оскільки строк дії кредитного договору закінчився 13 листопада 2008 року, позивач повідомляв його про таке у 2008 та двічі в 2010 роках, а відтак мав об'єктивну можливість вжити заходів у передбачені законом строки для захисту свого права у передбачені законом строки. А відтак позивач пропустив строк позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, представника позивача - КС «Християнська злагода» - Верцімаги О.М. на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення районного суду не відповідає.

Так, встановлено, що 13 листопада 2006 року між Кредитною Спілкою «Християнська злагода» та ОСОБА_3 укладено договір про надання кредиту № 400 (а.с.4-9).

Відповідно до пункту 1.1 цього Договору кредитодавець зобов'язується надати позичальнику споживчий кредит в розмірі 9 500 гривень, що є еквівалентом 1 881,19 доларів США, строком на 24 місяці - з 13.11.2006 р. по 13.11.2008 р. зі сплатою 60 % річних, а позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування ним, та інші платежі за кредитним договором у розмірі і термінах встановлених договором.

13 листопада 2006 р. між КС «Християнська злагода» та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язалась відповідати за зобов'язаннями позичальника перед кредитором за невиконання умов кредитного договору (а.с.11).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2014 року позовну заяву КС «Християнська злагода» в частині позовних вимог до ОСОБА_5 про стягнення боргу за вказаним вище кредитним договором залишено без розгляду на підставі заяви позивача (а.с.60).

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Видатковим касовим ордером від 13.11.2006 року підтверджується, що позичальником було отримано кредит в розмірі 9 500,00 гривень. (а.с.10).

Пунктом 4.2.9. кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує кредитодавцю кредит та плату за користування кредитом в розмірах та в терміни визначені в графіку погашення кредиту.

До кредитного договору додано графік погашення, який сторони узгодили (а.с.9). А відтак, відповідно до графіку, останній платіж позичальник повинен був здійснити на погашення кредиту 13.11.2008 року.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема карточки платежів по гривневому кредиту, який наданий позивачем, боржник на виконання умов кредитного договору лише двічі вносив кошти, а саме - 718 грн. 36 коп. 29.12.2006 р. та 100 грн. 29.09.2009 р. - сплата відсотків.

Таким чином, встановлено, що позивач не виконав умови договору і про це було відомо позивачу, що стверджується матеріалами справи.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції у своїх запереченнях на позовну заяву відповідач просив застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин та відмовити у задоволені вимог позивача у зв'язку із спливом строків (а.с.25-27).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

На зазначені правовідносини спеціальна позовна давність не встановлена та не збільшена вона і за домовленістю сторін.

Згідно частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач посилався на те, що ним пропущено строк позовної давності з поважних причин, оскільки слідчим управлінням ГУ МВС України у Львівській області 16.03.2009 р. порушено кримінальну справу за фактом заволодіння коштами Кредитної спілки «Християнська злагода», а згодом були вилучені документи, що стосується діяльності спілки, в тому числі і вказаний вище кредитний договір, а копії документів кредитної справи відповідача були отримані кредитною спілкою у лютому 2013 року. Таке посилання позивача суд визнав як таке, що обґрунтовує поважність пропуску строку звернення до суду.

Однак з таким висновком колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК).

Стаття 254 ЦК України встановлює порядок визначення факту закінчення строку, який визначається роками, місяцями, тижнями, днями.

Зазначеним Договором сторони передбачили строк на який надається кредит - двадцять чотири місяці, та строк повернення кредиту - не пізніше 13 листопада 2008 року.

Частиною 1 ст.631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач достовірно знав, що відповідач-боржник не виконав умови кредитного договору станом на 13.11.2008 р. (на час його закінчення), оскільки до цього часу сплатив лише 718 грн. 36 коп.

Кредитний договір закінчився до часу вилучення слідчими органами документів.

Крім того, кредитна спілка 14.06.2010 року та 14.07.2010 року (тобто після вилучення документів, на які посилається позивач як на підставу пропуску ним строку звернення до суду) двічі направляла боржнику повідомлення про повернення кредиту із зазначенням номеру кредитного договору, часу його укладення та суми кредиту (а.с.20, 21).

Таким чином, елементи виникнення права на позов - як об'єктивний (сам факт порушення права), так і суб'єктивний (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) були у позивача станом як на час проведення боржником останнього платежу, так і на дату закінчення договору.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 травня 2014 року, у справі № 6-7цс14, згідно ч. 1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Відсутність у позивача копії вказаного вище кредитного договору (на що посилається позивач) не є і не могло бути перешкодою для звернення до суду з вказаним позовом. Крім цього, ст.186 ЦПК України, яка діяла на час вилучення документів у КС «Християнська злагода», було передбачено, що копії вилучених документів за клопотанням власника, а також інших осіб, які за законодавством мають право користуватися цими документами, можуть бути надані слідчим під час вилучення документів. Копії вилучених документів виготовляються з використанням копіювальної техніки, електронних засобів цих осіб (за їх згодою) або копіювальної техніки, електронних засобів органів, що проводять вилучення, та засвідчуються підписом слідчого і завіряються печаткою. У разі неможливості виготовлення копій вилучених документів або встановлення їх власника під час вилучення слідчий вносить до протоколу слідчої дії запис про клопотання щодо надання копій документів і в десятиденний строк з дня вилучення документів надає відповідним особам їх копії або виносить вмотивовану постанову про відмову у видачі копій документів, яка може бути оскаржена прокурору або до суду.

Будь-яких доказів про те, що слідчі органи на клопотання КС «Християнська злагода» не видавали копій необхідних позивачу документів, в справі немає, а позивачем не представлено. Крім того, представник позивача в апеляційній інстанції заявив, що з таким клопотанням КС до слідчих органів до лютого 2013 року не зверталась і перешкод у цьому для такого звернення не було.

Відтак, з урахуванням викладеного, позивачем строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права пропущено без поважних причин, оскільки наведені ним причини за вище наведених обставин не є поважними.

Зазначеного судом першої інстанції не враховано та помилково зроблено висновок про пропуск позивачем строку звернення до суду з поважних причин.

За таких обставин рішення районного суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову із зазначених підстав.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст. 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 2, 4 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2014 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволені вимог Кредитній спілці «Християнська злагода» відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Струс Л.Б.