Справа № 202/7343/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 січня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Шклярука Д.С.

при секретарі - Пугач Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення на зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 у якій просять суд ухвалити рішення, яким виселити ОСОБА_3 та її доньку ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, а також зняти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання з квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування таких позовних вимог позивачі зазначають, що вони проживають в належній їм на праві спільної приватної власності квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2.

В їхній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_3, 1965 р.н., та ОСОБА_4, 1995 р.н.

Вказані особи вселилися у зазначену квартиру тимчасово так як ОСОБА_3 була дружиною померлого їхнього померлого сина, а ОСОБА_4 є його донькою та їхньою онукою.

Враховуючи ту обставину, що відповідачам ніде було проживати, вони люб'язно погодились пустити їх тимчасово жити в свою квартиру до тих пір поки вони не знайдуть собі іншого житла.

На даний час у зв'язку з важким матеріальним становищем вони вирішили продати, або обміняти належну їм квартиру для того щоб в подальшому придбати собі інше житло. З метою продажу квартиру вони зверталися до агентств з нерухомості, однак там повідомили, що продати квартиру з зареєстрованими у ній мешканцями досить проблематично, фактично не можливо, так як покупці вимагають, що під час укладення договору купівлі-продажу в квартирі вже не було зареєстрованих та проживаючих осіб.

Позивачі повідомили відповідачів про необхідність їх виселення та зняття з реєстрації, однак останні не погодились добровільно звільнити квартиру, більш того заявили, що теж мають право власності на квартиру.

Вони вважають, що відповідачі порушують їх право власності на житло, що в свою чергу унеможливлює в повній мірі скористатися своїми правами користуватися своєю квартирою так як її більшу частину займають відповідачі, по-друге не можливо використати своє право на продаж квартири, так як сам факт проживання та реєстрації в ній відповідачів, безпосередньо впливає на можливість знайти потенційного покупця.

Відповідачі відповідно до документів наданих до суду не є власниками квартири.

Відповідачі без згоди на те позивачів, використовують їх власність для свого реєстраційного обліку. Також вони вважають, що проживання та реєстрація відповідачів в їх квартирі є перешкодою для повного володіння, користування та розпорядження належною їм власністю.

З метою зняття відповідачів з реєстрації у квартирі вони зверталися до Сектору громадянства, реєстрації імміграції фізичних осіб Індустріального РВ УМВС України в Дніпропетровській області, але там було відмовлено у знятті відповідачів з реєстраційного обліку. Також було повідомлено, що з приводу питання зняття відповідачів з реєстрації в квартирі потрібно звернутися до суду.

За час спільного проживання між ними та відповідачами постійно виникають сварки та суперечки, що неодноразово призводило до виклику співробітників міліції.

Відповідачі систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим для позивачів проживання з ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

В судовому засіданні позивачі та представник підтримали позовні вимоги та просили пред'явлений позов задовольнити і виселити відповідачів з спірної квартири. В обґрунтування позову посилалися на обставини викладені у пред'явленій позовній заяві.

Відповідачі та їхній представник проти позову заперечували та у його задоволенні просили відмовити в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях проти позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 квітня 1996 року (а.с. 6) позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1.

Спірна квартира являє собою трикімнатну житлову квартиру, яка розташована на 2 поверсі 10ти поверхового житлового багатоквартирного будинку, має житлової площі 43,6 кв.м., та загальної площі 63,46 кв.м. (а.с. 7).

Позивачі зареєстровані та проживають в спірній квартирі з 04 січня 1990 року (а.с. 8,9 зворотна сторона).

Відповідач ОСОБА_3 є громадянкою Російської Федерації, в 1996 році приїхала на проживання до України з Росії, що підтверджується її посвідкою на постійне проживання (а.с. 10), зареєстрована у спірній квартирі з 09 січня 1997 року. ОСОБА_4 є громадянкою України, донькою відповідача ОСОБА_3 та онукою позивачів, і зареєстрована за адресою спірної квартири з 09 січня 1997 року (а.с. 11). Те, що відповідачі зареєстровані і проживають у спірній квартирі також підтверджується довідкою житлової організації - Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради (а.с. 52).

ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в сел. Ізлучинськ Нижньовартівського району Тюменської області, Російської Федерації. Згідно з свідоцтвом про народження (а.с.48) її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (син позивачів).

ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 квітня 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 50).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпропетровську ОСОБА_6 помер (а.с. 51), та після його смерті у спірній квартирі залишилися проживати його дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі займають одну з трьох кімнат зазначеної квартири АДРЕСА_1.

Між сторонами після смерті ОСОБА_6 почали виникати конфлікти й непорозуміння з різних сімейно-побутових питань, вони зверталися до міліції (а.с. 63-65) з приводу противоправної поведінки як відповідачки ОСОБА_3 так і позивачки ОСОБА_2, через що позивачі й вирішили виселити відповідачів з належної їм на праві приватної власності квартири.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 вказала, що відповідачів вона знає з 1996 року. Коли помер ОСОБА_6 поміж його батьками та відповідачами почалися скандали. Відповідачі бажали довести позивачів до інфаркту, не проявляли до них ніякої поваги, обмежували позивачів у користуванні квартирою. Їй відомі такі факти й обставини, оскільки вона один раз на тиждень приходить і навідується до позивачів. Інколи під час чергових скандалів позивачі викликали працівників міліції. Відповідачі не допомагають позивачам, які навіть інколи просять сусідів сходити в магазин за хлібом, оскільки їм це зробити важко через похилий вік.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні вказала, що вона один раз зустрічалася з позивачкою ОСОБА_2 навесні 2014 року, так як хтіла придбати у позивачів квартиру для своїх батьків. Квартира її влаштовувала, але вона не змогла її купити через те, що не було вирішено питання про виселення і зняття з реєстрації інших мешканців цієї квартири, а саме відповідачів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 вказала, що позивачі й відповідачі є її сусідами. В позивачів було 2 синів ОСОБА_10 та ОСОБА_11. Коли ОСОБА_6 жив на півночі, в Росії, то познайомився з ОСОБА_3, з якою вони згодом одружилися. В них народилася донька ОСОБА_4. ОСОБА_6 захворів та згодом повернувся з півночі на Україну та лікувався. ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4 залишилися на півночі у Росії. Вона в той час, як друг їхньої родини приходила до ОСОБА_6 та допомагала йому у лікуванні. Улітку помер ОСОБА_12, молодший син позивачів, та після цього усі родичі, в т.ч. й особисто позивачі, вмовляли ОСОБА_3 та ОСОБА_4 переїхати з Росії в м. Дніпропетровськ. Вони так і зробили та у 1997 році переїхали на постійне місце проживання до Дніпропетровська. Згодом ОСОБА_6 травмувався та захворів, йому ампутували ногу та у зв'язку з цим він потребував догляду і допомоги. ОСОБА_3 працювала, щоб забезпечувати родину, в т.ч. і позивачів, одягом, лікуванням та їжею, оскільки ОСОБА_6 не працював за станом здоров'я. Усі свята вони проводили разом. На протязі року після смерті ОСОБА_6 сторони жили нормально, але згодом почали виникати конфліктін ситуації. Позивачка ОСОБА_2 почала висловлювати на адресу ОСОБА_3 та її доньки претензії з сімейно-побутових питань, їй почав не подобатися порядок та побут відповідачів, на цьому підґрунті почали виникати свари, які періодично виникають і трапляються й дотепер.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 також підтвердила, що стосунки між сторонами погіршилися після смерті ОСОБА_6

Статтею 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

У відповідності до статей 156, 64 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника будинку, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство.

Отже враховуючи, що ОСОБА_3 є невісткою позивачів, а ОСОБА_4 є їхньою онукою, починаючи з 1997 року відповідачі постійно проживають разом з власниками квартири (позивачами) і ведуть з ними спільне господарство, можна зробити обґрунтований висновок, що вони є членами сім'ї позивачів.

Відповідно до ст. 156 ЖКУ члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідачі користуються квартирою нарівні з її власниками та поміж ними не було жодної іншої угоди про порядок користування квартирою № 228 в буд. 123 по вул. Донецьке шосе у м. Дніпропетровську.

Частина 4 ст. 156 ЖК України встановлює, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 157 ЖК України встановлено, що членів сім'ї власника квартири може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖКУ. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частина 1 ст. 116 ЖК України визначає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Однак, в судовому засідання належних, допустимих і достатніх доказів, які б свідчили про те, що відповідачі систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила соціального співжиття і роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, надано не було.

Як встановлено в судовому засіданні, поміж сторонами виникають лише періодичні непорозуміння та конфлікти, а до правоохоронних органів зверталися із заявами щодо протиправних дій як самі позивачі, так і відповідач ОСОБА_3 посилаючись на протиправну поведінку свекрухи щодо неї.

За таких підстав позовні вимоги не можуть вважатися законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 209,212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук