АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3009/2015 Головуючий у І інстанції - Пономаренко Н.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Редька О.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі генерального директора Півнюка Олександра Володимировича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року у справі за позовом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року представник позивача Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому просив стягнути з відповідача на підставіст.1166 ЦК України завдану ним підприємству матеріальну шкоду в розмірі 12623,50 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно з наказом № 298 від 06.10.2009 року ОСОБА_4 було призначено виконуючим обов'язки Генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на підставі наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 06.10.2009 року № 1024 «Про призначення виконуючого обов'язки Генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення». Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 19.02.2010 року № 49-О ОСОБА_4 звільнено з посади виконуючого обов'язки Генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на підставі п.6 ст.40 КЗпП України. На даний час ОСОБА_4 працює в Концерні РРТ на посаді першого заступника генерального директора на підставі наказу № 38/ок від 12.05.2014 року.

З 21.05.2013 року по 20.08.2013 року Державною фінансовою інспекцією України проводилась планова ревізія фінансово-господарської діяльності Концерну РРТ за період з 01.01.2011 року по 31.03.2013 року та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2009 року по 31.12.2010 року, за результатами якої був складений акт № 06-21/70 від 20.08.2013 року, яким було встановлено порушення п.5.2 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою КМУ від 15.06.1994 року № 414, головному бухгалтеру Концерну РРТ ОСОБА_5 нараховувалась надбавка в розмірі 10% до посадового окладу за період з 01.01.2009 року по 01.02.2013 року. Наказом №1 н/т від 04.01.2010 року за підписом ОСОБА_4 встановлено працівникам Концерну РРТ, зокрема, ОСОБА_5, надбавку до посадового окладу з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року в розмірі 10%. Актом Державної фінансової інспекції України № 06-21/70 від 20.08.2013 року встановлено, що порушення допущено з вини в.о. Генерального директора ОСОБА_4, яким підписано наказ № 1 н/т від. 04.01.2010 року. Внаслідок допущених порушень завищено адміністративні витрати, що вплинуло на фінансові результати та є порушенням ч.1 ст.3, ч.8 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні». Таким чином внаслідок порушень Концерну РРТ завдано збитків на загальну суму 12623,50 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, вказуючи на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, звернулися до суду із заявами, в яких просили розглядати справу за їх відсутності.

На підставі ст.. 305 ч.2 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з'явилися, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з копією наказу № 1024 від 06.10.2009 року Міністерства транспорту та зв'язку України ОСОБА_4 було призначено виконуючим обов'язки Генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (а.с.5).

Згідно з копією наказу № 298 від 06.10.2009 року Концерну РРТ ОСОБА_4 було призначено виконуючим обов'язки Генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (а.с.6).

Наказом № 49-О від 19.02.2010 року Міністерства транспорту та зв'язку України ОСОБА_4 звільнено з посади виконуючого обов'язки Генерального директора Концерну РРТ (а.с.7).

Відповідно до копії наказу № 13/ок від 10.06.2010 року про припинення трудового договору (контракту) Концерну РРТ ОСОБА_4 звільнено 10.06.2010 року з посади виконуючого обов'язки Генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на підставі п.6 ст. 40 КЗпП України (а.с.9).

З копії наказу № 1 н/т від 04.01.2010 року Концерну РРТ за підписом в.о. Генерального директора ОСОБА_4 вбачається нарахування надбавки до посадового окладу працівникам Концерну РРТ (а.с.10).

Згідно з копією наказу № 38/ок від 12.05.2014 року Концерну РРТ ОСОБА_4 було прийнято на роботу з 13.05.2014 року на посаду першого заступника Генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (а.с.11).

З копії акту № 06-21/70 від 280.08.2013 року та копії Додатку №20, складеного Державною фінансовою інспекцією України, вбачається порушення п.5.2 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою КМУ від 15.06.1994 року № 414, а саме: головному бухгалтеру Концерну РРТ ОСОБА_5 нараховувалась надбавка в розмірі 10% до посадового окладу за період з 01.01.2009 року по 01.02.2013 року (а.с.12-17).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення позивачем норм процесуального та матеріального права, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст.. 136 ч.4 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

До ОСОБА_4 пред'явлено вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої в період виконання ним обов'язків керівника , а саме Генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення.

З матеріалів справи вбачається , що Концерн РРТ є державним об'єднанням підприємств і належить до сфери управління Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, крім того, із матеріалів справи вбачається, що призначення та звільнення відповідача з роботи відбувалося за наказом Міністерства транспорту та зв'язку України, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач за даним позовом є неналежним, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути матеріальну шкоду, завдану підприємству діями відповідача саме у зв'язку із виконанням ним трудових обов'язків, в тому така шкода повинна бути відшкодована на підставі трудового законодавства, оскільки між сторонами існують трудові стосунки.

Посилання позивача на ст.. 1166 ЦК України є неправомірним, так як на підставі цієї норми цивільного законодавства стягується матеріальна шкода, завдана на підставі деліктних правовідносин, а між сторонами існували трудові стосунки, що виникли на підставі укладеного між ними контракту, який є видом трудового договору.

Трудове законодавство передбачає інший порядок та розмір стягнення завданої підприємству, установі, організації матеріальної шкоди її працівником, а ст.. 1166 ЦК України передбачає відшкодування шкоди , в разі доведеності, в повному розмірі, завданому винними діями особи, що її завдала.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, оскільки позивач просив її стягнути з інших правових підстав, ніж тих, які склалися між сторонами, а суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог та змінити підстави позову.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку і прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасовано з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі генерального директора Півнюка ОлександраВолодимировича відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :