Справа № 755/1016/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"10" лютого 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, -

у с т а н о в и в :

05.01.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 10.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступник АТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_1, було укладено кредитний договір №0, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 60000,00 дол. США з розрахунку 14,50% річних на строк з 10.07.2008 по 10.07.2018 рік. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ "УкрСиббанк" передає (відступає) АТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ "Дельта Банк" замінює АТ "УкрСиббанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ "УкрСиббанк" до АТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до АТ "Дельта Банк" переходить (відступається) право вимагати (замість АТ "УкрСиббанк") від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За наведених обставин позивач зазначає, що відповідно до вищевказаного договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ "Дельта Банк" набув права вимоги по кредитному договору. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки №89892 від 10.07. 2008 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 27.8 кв.м., житловою площею 14.5 кв.м., та належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу посвідчений ОСОБА_2 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 08.05.2008 року за реєстровим №1684, зареєстрованого в Київському БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 14.05.2008 року за реєстровим № 8534, записано в реєстрову книгу № д.907-164. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ "УКРСИББАНК" змінило назву на ПАТ "УКРСИББАНК", яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ "УКРСИББАНК". 08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", останнім передано Публічному акціонерному товариству "Дельта банк", (що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011року). На підставі ст. 514 ЦК України та вказаного Договору до ПАТ "Дельта банк" перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Відповідно до ст. 33 ЗУ "Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині. Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 36 ЗУ "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержагелю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 35 ЗУ "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Позивач зазначає, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 12.11.2014 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 1854241,51 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 923013,48 грн.; сума заборгованості за відсотками - 931228, 01 грн. Позивач вказує, що на підставі ст.ст. 509, 526 ЦК України новий кредитор ПАТ "Дельта банк" має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь. В рахунок виконання основного зобов'язання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. З6, З7 ЗУ "Про іпотеку". Позивач зазначає, що враховуючи невизнання та порушення прав іпотекодержателя, існують всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю та визнання за позивачем права лаасності на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 16, 321, 386, 391, 530, 536,610, 1049, 1050 ЦК України та п. 4.1. іпотечного договору, за змістом якого, звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за даним договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за даним договором, на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України "Про іпотеку". Відповідно до розділу 5 ЗУ "Про іпотеку", п.5.1., п.5.2. Іпотечного договору сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться в тому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ "Про іпотеку". Враховуючи викладене позивач просить в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 1854241, 51 грн. за Договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №89892 від 10.07.2008 року укладеним з ОСОБА_1, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 27.8 кв.м., житловою площею 14.5 кв.м., та належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу посвідчений ОСОБА_2 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 08.05.2008 року за реєстровим №1684, зареєстрованого в Київському БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 14.05.2008 року за реєстровим №8534, записано в реєстрову книгу №д.907-164, шляхом передачі Іпотекодержателю АТ "Дельта банк" предмета іпотеки у власність та визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Також позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору.

До початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.07.2008 року між АКІБ "Укрсиббанк" та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 за змістом якого відповідач отримав від банку кредит в сумі 60000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався належним чином використовувати та повернути банку кредит і сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів у розмірі 950,00 доларів США з кінцевим строком повернення кредиту не пізніше 10.07.2018 року (а.с. 8-20).

У забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, між АКІБ "Укрсиббанк" та відповідачем був укладений договір іпотеки №89892 від 10.07.2008 року предметом якого стала квартира АДРЕСА_1. За змістом договору, сторони домовились, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором, або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України "Про іпотеку"; інших передбачених законодавством України підстав. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та/або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України. Звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до Розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України "Про іпотеку" (а.с. 21-23).

Відповідно до Розділу 5 договору іпотеки укладеного між сторонам спору, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання питання звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, передачею іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ "Про іпотеку".

Як вбачається з матеріалів справи, 08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с. 28-29).

Згідно акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, на виконання умов договору новому кредитору, зокрема, передано документацію по договору про надання споживчого кредиту №0 та по договору іпотеки №89892 укладені між АКІБ "Укрсиббанк" та відповідачем (а.с. 27).

Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушення зазначених норм закону та умов договору, позичальниця своїх зобов'язань за вказаним вище договором кредиту належним чином не виконала у зв'язку із чим станом на 12.11.2014 року виникла заборгованість на загальну суму - 1854241,51 грн., яка складається з: сума заборгованості за кредитом - 923013,48 грн.; сума заборгованості за відсотками - 931228, 01 грн., що підтверджується наданою позивачем довідкою про розмір заборгованості (а.с. 24).

Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2014 року у зв'язку з виникненням заборгованості, позивач направив відповідачу повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобов'язання у тридцяти денний строк, яке датоване 13.10.2014 року (а.с. 25-26).

Відповідно до положень ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку", Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

За змістом ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Як роз'яснено у п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суди мають виходити з того, що з урахуванням положень ст.ст. 33, 36, 37 Закону України "Про іпотеку", не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Враховуючи встановлені судом обставини, викладені норми чинного законодавства України, умови укладеного між сторонами договору іпотеки та роз'яснення вищої судової інстанції, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його передачі у власність іпотекодержателю в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Стосовно дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", суд вважає, що в даному випадку застосування його положень не можливе, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Отже, вказаним законом встановлено сукупність умов при одночасній наявності яких можливе застосування положень зазначеного вище закону.

Однак, будь-яких даних про те, що відповідач використовує предмет іпотеки для постійного проживання в матеріалах справи немає, як і відсутні будь-які докази того, що у відповідача немає у власності іншого нерухомого майна. Тож, оскільки за змістом положень ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не вбачає підстав для застосування вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

За наведених обставин, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передання права власності на нього та як наслідок визнання за позивачем права власності на спірну квартиру підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 346, 512, 514, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, Законами України "Про іпотеку", "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", суд, -

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність - задовольнити.

В рахунок виконання основного зобов'язання з оплати заборгованості в розмірі 1854241 (один мільйон вісімсот п'ятдесят чотири тисячі двісті сорок одна) грн. 51 коп. по договору про надання споживчого кредиту №0 від 10.07.2008 року укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 27,8 кв.м., житловою площею 14,5 кв.м. на підставі договору іпотеки №89892 від 10.07.2008 року укладеному між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1, шляхом передачі Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" права власності на вказане майно.

Визнати за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" право власності на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 27,8 кв.м., житловою площею 14,5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -