АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________
Ухвала

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Даниленка В.М.,

Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб в Московському районі м. Харкова про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення, зняття з реєстраційного обліку; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначав, що згідно з договором купівлі-продажу від 4 березня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за № 374, він є власником квартири АДРЕСА_1. Проте, всупереч умов зазначеного договору, ОСОБА_3 квартиру йому не передав та разом із своєю дружиною ОСОБА_5 виселитися з неї відмовляється, чим порушує та обмежує належне позивачу право власності на квартиру. У зв'язку з чим позивач просив усунути перешкоду у здійсненні права власності та користування спірною квартирою , яка належить йому на праві власності, виселити із цієї квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_5, знявши їх із реєстраційного обліку .

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнала та звернулась із зустрічною позовною заявою про визнання її заяви від 08.12.2008 року про надання згоди на продаж квартири та договору купівлі-продажу спірної квартири недійсними.

В обґрунтування позовних вимог послалась на те , що вона не давала згоди на продаж квартири саме ОСОБА_4 Вищевказану згоду вона давала чоловіку на продаж квартири для придбання житлового будинку , але угода по придбанню житлового будинку не відбулась , а тому вона з чоловіком відмовились від купівлі-продажу квартири.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, звернувся до суду із самостійним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати договір купівлі-продажу квартири недійсним та привести сторони в початковий стан. В обґрунтування зузстрічного позову він зазначив, що спірна квартира знаходилася у його та дружини спільній сумісній власності. В листопаді-грудні 2008 року вони вирішили її продати, щоб придбати будинок, в зв'язку з чим його дружина в грудні 2008 року підписала нотаріально посвідчену заяву про свою згоду на продаж квартири. Оскільки власник будинку відмовився від продажу, квартира продана не була. 04 березня 2009 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4 договір позики, відповідно до умов якого отримав від відповідача 15000 гривень та зобов'язався повернути таку ж суму грошей через два місяці та сплатити відсотки за користування грошима у розмірі 20 відсотків щомісяця. З метою забезпечення виконання договору позики, він зобов'язався на випадок невиконання умов договору передати спірну квартиру у власність ОСОБА_4 Факт укладення між сторонами договору позики підтверджується розпискою ОСОБА_4 Проте, в день укладення договору позики ОСОБА_4 запропонував йому укласти та нотаріально посвідчити договір застави спірної квартири, для чого вони звернулись до нотаріуса, який раніше посвідчував заяву його дружини про згоду на продаж квартири. Нотаріус згоди його дружини на укладення саме цього договору не отримувала, а використала ту заяву, що було надано ОСОБА_5 раніше. Договір, укладений між ним і ОСОБА_4 04 березня 2009 року він уважно не читав, оскільки був впевнений, що це саме договір застави, що забезпечує договір позики. Але потім він узнав, що він підписав договір купівлі-продажу квартири. ОСОБА_3 вважає, що між ним та ОСОБА_4 укладений удаваний правочин купівлі-продажу, що приховує договір позики та застави.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у здійсненні права володіння та користування квартирою АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_5 із вказаної квартири . В решті в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_5 відмовилено в повному обсязі. Скасовано арешт та заборону відчуження спірної квартири, зареєстровану на ім'я ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі. Позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки апелянт оскаржує рішення в частині задоволення позовних вимог щодо усунунення ОСОБА_4 перешкоди у здійсненні права володіння та користування квартирою АДРЕСА_1 та виселенння ОСОБА_3 та ОСОБА_5 із вказаної квартири , то судова колегія перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в цієї частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1 та 3 ст. 203 ЦК встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судовим розглядом встановлено, що 04 березня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 30 червня 2005 року.

Своїми підписами за спірним договором сторони посвідчили факт повного розрахунку за продану квартиру та відсутність до покупця будь-яких претензій. Продавець зобов'язався передати продавцю квартиру у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам, що ставляться до житлових приміщень, та умовам договору. Договір укладено за нотаріально посвідченою згодою ОСОБА_5 від 08 грудня 2008 року.

Згідно п.п.2.1-2.2 договору купівлі-продажу квартири продаж здійснено за 176000 грн. , еквівалентно 22000 доларі США. Сторони підтверджують , що продаж за вказану ціну є дійсним наміром сторін , і не приховує інший порядок розрахунків. Всю цю суму отримав продавець від покупця до підписання цього договору( а.с.7, т.2).

26 березня 2009 року на підставі договору купівлі-продажу спірна квартира зареєстрована на праві власності КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", реєстраційний номер 10540273 на ім'я ОСОБА_4

Позивач, як покупець придбав спірну квартиру у встановленому законом порядку, сплатив дійсну вартість квартири, виконав всі умови. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 із квартири не виселяються, чим перешкоджають ОСОБА_4 у здійсненні права власності, передбаченого ст. 383 ЦК України, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, здійснювати ремонт і зміни у квартирі, а також сплачувати комунальні послуги.

Про бажання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 продати свою квартиру вказує те , що в своїй позовній заяв ( а.с.21 ,т.1) ОСОБА_3 вказує , що в листопаду 2008 року він зі своєю дружиною ОСОБА_5 вирішили продати квартиру для чого звернулись до агенції нерухомості "Новосілля МК"( а.с.24,т.1) . Гроші з продажу квартири необхідні були позивачу для підтримки його бізнесу.(а.с.21,т.1). 08.12.2008 року ОСОБА_5 підписала заяву , у якій давала згоду своєму чоловіку на продаж квартири за ціну та на умовах на свій розсуд .В заяві вказано , що ОСОБА_5 з діями чоловіка , які відповідають їх інтересам , вона повністю згодна і не має заперечень проти оформлення , укладання та підписання договору купівлі -продажу квартири. Дана заява посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6.(а.с.23, т.1). Яких-небудь умов дана заява не містить.

Доказом того , що подружжя ОСОБА_5 мали намір продати свою квартиру є заява ОСОБА_3 до КП "ХМБТІ" від 16.02.2009 року , в якій він просив надати йому витяг з реєстру про право власності для пред'явлення у нотаріальну контору на предмет договору купівлі -продажу( а.с.190,т.2).

Доказів,які б спростовували добровільність укладання сторонами договору купівлі-продажу спірної квартири (вирок чи рішення суду ) матеріали справи не містять.

Копія розписки від 04 березня 2009 року про займ 15000 грн. ОСОБА_3.у ОСОБА_4. не є доказом , який би спростовував укладання сторонами договору купівлі-продажу квартири, оскільки в п.п.2.1-2.2 договору купівлі-продажу квартири чітко вказано , що продаж здійснено за 176000 грн. , еквівалентно 22000 доларі США. Сторони підтверджують , що продаж за вказану ціну є дійсним наміром сторін , і не приховує інший порядок розрахунків. Всю цю суму отримав продавець від покупця до підписання цього договору( а.с.7, т.2).

Доказів укладання сторонами нотаріально посвідченого договору застави спірної квартири у забезпечення договору позики матеріали справи не містять .

Посилання апелянта на те, що договір купівлі-продажу вчинено для приховання позики та застави спростовуються вищевказаними доводами та не ґрунтуються на доказах.

Оскільки відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до ЦПК України , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі, то враховуючи відсутність доказів відповідачів ОСОБА_3 на підтвердження своїх доводів , судова колегія не знаходить підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вірно виходив із того, що оспорюваний правочин укладено між сторонами з дотриманням вимог закону, а тому відсутні передбачені ст. ст. 203,215, 235 підстави для визнання його недійсним.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307,308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :