АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2001/15 Справа № 204/7430/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.,

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі - Видюковій Ю.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, про усунення перешкод в користуванні житлом, вселення, зобов'язання вчинити певні дії, встановлення порядку користування квартирою та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просила усунути перешкоди у здійсненні нею разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_4 права часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом їх вселення у цю квартиру, заборонити відповідачу чинити їм перешкоди у здійсненні права власності (користування) квартирою, зобов'язати ОСОБА_2 протягом 3 днів після набуття чинності цим рішенням передати їй комплект ключів від вхідних дверей в квартиру та встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши їй з неповнолітньою дитиною в користування жилу кімнату, площею 15,2 кв.м., а відповідачу жилу кімнату площею 10,5 кв.м., залишивши у загальному користуванні кухню, коридор та санвузол, а також позивач просила стягнути з відповідача на її користь 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року позов задоволено частково та ухвалено: усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 разом з малолітньою ОСОБА_4 права часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом їх вселення у вказану квартиру та шляхом зобов'язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4 перешкоди у здійсненні права власності (користування) цією квартирою, а також зобов'язано ОСОБА_2 після набуття чинності цим рішенням передати позивачці комплект ключів від вхідних дверей квартири та стягнуто з відповідача на користь позивача 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 487 грн. 20 коп. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2011 року позивачці ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_1 по 1/2 частині (а.с.9-13).

В належній сторонам квартирі зареєстровані самі власники та їхня малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою про склад сім'ї та місце реєстрації № 12174 від 01 липня 2014 року (а.с.19).

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідач чинить позивачці та її малолітній дитині перешкоди, замінив замки від вхідних дверей, у зв'язку з чим позивачка з дитиною не може потрапити до спірної квартири, що також підтверджується неодноразовими зверненнями до правоохоронних органів, а також постановою слідчого СВ Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 09 березня 2013 року, листом Управління-служби у справах дітей виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 16 липня 2014 року за вих. № А/1445, а також довідкою Обласного комунального закладу Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги від 19 листопада 2014 року за вих. № 121, згідно якої ОСОБА_3 та її малолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулись до центру соціально-психологічної допомоги 09 жовтня 2014 року зі скаргами на неможливість потрапити до свого житла за місцем реєстрації через те, що колишній чоловік та батько ОСОБА_2, перешкоджає їм в проживанні, влаштовує постійні конфлікти, проявляє психологічний тиск та фізичне насилля та зазначено, що на момент звернення ОСОБА_3 та її донька знаходилися в стані психоемоційного дисбалансу, мали підвищену тривожність та страхи перед невизначеним майбутнім, на даний час з ними проводиться соціально-педагогічна робота, їм надається комплекс соціально-побутових, психологічних та інформаційних послуг (а.с. 14,18, 37-40, 42).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках, встановлених законом.

Закріплений в нормативно-правових актах принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Задовольняючи позов частково в частині усунення перешкод з боку ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення позивача з малолітньою дитиною у вказану квартиру, а також зобов'язуючи відповідача надати ключі від вхідних дверей квартири, суд першої інстанції обгрунтовно виходив з того, що відповідачем вчинені дії, які порушують права позивачки та малолітньої дитини на проживання у спірній квартирі, а саме відповідач фактично самоправно їх виселив чим перешкоджає вільно користуватись спірною квартирою, змінив замки від вхідних дверей, а також відповідачем заперечується право користування позивачкою цією квартирою.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що ним взагалі не було вчинено дій та перешкод у користуванні позивачці квартирою, а замки від вхідних дверей він змінив лише з тих підстав, що позивачкою вчинено крадіжку його речей, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами цивільної справи та встановленими обставинами, а інших доказів на підтвердження цим обставинам відповідачем, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, суду надано не було.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині є законним і обгрунтованим та ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з цим, з рішенням суду в частині стягнення моральної шкоди колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок протиправних дій відповідача, який чинить позивачу перешкоди у користуванні житловим приміщенням, позивачу було завдано моральну шкоду і на підставі ст. 1167 ЦК України вона має право на її відшкодування.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення в частині вимог про відшкодування моральної шкоди не відповідає.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

При покладенні на відповідача обов'язку відшкодувати моральну шкоду суд безпідставно застосував положення ст. 1167 ЦК України, яка на спірні відносини не поширюються, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини. На житлові правовідносин ця норма матеріального права не поширюється. Норми ЖК України, на підставі яких суд вирішив спір, не передбачають право на відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Ураховуючи, що судом при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди неправильно застосовано норми матеріального права, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині оскаржуване рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального закону, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року у частині задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, про відшкодування моральної шкоди відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді