АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/5265/13-ц Номер провадження 22-ц/786/150/15Головуючий у 1-й інстанції Шелудяков Л. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Пікуля В.П.,

суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.,

при секретарі: Лимар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, як розпорядження на випадок смерті, що є одностороннім правочином,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту як розпорядження на випадок смерті, що є одностороннім правочином, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько ОСОБА_4 Задовго до смерті та на час самої смерті ОСОБА_4 постійно проживав АДРЕСА_1. Протягом всього літнього життя ОСОБА_4 його утриманням та постійною допомогою займався він - єдиний його син та практично постійно проживав з батьком. Після смерті батька ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець за законом першої черги. В нотаріальній конторі йому стало відомо, що до нотаріальної контори також звернулась із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3, надавши нотаріусу копію заповіту, складеного ОСОБА_4 за час життя, згідно якого він розпорядився своїм майном на випадок смерті, заповівши вказаній вище особі усе належне йому майно. Вказаний заповіт було посвідчено секретарем Абазівської сільської ради Полтавського району 01 листопада 2012 року. ОСОБА_3 не надавала ОСОБА_4 ніякої допомоги, не доглядала за ним. Вважає, що вказаний заповіт складено під впливом обману, помилки або ж в момент його вчинення ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Так, останні п'ять років ОСОБА_4 постійно хворів, його психічний стан був не стабільний. Спадкодавець постійно був дратівливий, страждав на склероз, міг вийти з будинку та забути де знаходиться його оселя, постійно страждав психічним розладом здоров'я, в зв'язку з чим в подальшому до кінця свого життя в нього спостерігалося порушення сприйняття, мислення, емоцій, інтелекту та пам'яті, постійно змінювалося відношення до життя, суспільства та самого себе. Крім того, він постійно говорив йому та близьким людям, знайомим та сусідам про те, що він може вбити будь-кого і йому за це нічого не буде. Також ОСОБА_4 хворів іншими захворюваннями, які в сукупності могли вплинути на прийняття ним рішення.

Враховуючи вказане, позивач ОСОБА_2 просив визнати недійсним заповіт від 01 листопада 2012 року, як розпорядження на випадок смерті, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, посвідченого секретарем Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області ОСОБА_5.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову визначені в ухвалі Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2013 року, а саме: скасовано накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та заборону Полтавській районній нотаріальній конторі вчиняти дії по оформленню та видачі свідоцтва про право на спадщину на будь-яке майно, що належить ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_2 оскаржив рішення, в апеляційній скарзі просив його скасувати та ухвалити нове рішення по суті його позовних вимог. Вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, рішення суду прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_2, а рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Клопотання апелянта про перенесення розгляду справи у зв'язку із проведенням перевірки посадових осіб Абазівської сільської ради управлінням УМВС України в Полтавській області, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вказана перевірка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1257 цього Кодексу заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно із ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної чи цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності.

Ознаками такої поведінки можуть бути невмотивовані, неадекватні чи неконтрольовані дії особи в момент вчинення діяння або і в процесі провадження у справі, а так само при укладенні цивільно-правової угоди.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 01 листопада 2012 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: усе належне йому майно, де б воно не було та з чого б не складалося, на яке він матиме право по закону, та усе те, що належатиме йому на день смерті, заповів ОСОБА_3

Вказаний заповіт посвідчено секретарем Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області ОСОБА_5., яку 11 грудня 2010 року рішенням першої сесії шостого скликання Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області обрано секретарем Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

У спадкодавця був син ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про його народження, виданого виконавчим комітетом Гожулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області 11 травня 1985 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що стверджується актовим записом про смерть №37, проведеного виконавчим комітетом Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області та свідоцтвом про його смерть.

Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке належало померлому.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України ОСОБА_2, який був зареєстрований у одному будинку з спадкодавцем, подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу протягом строку, передбаченого ч.1 ст.1270 ЦК України, як спадкоємець за законом.

Також, у встановлений законом строк до нотаріальної контори звернулась спадкоємець на майно ОСОБА_4 за заповітом ОСОБА_3

Оспорюючи заповіт, син спадкодавця позивач ОСОБА_2 посилався на те, що вказаний заповіт складено під впливом обману, помилки або ж в момент його вчинення ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Згідно акту №541 посмертної судово-психіатричної експертизи встановлено, що ОСОБА_4 на 01 листопада 2012 року не виявляв ознак будь-якого психічного розладу і міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складанні заповіту ( а.с. 163-177).

Судом першої інстанції при розгляді справи були також допитані свідки.

Так, допитана свідок ОСОБА_5. показала суду, що вона працює в Абазівській сільській раді Полтавського району, на неї як на посадову особу покладено обов`язки вчинення нотаріальних дій, в тому числі і посвідчення заповітів. На час складення ОСОБА_4 заповіту вона працювала секретарем сільської ради. До сільської ради приходив ОСОБА_4 зробити доручення та заповіт. В приміщення сільської ради ОСОБА_4 зайшов сам, а потім зайшла невідома їй жінка. Ніякої підозри щодо стану здоров'я, незвичної поведінки ОСОБА_4 у неї не виникало. Він їй пояснив, що на старість залишився один, і бажає оформити заповіт. Вона оформила вказані документи. Заповіт він прочитав.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що знала ОСОБА_4 сім років. Він переніс інсульт, погано балакав. Вона з чоловіком приїздила до нього, готовила їжу. Показала, що ОСОБА_4 був неадекватний, не міг нормально розмовляти, не впізнавав їх та виганяв, був агресивний та не міг писати та читати. У нього трусились руки, він навіть не міг їсти. Коли ОСОБА_4 перебував на лікуванні в с.Абазівка Полтавського району, з чоловіком привозила їжу, речі, ліки. Про те, що його відвідує відповідач ОСОБА_3 вона не знала та ніколи її не бачила.

Свідок ОСОБА_7 показала, що ОСОБА_4 доводився другом її сім'ї. Він був дивною людиною, міг кричати, а потім нормально розмовляти. Він дуже любив свого сина. Ніколи ОСОБА_4 не розказував їй про жінку, яка його доглядає. Останній час ОСОБА_4 бачила на початку весни 2013 року.

Свідок ОСОБА_8 показав, що йому відомо, що ОСОБА_4 хворів та був неадекватний, стріляв з рушниці у свого сина, при житті замовив собі пам'ятник. Він відвідував ОСОБА_4 в лікарні, і останній його не впізнавав.

Свідок ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_4 був її сусідом, розповідав, що пенсія у нього невелика та ще й необхідно платити аліменти на дитину, яка записана на нього. Говорив їй, що його син приходив лише за грошима. Починаючи з літа 2012 року доглядати ОСОБА_4 приходила відповідач ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_10 показав, що відповідач ОСОБА_3 доглядала за ОСОБА_4, за сина він був скривджений, оскільки з ним відбулась сварка. Про заповіт йому нічого не відомо. Він бачив у ОСОБА_4 аркуш паперу, на якому написано, що він бажав щоб усе, що йому належить, перейшло до ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_11 показала, що знає ОСОБА_4 з дитинства. Останній час за ним доглядала ОСОБА_3, сина не бачила. Дійсно він при житті зробив собі пам'ятник та казав, що потім нікому буде зробити.

Свідок ОСОБА_12 повідомила, що ОСОБА_4 являвся її кумом, говорив з нею по телефону незадовго до смерті, розказував про заповіт.

Свідок ОСОБА_13 показала суду, що вона була знайома з ОСОБА_4 та його сином ОСОБА_2 З відповідачем ОСОБА_3 вона не знайома. ОСОБА_4 проживав по сусідству з її домом, був неадекватний, ходив по вулиці забалакувався, брудний, не всіх впізнавав. ОСОБА_2 постійно приїздив до батька та щось йому привозив. ОСОБА_4 хотів найняти жінку щоб йому допомагала.

За приписами ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, та те, що позивач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував, що на час складання заповіту ОСОБА_4 за своїм станом здоров'я не розумів значення своїх дій та не керував ними, пояснення позивача у справі не містять обставин, що свідчать про неадекватність, невмотивованість і неконтрольованість дій заповідача ОСОБА_4 ні до складення ним заповіту від 01 листопада 2012 року, ні на момент його складення, ні після цього, а також беручи до уваги висновок посмертної судово-психіатричної експертизи №541 від 20 жовтня 2014 року, суд першої інстанції, давши оцінку доказам згідно ст. 212 ЦПК України, вірно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, як розпорядження на випадок смерті, що є одностороннім правочином.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем належним чином не обґрунтовано та не надано доказів щодо визнання недійсним заповіту і із інших підстав, передбачених законодавством, а також відсутні підстави вважати вказаний правочин нікчемним.

Окрім того, оскільки в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, у відповідності до положень ст.154 ЦПК України судом першої інстанції вірно скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2013 року щодо накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_4 та щодо заборони Полтавській районній нотаріальній конторі вчиняти дії по оформленню та видачі свідоцтва про право на спадщину на будь-яке майно, що належить ОСОБА_4

Безпідставними є посилання апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо порушення його прав, як сторони у справі, відмовою суду першої інстанції викликати в якості свідка лікаря Абазівської сілської лікарні.

Так, згідно журналу судового засіданні 01.04.2014 року адвокат позивача ОСОБА_14 просив витребувати з Абазівської амбулаторії історії хвороби та викликати свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16, дане клопотання було судом задоволено.

Також за клопотанням адвоката відповідачки - ОСОБА_17 у судове засідання викликався лікар - фахівець в галуз психіатрії з психіатричної лікарні. Відомостей про заявлення стороною позивача клопотання щодо виклику саме лікаря Абазівської сілської лікарні у справі немає.

Також у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилався на нез'ясування місцевим судом яким чином сплачувалось державне мито при вчиненні заповіту.

Однак, такі посилання на увагу не заслуговують, так як згідно довідки Абазівської сільської ради від 05.01.2015 року при посвідченні секретарем сільради ОСОБА_5. заповіту ОСОБА_4 було сплачено держмито в розмірі 0,85 грн. до каси сільської ради.

Окрім того, порядок проведення оплати за вчинення нотаріальних дій, зокрема, посвідчення заповіту, не спотворюють волю спадкодавця і в даному випадку не мають правового значення по справі, а тому не можуть бути підставою для визнання заповіту недійсним.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.П. Пікуль

Судді: О.В. Прядкіна

О.О. Панченко