Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельтабанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельтабанк» (далі - ПАТ «Дельтабанк») звернулося до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 21 грудня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Український промисловий банк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 467/ФКВ-07, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 227 250 грн зі сплатою 14, 6 % річних зі строком повернення до 20 грудня 2010 року.

Виконання зобов'язань за договором кредиту забезпечено порукою ОСОБА_4 за договором від 21 грудня 2007 року № 467/П/1-07, ОСОБА_5 за договором від 21 грудня 2007 року № 467/П/2-07, іпотекою домоволодіння по АДРЕСА_1 загальною площею 184, 5 кв. м, згідно договору від 22 грудня 2007 року, укладеного із ОСОБА_6

За договором про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30 червня 2010 року право вимоги за кредитним договором № 467/ФКВ-07 від 21 грудня 2007 року відступлено ПАТ «Дельтабанк».

Посилаючись на те, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 11 липня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 300 723, 53 грн, із яких: 182 477, 88 грн - борг за тілом кредиту, 118 245, 65 грн - проценти, позивач із уточненням вимог просив солідарно стягнути указану суму заборгованості із боржника та поручителів; у рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу із прилюдних торгів.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2014 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині відмови у позові до ОСОБА_3 та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельтабанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 156 405, 22 грн, із яких 75 750 грн - борг за тілом кредиту, 80 655, 22 грн - проценти. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК України).

На суд апеляційної інстанції такі обов'язки покладаються в силу ст. 303 ЦПК України.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіку погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності за кожним із платежів (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах№ 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року та № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що на підставі заяви про застосування позовної давності (за умови, що зміст спірних правовідносин не передбачає збільшення тривалості позовної давності порівняно із загальним строком) кредитна заборгованість зі тілом кредиту та процентами підлягає стягненню за останні календарні три роки перед зверненням кредитора до суду, а стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою.

У справі встановлено, що 21 грудня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 467/ФКВ-07, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 227 250 грн зі сплатою 14, 6 % річних зі строком повернення до 20 грудня 2010 року.

Повернення ОСОБА_3 кредиту та платежів за ним визначено щомісячними зобов'язаннями відповідно до графіку платежів.

Виконання зобов'язань за договором кредиту забезпечено порукою ОСОБА_4 за договором від 21 грудня 2007 року № 467/П/1-07, ОСОБА_5 за договором від 21 грудня 2007 року № 467/П/2-07, іпотекою домоволодіння по АДРЕСА_1 загальною площею 184, 5 кв. м, згідно договору від 22 грудня 2007 року, укладеного із ОСОБА_6

За договором про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30 червня 2010 року право вимоги за кредитним договором № 467/ФКВ-07 від 21 грудня 2007 року відступлено ПАТ «Дельтабанк».

Із позовом, що розглядається, банк звернувся 31 липня 2013 року (згідно відбитку календарного штемпеля поштового відділення про прийняття конверта банку для пересилання).

Відповідач ОСОБА_3 заявив про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до вимог банку у суді першої інстанції.

Перевіряючи правильність застосування норм закону про позовну давність до спірних правовідносин судом першої інстанції, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року).

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності, дотримання якого є передумовою для вимоги банку про повернення щомісячних прострочених платежів.

Право кредитора достроково вимагати повернення кредиту передбачається п. 4.3.4, п. 6.2 кредитного договору № 467/ФКВ-07 від 21 грудня 2007 року.

За змістом вимоги банку № 06/660 від 18 травня 2009 року, ОСОБА_3 надавався строк протягом 15-ти робочих днів з моменту надіслання вимоги повернути у повному обсязі отримані кредитні кошти, сплатити проценти (комісії) за користування кредитом за фактичний (неоплачений) період та пеню за несвоєчасне повернення кредиту і несвоєчасну сплату процентів. Вимогу про дострокове повернення кредиту мотивовано порушенням позичальником строку та порядку погашення кредиту, внаслідок чого станом на 18 травня 2009 року утворився борг у розмірі 188 974, 09 грн (Т. 1, а. с. 186).

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про припинення поруки, що за висновками районного суду припинилася внаслідок непред'явлення кредитором вимог до поручителів протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання - 08 червня 2009 року (кінцевий строк вимоги про дострокове повернення кредиту).

Разом з тим, наявність такої вимоги та її зміст у контексті доводів відповідача про сплив позовної давності за вимогами банку апеляційний суд не дослідив.

За змістом ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Обставин про те, чи здійснювалися позичальником платежі після вимоги 18 травня 2009 року суд не дослідив та з урахуванням наведеного дійшов передчасного висновку про звернення банку до суду у межах строків позовної давності.

Крім того, фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання на момент уступки становив 217 878, 60 грн (Т. 1, а. с. 30).

У липні 2013 року ПАТ «Дельтабанк» до стягнення заявлено суму боргу у розмірі 300 723, 53 грн.

Разом з тим, розрахунків цієї суми із відображенням періоду, за який утворився борг у такому розмірі, та порядку його нарахування (процентна ставка, база нарахування тощо) позивач не надав.

Апеляційний суд стягнув із боржника 156 405, 22 грн, із яких 75 750 грн - борг за тілом кредиту, 80 655, 22 грн - проценти.

Однак розрахунків стягнутої суми із посиланням на докази, які підтверджують період та порядок її нарахування у своєму рішенні не навів.

Таким чином, обставини про розмір та період нарахування плати за користування кредитом, боргу за тілом кредиту, щодо яких виник спір, не з'ясовані, а тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню у частині стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельтабанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 156 405, 22 грн із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Доводів на скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду у частині відмови у позові до поручителів та про звернення стягнення на предмет іпотеки у касаційній скарзі не наведено, підстави для виходу за межі касаційної скарги відсутні, а тому в цій частині рішення апеляційного суду залишається без змін.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2014 року скасувати у частині стягнення із ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельтабанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 156 405, 22 грн, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук