Справа № 361/5900/14 Головуючий у І інстанції Шинкар А.О.
Провадження № 22-ц/780/1110/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська
Категорія 42 17.02.2015

УХВАЛА
Іменем України
17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

при секретарі Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління, третя особа ОСОБА_2 про визнання ордера на жиле приміщення недійсним,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :
У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання ордера на жиле приміщення недійсним. Позов мотивував тим, що в період з 1981 по 2007 роки проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, має 26 років вислуги. Під час проходження військової служби був поставлений на квартирний облік у Броварському ОМВК з 01 липня 2003 року. Кімнату, яку він зараз займає, ОСОБА_1 отримав в 2003 році за розпорядженням Командувача ППО, відремонтував приміщення за свої кошти, проводив оплату за комунальні послуги. Поточні зміни в житловому законодавстві та визначення нового статусу військового гуртожитку, зміна нумерації кімнати передбачають видачу ордеру на займану кімнату та відповідну перереєстрацію за місцем проживання, на даний час він зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . 02 серпня 2013 року відповідач надіслав йому повідомлення у формі припису про те, що станом на 01 серпня 2013 року позивачем документально не підтверджено законність його проживання та зайняття ним житлової площі. Відповідач відмовив йому в укладанні договору на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв, що перешкоджає в оплаті за проживання у військовому гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 , та повідомив, що 24 березня 2014 року ОСОБА_3 на вільне житлове приміщення у гуртожитку було видано ордер № 94 на склад сім`ї особи працівнику Збройних Сил України ОСОБА_2 . Просив визнати ордер № 94 від 24 березня 2014 року на жилу площу в гуртожитку кімнату АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_2 недійсним та скасувати його.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2014 року позов задоволено, визнано недійсним та скасовано ордер № 94 від 24 березня 2014 року на жилу площу в гуртожитку кімнату АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідач Київське КЕУ, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання ордера на жиле приміщення недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що всупереч вимогам закону відповідачем видано ордер на жиле приміщення, яке займає позивач, при відсутності судових рішень щодо незаконності користування позивачем спірним жилим приміщенням.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що згідно паспортних даних та наявних в матеріалах справи довідок ОСОБА_1 із 31 жовтня 2003 року зареєстрований у АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Київського квартирно-експлуатаційного управління (далі КЕУ) № 136/д від 14 лютого 2012 року, ОСОБА_1 утримувану житлову площу окрему квартиру у АДРЕСА_4 залишив дорослому сину ОСОБА_4 (а. с. 76).

02 серпня 2013 року Київське КЕУ направило ОСОБА_1 припис, яким повідомило, що позивач документально не підтвердив законність проживання та зайняття житлової площі а також не уклав договори на проживання в гуртожитку в АДРЕСА_2 , та вказало до 10 серпня 2013 року здати всі необхідні документи для оформлення договору на проживання або надати письмову відповідь про причини відмови щодо укладення даного договору у встановлені терміни в межах чинного законодавства (а. с. 12).

26 листопада 2013 року ОСОБА_1 направив до ККЕУ листа про те, що в казармі колишньої військової частини НОМЕР_1 , переобладнаної під гуртожиток сімейного типу, АДРЕСА_5 , він проживав і проживає зі своєю сім`єю з 2003 року і по теперішній час. Просив офіційно укласти з ним договір на проживання у гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 14).

Листом від 05 грудня 2013 року ККЕУ повідомило ОСОБА_1 , що в гуртожитку за даною адресою фактично проживає його син ОСОБА_4 разом з сім`єю, якому ОСОБА_1 залишив квартиру, одержану від МОУ за адресою АДРЕСА_4 , і згідно актів обстеження 2012 та 2013 років, сам ОСОБА_1 із 2007 року в гуртожитку не проживає і укладення договору з ним не є можливим (а. с. 15).

Згідно довідки Київського КЕУ від 12 листопада 2013 року № 361 ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у Броварському ОМВК з 01 липня 2003 року по 12 вересня 2013 року складом сім`ї одна особа, а також у списках осіб, які мають право на позачергове отримання житлових приміщень, із 14 вересня 2007 року по 12 вересня 2013 року. Житлом за рахунок МОУ забезпечувався у Чернігівській КЕУ, у Броварському гарнізоні не забезпечувався, є наймачем іншого жилого приміщення (а. с. 11).

14 березня 2014 року Київське КЕУ видало ордер на жилу площу в гуртожитку № 94 на ім`я ОСОБА_2 та його дочки за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 18).

Згідно довідки Київського КЕУ № 303/25-2420 від 16 липня 2014 року, станом на 01 січня 2012 року у спірній квартирі проживав і проживає по теперішній час син ОСОБА_1 ОСОБА_4 з дружиною та дитиною, тому нарахування за спожиті житлово-комунальні послуги проводяться згідно кількості фактично проживаючих мешканців (а. с. 44).

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЖК України ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Такі ж вимоги викладені у п. 34 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року та п. 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470.

Відповідно до ст. 59 ЖК України ордер може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках неправорміних дій службових осіб при вирішенні питання про надання житлового приміщення, а також у інших випадках порушення порядку і умов надання житлових приміщень.

Таким чином, суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства та дійшов обгрунтованого висновку, що оскільки спірне житлове приміщення не було вільним на час видачі ордеру, такий ордер підлягає скасуванню.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач ордер на гуртожиток не отримував, безпідставно проживає у спірному житловому приміщенні, а тому права позивача не порушуються оскаржуваним ордером, виданим на вільне житлове приміщення. Висновків суду про скасування ордеру на ім`я ОСОБА_2 вони не спростовують, оскільки ордер на вселення в приміщення може бути видано тільки в тому випадку, якщо жиле приміщення є фактично та юридично вільним, та навіть і в тому випадку, коли в ньому проживають особи без достатніх для цього підстав.

Відповідач не оспорює той факт, що позивач ОСОБА_1 до моменту видачі ордеру на ОСОБА_2 неодноразово звертався із заявами 26 листопада 2013 року та 27 жовтня 2013 року до Київського КЕУ з проханням укласти з ним договори на проживання за вищевказаною адресою, тобто відповідачу було відомо про те, що спірна кімната не є вільною для заселення третіх осіб та видача їм ордера з огляду на це є протиправною.

Доводами апеляційної скарги також не заперечено тих обставин, що спірна кімната № 10 була фактично зайнята позивачем та членами його сім`ї на момент видачі ордера на ОСОБА_2 , зокрема листом від 05 грудня 2013 року, посилаючись на те, що в спірній квартирі фактично проживає син позивача, якому позивач залишив виділену йому квартиру в м. Ічня, відмовив позивачу в укладанні договору на проживання в гуртожитку з підстав не проживання у гуртожитку з 2007 року.

Не спростовують висновків суду і відхиляються колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутній будь-який документ, на підставі якого станом на 2003 та 2014 роки позивач заселився в спірне приміщення та яким документом спірне житлове приміщення за ним закріпилося; договір найму із позивачем не укладався; позивач забезпечений житловою площею, оскільки отриману від Міністерства оборони квартиру в м. Ічня залишив дорослому сину ОСОБА_4 , який в ній і зареєстрований; жилі приміщення або грошова компенсація надаються військовослужбовцям один раз протягом усього часу проходження військової служби.

Колегія суддів звертає увагу, що Київське квартирно-експлуатаційне управління не зверталося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та членів його сім`ї про виселення з передбачених законом підстав. Також відповідачем не було заперечено тих обставин, що позивач регулярно вносив плату за користування спірним житловим приміщенням, яка приймалась відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.