Провадження №2/751/118/15
Рішення

Іменем України

12 лютого 2015 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Мороз К. В.

при секретарі Шестак К. В.

з участю позивача-відповідача ОСОБА_1, представника позивача-відповідача ОСОБА_2, відповідача-позивача ОСОБА_3, представника відповідача-позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ майна та встановлення порядку користування ним, в якій просить визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном, визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивує тим, що з ОСОБА_3 вона перебувала у шлюбі, який 10.07.2012 року розірвано ВРАЦС Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 185. Від шлюбу дітей не мають. За час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу № 3-723, 11.03.2003 року була придбана квартира АДРЕСА_1. Спільної згоди щодо поділу вищевказаного спільного сумісного майна та порядку його користування між сторонами немає.

16.01.2015 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, в якій просить визнати за ним право особистої приватної власності на 1/4 частину житлового будинку № АДРЕСА_1, придбаного по договору купівлі-продажу № 3-723 від 11.03.2003 року. Свої вимоги мотивує тим, що з ОСОБА_1 вони уклали шлюб 28.10.1998 року, зареєстрований Менським ЗАГС. Придбання на його ім'я 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 по договору купівлі-продажу № 3-723 від 11.03.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Чернігівської нотаріальної контори ОСОБА_5 Згідно п.3 договору купівлі-продажу № 3-723 від 11.03.2003 року, відповідно до відомостей, викладених у витязі з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 06 березня 2003 року дійсна вартість вищезгаданої частини будинку на час укладення договору купівлі-продажу становила 10000 грн., а придбав цю частину будинку за 18550 грн. Вартість 1/4 частини житлового будинку № 81 на даний час визначено в сумі 50000 грн. ОСОБА_3 вважає, що вказана 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя, виходячи з того, що вона була придбана виключно за кошти, які належали йому особисто (власні збереження, які були заощаджені ще до шлюбу з ОСОБА_1 та частина коштів, яка була передана сестрою відповідача-позивача за частину будинку, яка залишилась їм у спадщину від батьків та знаходиться у м. Фастів Київської області), а не за спільні кошти з ОСОБА_1 про що достовірно було відомо останній. Крім того ОСОБА_1 до травня 1999 року ніде не працювала, не мала будь-якого доходу. З травня 1999 року ОСОБА_1 стала працювати, заробітна плата була незначна, а тому придбати спірну частину будинку за кошти сімейного бюджету ОСОБА_3 не міг.

19.01.2015 року ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна, в якій просить визнати 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 спільним майном, визнати за нею право власності на 1/8 частину будинку АДРЕСА_1

В судовому засіданні ОСОБА_1 первісний позов підтримала та просила його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Пояснила, що кошти на будинок вони збирали разом, коли не вистачало 1000 доларів, привіз її брат. Оскільки відповідач-позивач був головою сім'ї, тому будинок оформили на нього. З сестрою відповідач - позивач з 1998 року по 2007 рік не спілкувався, не зустрічався, говорив, що будинок залишився сестрі, оскільки вона доглядала батьків. Про розписки та про гроші позивач-відповідач нічого не знала.

Представник позивача-відповідача в судовому засіданні пояснила, що будинок було придбано за спільні кошти. Будинок придбали в 2003 році, в період чинності КЗпШС. Частину коштів на будинок давали батьки позивача-відповідача перед купівлею будинку.

Зустрічний позов обґрунтований сімейним кодексом України, хоча спірні правовідносини регулюються КЗпШС, який не визначав поняття особистої приватної власності.

ОСОБА_3 в судовому засіданні в задоволенні первісного позову просив відмовити, зустрічний позов просив задовольнити. Пояснив, що спірна частина будинку була придбана на кошти, які він отримав від сестри ОСОБА_6 в рахунок переуступки спадкового майна після смерті батьків, на суму близько 13000-15000 грн. В порядку доповнення пояснив, що частина будинку, яка куплена за його особисті кошти є його особистою власністю, а решту потрібно поділити між сторонами.

Представник відповідача-позивача в судовому засіданні зустрічну позовну заяву підтримала. Пояснила, що придбане майно за гроші, отримані від спадкового майна. Обґрунтування ОСОБА_3 в порядку доповнення підтримала.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що позивач-відповідач його сестра, вона разом з чоловіком довгий час збирали гроші на придбання житла. На початку 2003 року його сестра звернулася з питанням про надання коштів і він разом з батьками надали 1000 доларів США. Сестра казала, що частину будинку придбали за 3000 доларів США. В його присутності питання про те, за ким буде зареєстровано право власності на майно не обговорювалося. Про те, що будинок зареєстрований на ОСОБА_3, дізнався коли сторони розлучалися.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що будинок сторони купували разом. Зі слів позивачки -відповідачки свідок знала, що вони вели спільне господарство, був спільний бюджет, збирали гроші на житло. Гроші в сумі 1000 доларів США привіз брат позивачки-відповідачки від батьків і передав у присутності свідка. Відповідач-позивач з сестрою не спілкувався, вона з'явилася, коли йому було 48 років. Купили сторони будинок в 2003 році за 3000 доларів США, до цього часу знімали житло.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що після смерті батьків у неї та ОСОБА_3 відносини були не дуже гарні. Після смерті батьків залишилася спадщина - будинок в м. Фастові. Через деякий час до свідка приїхав ОСОБА_3, сказав, що хоче купити житло. Свідок і ОСОБА_3 домовилися, що вона сплатить ОСОБА_3 його частину у спадковому майні, тому уклали договір, грошові кошти передавалися частинами, згідно розписок. Після того, як ОСОБА_3 придбав житло, розписки не писалися, але свідок кошти передавала і далі. Згідно розписок свідок передала ОСОБА_3 15500 грн., які були використані на придбання частини будинку, про що свідок знає зі слів ОСОБА_3

Вислухавши осіб, які брали участь в судовому засіданні, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 28 жовтня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюбу, який 10 липня 2012 року було розірвано, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану ( а. с. 32).

