Справа № 347/1208/14-ц
Провадження № 22-ц/779/64/2015
Головуючий у 1 інстанції Турянський І.Є.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про виселення із житлового будинку який є предметом договору іпотеки за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Косівського районного суду від 18 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Косівського районного суду від 18 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про виселення із житлового будинку АДРЕСА_1, який є предметом договору іпотеки.

Апелянт в скарзі вказує, що не погоджується з висновком суду та з його посиланням на Законом України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» яким встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави. Згідно ст..33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Ст.ст. 37-39 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, продаж предмета іпотеки іпотекодержателем шляхом укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем або реалізація через прилюдні торги.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо можливості застосування положень Закону України від 03.06.2014 року є помилковим, оскільки виселення мешканців фактично не є способом звернення стягнення та не є відчуженням майна. Твердження суду першої інстанції, що попереднє рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки припинило свою дію, є безпідставним, оскільки на даний момент відсутній будь-який законодавчий акт який передбачає зупинення виконання судових рішень.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 23.08.2007 року уклали кредитний договір №IFU0GA00000403, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачці кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 34025,00 дол. США строком до 22.08.2017 року, а відповідачка зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 23.08.2007 року уклали договір іпотеки, згідно якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 204,60 кв.м., житловою площею 111,0 кв.м, який розташований в АДРЕСА_1 Косівського району Івано-Франківської області. Будинок належить відповідачці на праві власності на підставі свідоцтва про право власності.

Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Згідно зі статями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а отже, у порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідачка зобов'язання за кредитним договором не виконала.

Відповідно до рішення Косівського районного суду від 23.07.2009 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 204,60 кв.м., житловою площею 111.0 кв.м, який розташований в АДРЕСА_1 Косівського району Івано-Франківської області, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк».

Однак, згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що будинок, який є предметом договору іпотеки, є місцем постійного проживання відповідачки та членів її сім'ї, що стверджується відповідними довідками, що містяться у матеріалах справи.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» унеможливлює задоволення претензій кредитора і дає підстави для відмови в позові.

Колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Косівського районного суду від 18 листопада 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Вакарук

Л.В. Ясеновенко