Провадження №2/592/226/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2015 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., при секретарі Кучерявій Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, -

встановив:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.12.2000 р. співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1, стали ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 14.01.2002 р. між ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено угоду про визначення часток у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. 16.01.2002 р. між ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено оспорюваний договір дарування. Один із дарувальників, ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є матір'ю рідних братів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та станом на 2002 рік була вже похилого віку і часто хворіла. Між сторонами та їх матір'ю була досягнута домовленість, що після її смерті у квартирі залишиться проживати відповідач ОСОБА_2, а 50% вартості квартири сплатить на користь брата, ОСОБА_1, по ринковій ціні на дату смерті матері протягом 3-х років. Саме на підставі такої домовленості і був укладений оспорюваний договір дарування, що підтверджується копією розписки, написаної ОСОБА_2 10.01.2002 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Даний правочин був спрямований на настання наслідків у виді сплати грошових коштів ОСОБА_2 позивачеві за передання у приватну власність відповідачу частини квартири, що належала ОСОБА_1 на праві приватної власності. Однак обумовлену грошову суму відповідач до даного часу не сплатив позивачеві.

За описаних обставин, зазначає позивач, він уклав договір дарування під впливом помилки, оскільки вважав, що фактично він продає свою 1/3 частину квартири та половину майбутньої спадщини своєї матері відповідачу, тобто волевиявлення позивача та інших учасників правочину було направлено на укладення договору про перехід права власності на платній, а не безоплатній основі.

Тому позивач просить визнати недійсним договір дарування частини квартири від 16.01.2002 р., укладений між дарувальниками: ОСОБА_4, ОСОБА_1 та обдарованим, ОСОБА_2

Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши у порядку ст. 174 ЦПК України заяву про визнання позовних вимог, не заперечував проти задоволення позову.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 174 ЦПК України, - у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.12.2000 р. співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1, зазнаені ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

14.01.2002 р. між ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено угоду про визначення часток у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

16.01.2002 р. між ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено оспорюваний договір дарування частини квартири (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с. 12).

За розпискою, складеною ОСОБА_2 14.01.2002 р., між сторонами та їх матір'ю була досягнута домовленість, що після смерті ОСОБА_4 у квартирі залишиться проживати відповідач ОСОБА_2, а 50% вартості квартири сплатить на користь брата, ОСОБА_1, по ринковій ціні протягом 3-х років (а.с. 13).

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 229 ЦК України, - якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

На підставі вищенаведеного суд вважає за можливе визнати недійсним договір дарування частини квартири від 16.01.2002 р., укладений між дарувальниками: ОСОБА_4, ОСОБА_1 та обдарованим, ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 61, 64, 174, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 16, 203, 215, 229 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір дарування частини квартири від 16.01.2002 р., укладений між дарувальниками: ОСОБА_4, ОСОБА_1 та обдарованим, ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Б. Князєв

Станом на 09 січня 2015 р. судове рішення не набрало законної сили.

З оригіналом згідно: суддя В.Б. Князєв

Вик. Кучерява Т.А.