11 березня 2003 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу частини будинку ( а. с. 35). Згідно умов даного договору ОСОБА_3 купив 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1. Продаж вчинено за 18550 грн..

З інформації реєстру прав власності на нерухоме майно ( а. с. 19-20) вбачається, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1

З копії розписок ( а. с. 49-52) вбачається, що 05.05.2001 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_6 2500 грн., 24.11.2001 року отримав 3000 грн., 19.10.2002 року отримав 7000 грн., 01.03.2003 року отримав 3000 грн..

Визначаючи характер спірних правовідносин судом встановлено, що між сторонами виникає спір визначення майна - 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю. Враховуючи, що майно набуто до набрання чинності Сімейного кодексу України, тому до даних правовідносин застосовуються норми матеріального закону - Кодексу про шлюб та сім'ю України. Хоча ОСОБА_3 не вірно визначив норми матеріального права обґрунтовуючи позовні вимоги по зустрічному позову, проте суд застосовує ті норми матеріального права які регулюють правовідносини, в тому числі і норми визнання права власності кожного подружжя у порядку визначеному ст. 24 КпШС України.

Згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно ст. 24 КпШС, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" надані роз'яснення, що якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС).

Враховуючи, що 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_3 11 березня 2003 року в період перебуванню у шлюбі з ОСОБА_1, тому дане майно в силу положень ст. 22 КпШС України належить до спільного сумісного.

Проте визначаючи частки сторін у спільному майні подружжя суд бере до уваги грошові кошти отримані ОСОБА_3 в сумі 3000 грн. згідно розписки від 01 березня 2003 року, які відповідно до положень ст. 24 КпШС України є його особистою власністю, що становить 16/100 частин від придбаного майна ( 3000*100/18550=16) і 4/100 частини від всього будинку.

Суд визнає 3000 грн. отриманих 01.03.2003 року від ОСОБА_6 особистою власністю ОСОБА_3, оскільки вони отримані в рахунок сплати частки вартості спадкового майна, право на яке виникло у ОСОБА_3. Враховуючи незначний проміжок часу між отриманням грошових коштів і укладенням Договору купівлі-продажу частини будинку, суд визнає, що дані грошові кошти були вкладені у придбання частини будинку, яке є предметом позовних вимог. Доказів в обґрунтування заперечень вкладення даних коштів у придбання частини будинку ОСОБА_1 не надала.

Надані копії розписки від 05.05.2001 року на суму 2500 грн., від 24.11.2001 р. на суму 3000 грн., від 19.10.2002 року на суму 7000 грн. судом не приймаються, як належні та допустимі докази вкладення даних грошових коштів у придбання частини будинку, що є предметом позовних вимог, тому позовні вимоги ОСОБА_3 по зустрічному позову підлягають задоволенню частково.

Враховуючи, що судом визначений розмір частки власності ОСОБА_3 відповідно до положень ст. 24 КпШС України, тому суд відповідно до ст. 22 КпШС України визнає, що 21/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3. ( 1/4= 25/100 - 4/100 = 21/100). Відповідно до вимог ст. 28 КпШС України частки сторін у спільному сумісному майні є рівними, тому на кожного припадає 10,5/100 частин будинку ( 21/100 / 2 = 10,5/100).

Загальна частка ОСОБА_3 в будинку № АДРЕСА_1 складає 14,5/100 частин, а ОСОБА_1 10,5/100 частин.

ОСОБА_10 визначена вартість 1/8 частини будинку АДРЕСА_1 в сумі 84000 грн., ОСОБА_3 доказів в обґрунтування заперечень визначення вартості ціни позову не надав, тому вартість 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 суд визначає в сумі 168000 грн..

Пред"являючи зустрічний позов ОСОБА_3 сплатив судовий збір в сумі 245 грн. 00 коп. ( а. с. 22) і згідно ст. 82 ЦПК України просив відстрочити сплату судових витрат до ухвалення судового рішення ( а. с. 24). Враховуючи, що ОСОБА_3 не здійснив доплату судового збору в дохід держави в сумі 1435 грн. ( 1680-245=1435), тому дана сума підлягає стягненню за рішенням суду.

Згідно ст. 88 ЦПК України з урахуванням взаємозарахування сум судового збору необхідного до стягнення зі сторін, пропорційно до задоволеної частини їх позовних вимог, суд стягує з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 84 грн. 00 коп. ( 352-268=84). З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягав стягненню судовий збір в сумі 352 грн. ( 840 грн. *42% / 100%=352 грн.). З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягав стягнення судовий збір в сумі 268 грн. ( 1680 грн. *16% / 100%=268 грн.)

Керуючись ст. ст. 22, 24, 28 КпШС України, ч.1 ст. 69 СК України, ст. ст. 3, 10,11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна - задовольнити частково.

Визнати 21/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 10,5/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 14,5/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 84 грн. 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь УК у м. Чернігові Державний бюджет, , МФО 853592, ГУДКСУ в Чернігівській області, розрахунковий рахунок 0004, код бюджетної класифікації 22030001, призначення платежу 02894496 судовий збір в сумі 1435 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К. В. Мороз