Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1878/14-ц

13 січня 2015 року смт. Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Гутича П.Ф.

з участю секретаря Остапишин І.Р.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Костея Р.В.

представників третіх осіб Ілемського В.С., Закали Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Богородчани справу за позовом ОСОБА_1 до реєстраційної служби Богородчанського районного управління юстиції, треті особи - Луквицька сільська рада Богородчанського району Івано-Франківської області, Богородчанська районна державна адміністрація, про визнання права власності на садовий будинок,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до реєстраційної служби Богородчанського районного управління юстиції про визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва - садовий будинок, розташований по АДРЕСА_1.

Позовна заява мотивована тим, що на виділеній рішенням Луквицької сільської ради від 16 березня 1999 року земельній ділянці площею 0,25 га без дозволу та належно затвердженого плану в 1999-2001 роках побудував садовий будинок.

Реєстраційна служба відмовила йому у реєстрації права власності на будинок, оскільки він самочинно збудований.

Інспекція держархбудконтролю відмовила йому у видачі сертифікату відповідності на вказаний будинок з тих самих причин.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав та пояснив, що в 1999 році сільська рада мала право передати йому в користування земельну ділянку під будівництво садового будинку за межами населеного пункту. В даний час головне управління Держземагентства в Івано-Франківській області дало йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га з подальшою передачею її у власність для ведення особистого селянського господарства.

Вважає, що, відповідно до ст. 328 ЦК, має право на набуття права власності на садовий будинок, оскільки збудував його на виділеній сільською радою земельній ділянці. Однак реалізувати це право не може.

Представник реєстраційної служби в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що реєстраційна служба проводить державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, перелік яких визначений КМ України. Таких документів позивач не представив, оскільки самочинно спорудив садовий будинок. Тому йому відмовлено в реєстрації права на нерухоме майно. В той же час не заперечував проти визнання за ОСОБА_1 права власності на нього.

Представники залучених судом до участі у справі третіх осіб - Луквицької сільської ради та Богородчанської РДА - вважають, що позовні вимоги слід задовольнити. Земельна ділянка для будівництва садового будинку виділена позивачу у встановленому на той час порядку. Тому немає підстав для відмови йому у визнанні права власності на самочинно збудовану споруду.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

У відповідності з ч.3 ст.376 ЦК, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Луквицької сільської ради від 16 березня 1999 року ОСОБА_1 виділена земельна ділянка в урочищі «Верхи» площею 0,25 га для будівництва та ведення підсобного господарства (а.с.4).

Дана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту.

Рішення сільської ради прийняте в межах компетенції сільської ради.

Відповідно до ст.19 ЗК України (1991) сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.

Отже, Луквицька сільська рада на той час вправі була прийняти рішення про виділення позивачу земельної ділянки із земель, що знаходяться за межами населеного пункту.

Луквицька сільська рада та Богородчанська районна державна адміністрація не заперечують проти визнання права власності на садовий будинок за ОСОБА_1

На переконання суду, визнання за ОСОБА_1 права власності на садовий будинок не порушує прав інших осіб.

Крім того, виконавчий комітет Луквицької сільської ради погодив прийняття в експлуатацію даного садового будинку (а.с.6).

Наказом Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області від 07 серпня 2014 року ОСОБА_1 дано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га, розміщеної за межами населеного пункту села Луквиця в урочищі «Верхи» з подальшою передачею її у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с.5).

Згідно з технічним паспортом, загальна площа садового будинку складає 160,8 кв. м, а його вартість становить 704413 грн.

На підставі ст.ст.9, 19 Земельного кодексу України (1991 року), ст.ст. 328, 376 ЦК України, керуючись ст.ст.213, 215 ЦПК України, суд,

р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на садовий будинок площею 160,8 кв. м, вартістю 704413 грн., розташований по АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий