АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3835/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3266/15Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Чумак О.В.,

суддів: Омельченко Л.М., Абрамов П.С.,

при секретарі: Лимар О.М.,

за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Полтавської міської ради про набуття права власності на частину будинку за набувальною давністю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду Полтавської області Чумак О.В.,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним. Посилається на невідповідність висновків суду обставин справи, оскільки місцевим судом не було встановлено хто після померлих співвласників домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, став новим власником вказаного домоволодіння, а тому апелянт, шляхом заволодіння чужою річчю, не порушує право власності третіх осіб. Також посилається на порушення місцевим судом норм матеріального права, зокрема, вважає, що відкритість, безперервність володіння спірним майном позивачем є підставою для визнання за нею права власності на вказане майно у зв'язку з набувальною давністю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з підстав, визначених ст. 308 ЦПК України, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що що станом на 31 грудня 2012 року право власності на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1, зареєстровано за :

-ОСОБА_2 - 1/4 частина;

-ОСОБА_4 - 1/2 частина;

-ОСОБА_5 - 1/8 частина;

-ОСОБА_6 - 1/8 частина.

Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за позивачем та ОСОБА_4 наявна реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5

Відповідно до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру після померлих ОСОБА_6, ОСОБА_5 відсутня інформація про відкриття спадкових справ.

Встановивши викладені обставини та відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивач, як співвласник домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, була обізнана, що володіє чужою річчю, а тому права власності на частину спірного будинку у неї не виникає.

Колегія суддів з такими висновками районного суду погоджується в повній мірі, тому підстав для зміни чи скасування рішення не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги те, що позивачка, як співвласник спірного домоволодіння знала, що 1/4 частка вказаного майна належала на праві власності ОСОБА_6 і ОСОБА_5, які померли у 2000 році, то ОСОБА_2 не може вважатись добросовісним набувачем.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено обставини справи і надана їм правова оцінка.

Доводи апелянта з приводу того, що факт відкритого і безперервного володіння спірним майном є підставою для задоволення позову - не заслуговують на увагу. Оскільки, відповідно до пункту 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Колегія суддів звертає увагу, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Ураховуючи той факт, що колегією суду встановлено, що позивачка не є добросовісним набувачем, то відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього.

Щодо посилання апелянта на те, що після смерті співвласників домоволодіня за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ніхто не набув права власності на їх майно, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 346 ЦК України визначено перелік підстав припинення права власності, п. 11, зокрема, передбачає, що право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України права та обов'язки від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), переходять внаслідок спадкування.

Таким чином, у зв'язку із смертю власників частини домоволодіння право на вказане майно до інших осіб може перейти виключно в порядку спадкування (визнання спадщини відумерлою), а не в порядку ст. 344 ЦК України.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, колегія суддів, приходить до висновку про необхідність відхилення скарги і залишення рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:/підпис/ О.В.Чумак

Судді: /підпис/ Л.М.Омельченко

/підпис/ П.С.Абрамов

ЗГІДНО: Суддя Апеляційного

суду Полтавської області О.В.Чумак