АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2153/15 Справа № 175/4770/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу кредитного портфелю недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

05 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною позовною заявою, та просила суд ухвалити рішення, яким визнати договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 24 лютого 2012 року укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» - недійсним, без застосування наслідків недійсності; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову вказала, що 10 липня 2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № МL-300/275/2008, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 46 000 доларів США. В забезпечення виконання ОСОБА_4 умов вищевказаного кредитного договору, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № РМL-300/275/2008, предметом якого виступила земельна ділянка АДРЕСА_1, площею 0,1314 га. 27 травня 2011 року між банком та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно якого новим кредитором, що має право вимоги до позичальника та майнового поручителя за кредитним договором є ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Вважає, що договір купівлі-продажу кредитного портфелю суперечить п. 1.2 Розпорядження № 231 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами фінансових послуг». Вказала, що договором купівлі-продажу кредитного портфелю відступлено право грошової вимоги до боржника - ОСОБА_4 та майнового поручителя ОСОБА_2, які не є суб'єктами господарювання, що не відповідає п.1.2 розпорядження № 231 від 03 квітня 2009 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовим активами до фінансових послуг». Тому, для захисту свого матеріального права, вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року ухвалено: у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин справи, а наведені в апеляційній скарзі обґрунтування є надуманими, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу кредитного портфелю, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був здійснений з дотриманням норм чинного законодавства, а згода ОСОБА_2 як майнового поручителя, на укладання зазначеного договору згідно ст. 1080 ЦПК України, не потрібна, тому суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 необхідно відмовити у повному обсязі.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 24 лютого 2012 року, укладеного між відповідачами ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з підстав того, що боржник ОСОБА_4 та майновий поручитель позивач ОСОБА_2 не є суб'єктами господарювання.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що 24 лютого 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», яка має статус фінансової установи за законодавством України та внесена до Державного реєстру фінансових установ України (реєстраційне свідоцтво ФК № 241 від 03 грудня 2009 року) та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 707 (а.с.43-48). Згідно вказаного договору предметом договору відповідно до ст.1 п.1.1 у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 24 лютого 2012 року ПАТ «ОТП Банк» передала ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1, зокрема і відносно боржника ОСОБА_4, де майновим поручителем виступає позивач (а.с.47) відповідно до укладеного кредитного договору № МL-300/275/2008 від 10.07.2008 року за яким ОСОБА_4 отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 46 000 доларів США, з кінцевим терміном погашення 10 липня 2023 року включно, та взяв на себе зобов'язання щомісячного повернення часток кредиту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 5,49% річних (а.с.6-9). В забезпечення виконання ОСОБА_4 умов вищевказаного кредитного договору, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № РМL-300/275/2008, предметом якого виступила земельна ділянка АДРЕСА_1, площею 0,1314 га (а.с.10-12). Договір поруки був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_6, яка в забезпечення виконання умов кредитного договору наклала заборону на відчуження зазначеної в договорі земельної ділянки. Правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» є ПАТ «ОТП Банк», що підтверджено матеріалами справи.

Сторонами у справі визнано, що оспорюваний договір є по суті договором факторингу.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

В силу ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"факторинг вважається фінансовою послугою (підпункт 11 пункту 1 статті 4 Закону).

Статтею 1079 Цивільного кодексу Україниобмежене коло осіб, які можуть бути факторами за договором.

Стаття 1079 ЦК України визначає суб'єктний склад договору факторингу, надаючи його сторонам власні назви: фактор та клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Тобто для того, щоб мати можливість отримати фінансування під відступлення вимоги, клієнт має бути зареєстрований в якості суб'єкта підприємницької діяльності в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". Для того, щоб бути клієнтом у відносинах факторингу, особа повинна мати певну грошову вимогу, що випливає з договору, який пов'язаний з поставкою товарів, виконанням робіт чи наданням послуг (або мати реальну можливість володіти такою вимогою - "майбутня вимога")

Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності (далі - суб'єкти підприємницької діяльності). Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг.

Таким чином, законом передбачено суб'єктний склад договору факторингу до яких відносяться відповідачі ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і в даному разі порушень законодавства не встановлено.

Законодавство, яке регулює правовідносини за договором факторингу, не обмежує суб'єктний склад боржників або майнових поручителів, тобто боржниками та майновими поручителями можуть бути фізичні особи, які не є суб'єктами господарювання.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України та згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З огляду на зазначене вище, в момент вчинення правочину було дотримано вимоги, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Судова колегія встановила, що спірний договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 24 лютого 2012 року не суперечить положенням вищевказаним нормам закону або іншим нормам закону із зазначених підстав у позові.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що оскільки спірний договір не суперечить положенням вищевказаним нормам закону або іншим нормам закону із зазначених підстав у позові, то не має підстав для визнання його недійсним.

Посилання позивача на порушення п. 1.2 Розпорядження № 231 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами фінансових послуг» при укладенні спірного договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 24 лютого 2012 року, згідно якого до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення, - судова колегія вважає неспроможними, оскільки в цьому розпорядженні не йдеться про обмежений суб'єктний склад боржників за договором факторингу, а має на меті додаткові роз'яснення відносно конкретних боржників.

Таким чином, вказані позовні вимоги є безпідставними.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду та стосуються переоцінки доказів у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що договір купівлі-продажу кредитного портфелю суперечить положенням ст. 1078 ЦК України, - судова колегія вважає неспроможними, тому що вони спростовуються матеріалами справи та не відповідають чинному законодавству, зводяться до неправильного тлумачення законодавства.

Судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь