Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючогосудді КОНДОРА Р.Ю.

суддівЛЕСКА В.В., ЧУЖІ Ю.Г.

при секретаріМАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про повернення банківського вкладу та стягнення процентів, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 листопада 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

23.04.2014 ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» мотивуючи наступним. 15.07.2011 позивач уклав з відповідачем - Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», від імені якого на підставі довіреності від 19.10.2010 № 1426 діяв заст. директора Закарпатської обласної дирекції банку ОСОБА_6, договір банківського вкладу «Премія» (з пролонгацією) № 101/11-16/29. В подальшому сторони уклали додаткову угоду від 05.10.2011 № 101/11-16/29-1, якою виклали пункт 6 договору на вклад «Премія» (з пролонгацією) № 101/11-16/29 від 15 липня 1011 р. в такій редакції: «У випадку звернення Вкладника до Банку з письмовою вимогою про повернення Вкладу до дати закінчення строку вкладу, що визначена у п. 2 Договору, Сторони погодили наступний порядок задоволення такої вимоги: протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту отримання такої вимоги, Банк повертає Вклад в сумі 16000,00 (шістнадцять тисяч) EVRO, разом з нарахованими процентами з розрахунку 15,0 (п'ятнадцять) процентів річних»; всі інші умови договору залишаються без змін; додаткова угода є невід'ємною частиною укладеного сторонами договору, набуває чинності з моменту підписання її сторонами та скріплена печаткою банку.

03.01.2014 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення вкладу до дати закінчення строку вкладу, 13.01.2014 відповідач письмово повідомив, що не може повернути кошти, оскільки на ім'я позивача не відкрито жодного вкладу. Таку позицію відповідач займав і в подальшому.

Водночас у довідці, що була видана Закарпатською обласною дирекцією ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 10.07.2012 за № 10/с07-102-1/8-3491 для подання до дипломатичного представництва ФРН в України з метою підтвердження фінансового становища позивача, зазначено, що ОСОБА_3 має в обласній дирекції банку відкритий рахунок у «ЕВРО», залишок на якому станом на 10.07.2012 складає «16032,87 ЕВРО». Із зазначеної дати жодних коштів з депозитного рахунку позивач не знімав.

Посилаючись на ці обставини та на положення ст.ст. 1059, 1060, 1076 ЦК України, позивач стверджував, що ним дотримані всі умови щодо порядку укладення договору банківського вкладу та його форми, наявність вкладу беззаперечно підтверджена вищевказаною довідкою банку, тому відповідач має повернути позивачу банківський вклад і проценти за користування коштами виходячи з такого розрахунку:

«16000 ЕВРО х 15% річних = 2400 ЕВРО (відсотки за 2011-2012 рр.);

16000 ЕВРО + 2400 ЕВРО = 18400 ЕВРО х 15% річних = 2760 ЕВРО (відсотки за 2012-2103 рр.);

18400 ЕВРО + 2760 ЕВРО = 21160 ЕВРО х 15% річних : 12 місяців х 7 місяців = 1851,5 ЕВРО;

загальна сума до стягнення: 21160 ЕВРО + 1851,50 ЕВРО = 23011,50 ЕВРО (двадцять три тисячі одинадцять ЕВРО, 50 е.ц.».

Позивач просив стягнути з відповідача грошову суму в розмірі 23011,50 ЕВРО в якості повернення банківського вкладу та процентів по ньому за договором банківського вкладу «Премія» (з пролонгацією) за № 101/11-16/29 зі змінами та доповненнями. Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13.11.2014 позов задоволено частково: стягнуто позивачу з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Закарпатської обласної дирекції банку грошову суму в розмірі 16000,00 євро, внесених до банку як вклад за договором банківського вкладу «Премія», а також 2545,16 грн судових витрат на користь держави. У решті позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_3 оскаржила рішення суду в частині відмови в задоволенні вимоги позову про стягнення процентів у розмірі 7011,50 євро, а також в частині відмови в стягненні всієї суми судового збору та витрат по оплаті правової допомоги адвоката. На думку апелянта, додаткова угода є повноцінним договором, що містить усі істотні умови депозитного договору, факт внесення коштів на депозитний рахунок у банку був доведений, тому суд не мав підстав відмовляти у стягненні процентів на вклад. Оскільки позов належало задовольнити повністю, то судовий збір на користь держави слід було стягнути в розмірі 3654,00 грн. Просить в оскарженій частині рішення суду змінити, стягнути на користь позивача з відповідача проценти в розмірі 7011,50 євро та витрати по оплаті правової допомоги адвоката, стягнути з банку судовий збір на користь держави в розмірі 3654,00 грн, а в решті рішення суду залишити без змін.

Відповідач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в апеляційній скарзі ставить питання про скасування рішення як незаконного та необґрунтованого із повною відмовою в позові. Зазначає, що суд не мав належних підстав для висновку про виникнення між сторонами відносин, що випливають з договору банківського вкладу, оскільки такий сторонами не укладався, обов'язкова письмова форма договору не була дотримана, що має наслідком його нікчемність, ніяких коштів у депозит банк від позивача не одержував. Позивач не довів належним чином факту укладення договору, посилається на певні реквізити щодо начебто уповноваженої для укладення договору з боку банку особи, яких насправді не існувало. Підпис посадової особи від імені банку на додатковій угоді не відповідає офіційному взірцю підпису цієї особи, додаткова угода є фальсифікацією. Довідка із вказівкою на залишок коштів на рахунку позивача за указаним на ній номером не реєструвалася в журналі вихідної кореспонденції, а офіційними листами банк повідомляв позивача про відсутність відкритих рахунків. Суд цих обставин і висновків Верховного Суду України, що містяться в прецедентних постановах, не врахував.

Сторони навзаєм подали письмові заперечення на апеляційні скарги, кожна сторона просить скаргу протилежної сторони відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: представника позивача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7, яка апеляцію свого клієнта підтримала, а скаргу банку не визнала, представника відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Драпайла М.В., який апеляцію банку підтримав, а скаргу позивача не визнав, допитавши свідка ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з доведеності факту укладення сторонами договору банківського вкладу. Втім, своїх висновків суд дійшов унаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права і погодитись з ними не можна.

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України); кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-61 ЦПК України).

Закон регулює питання щодо прав і обов'язків, які виникають з договору банківського вкладу, таким чином:

цивільні права та обов'язки виникають, зокрема, з договорів, і повинні належно виконуватися; особа здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки, зловживання правом не допускається (ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526 ЦК України);

вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 абз. 13 Закону України «Про банки і банківську діяльність»);

за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ст. 1058 ч. 1 ЦК України);

договір банківського вкладу укладається у письмовій формі; письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту; у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (ст. 207, ст. 208 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 639, ст. 1059 ч.ч. 1, 2 ЦК України);

договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення; умова щодо строку банківського вкладу є істотною умовою договору (ст.ст. 626, 628, 631, 638, ст. 1060 ч. 1 ЦК України);

банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України (ст. 1061 ч. 1 ЦК України);

за змістом ст.ст. 545, 1066, 1087 ЦК України, ст. 1 п. 1.24., ст.ст. 16, 17, 20-22, 24, 30, 32, 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 1 абз. 3, 5, 11, ст.ст. 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зобов'язання повинно виконуватися відповідно до умов договору та законодавства; ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання платником до банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; факт виконання вкладником грошового зобов'язання із внесення готівкових коштів до каси банку для зарахування на банківський рахунок у зв'язку з укладенням договору банківського вкладу (депозиту) (факт здійснення відповідної господарської операції), фіксується і підтверджується лише документально шляхом складення банком розрахункових (первинних) документів у порядку, встановленому законодавством; обидві сторони несуть відповідальність при здійсненні (проведенні) переказу, при цьому, платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ;

тільки такі офіційні розрахункові (первинні) документи є належними і допустимими доказами виконання грошового зобов'язання (ініціювання та здійснення переказу коштів, внесення коштів до каси банку тощо) (ст. 57 ч. 2, ст.ст. 58, 59 ЦПК України), усні твердження щодо таких фактів та документи, які не відповідають вищенаведеним вимогам і не містять інформації щодо предмета доказування (ст. 179 ч. 1 ЦПК України), до уваги не беруться.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 виходила з того, що 15.07.2011 уклала з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», від імені якого на підставі довіреності від 19.10.2010 № 1426 діяв заст. директора Закарпатської обласної дирекції банку ОСОБА_6, договір банківського вкладу «Премія» (з пролонгацією) № 101/11-16/29. Як на докази укладення договору та внесення на депозитний рахунок 16000,00 євро позивач послався на додаткову угоду від 05.10.2011 № 101/11-16/29-1 (а.с. 5) і на довідку, видану ЗОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 10.07.2012 за № 10/с07-102-1/8-3491 (а.с. 21). Як випливає з правової позиції позивача, він уклав депозитний договір на визначений строк, вніс кошти готівкою і звернувся по вклад до закінчення установленого договором строку. Між тим, у справі немає належних і допустимих доказів укладення у передбаченій законом письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) та доказів внесення позивачем 16000,00 євро до каси банку для зарахування на банківський рахунок у зв'язку з укладенням договору на певний строк.

Як випливає з наданої апеляційному суду виписки по рахунку в євро ЗОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за здійсненими операціями (платежами) за 15.07.2011 (оборот по касі), цього дня не зафіксовано надходження до каси суми у 16000,00 євро.

Додаткова угода від 05.10.2011 № 101/11-16/29-1, яка за своєю правовою природою є похідним від основного договору документом, що змінює первісно вчинений правочин, за відсутності доказів укладення 15.07.2011 договору банківського вкладу не має самостійного значення і не може бути доказом укладення договору. Твердження про те, що додаткова угода є повноцінним договором, який містить всі істотні умови депозитного договору, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, зокрема, з додаткової угоди неможливо зробити висновку про строк, на який було укладено депозитний договір. Представник позивача в апеляційному суді не зміг повідомити та підтвердити у передбачений законом спосіб, на який строк позивач уніс вклад і на яких положеннях договору ґрунтуються розрахунки пред'явлених до стягнення процентів на вклад, що пов'язуються позивачем із відповідними строками нарахування процентів.

Апеляційний суд оглянув наданий представником позивача оригінал додаткової угоди від 05.10.2011 № 101/11-16/29-1. Як видно зі змісту документа, від імені банку особою, яка його підписала, зазначено заст. директора ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності від 19.10.2010 № 1426, документ посвідчено печаткою Закарпатської обласної дирекції банку. Стороною договору в додатковій угоді зазначено Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», тоді як станом на 2011 рік такого учасника цивільних правовідносин як «Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»» не існувало. На відкритій у мережі Інтернет для вільного доступу сторінці за посиланням http://www.aval.ua/about/for_publication/ на офіційному сайті ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» http://www.aval.ua міститься протокол від 14.10.2009 № Зб-45 Загальних Зборів акціонерів ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», у якому зафіксоване рішення Зборів про зміну найменування банку з Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», а також міститься Свідоцтво серії А01 № 646961 про державну реєстрацію юридичної особи - Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», здійснену 05.11.2009. До заперечень на апеляційну скаргу позивача банк додав витяг зі Статуту банку, який підтверджує факт зміни найменування банку (а.с. 115-117).

У справі міститься оригінал довідки, виданої ЗОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 10.07.2012 за вих. № 10/с07-102-1/8-3491 на ім'я ОСОБА_3 про те, що вона «має відкритий рахунок а ЕВРО, МФО 380805 код 14305909, в ЗОД АТ «Райффайзен Банк Аваль». Залишок по рахунку станом на 10 липня 2012 року становить 16032,87 ЕВРО (шістнадцять тисяч тридцять два евро 87 е.ц.)». Особою, яка підписала довідку, зазначено в.о. виконавчого директора ЗОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_6, водночас, перед підписом навскіс проставлено риску, що вказує на фактичне підписання документа іншою особою, ім'я та посадове становище якої, втім, у довідці не зазначені. Довідку засвідчено печаткою ЗОД АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Допитаний апеляційним судом свідок ОСОБА_6 показав, що не підписував і не посвідчував печаткою ані вказаної додаткової угоди, ані довідки, належність йому підписів заперечив категорично, вважає, що документи міг підписати керуючий справами управління справами ЗОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_9, печатки, якими посвідчені додаткова угода і довідка, знаходилися у посадових осіб бухгалтерії ЗОД. На підтвердження свідчень щодо підпису сторона відповідача та свідок послалися, серед іншого, на наявні в справі зразки підпису ОСОБА_6: копії відповідних сторінок паспорта ОСОБА_6, нотаріально посвідчені картки банку зі зразками підпису ОСОБА_6 (а.с. 28-29, 34-36), а апеляційному суду в якості зразка підписів ОСОБА_6 і ОСОБА_9 був наданий текст договору підряду від 07.07.2012, на якому містяться підписи обох цих осіб, які візуально разюче відрізняються між собою, оригінал договору оглянуто судом, копію - приєднано до справи.

Представник банку Драпайло М.В. і свідок ОСОБА_6 пояснили, що договору банківського вкладу «Премія» (з пролонгацією) з номером «101/11-16/29» не існує, що підтверджується документально, зокрема, листом начальника управління операційної підтримки ЗОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 29.01.2015, копію якого надано апеляційному суду.

Довідка від 10.07.2012 за вих. № 10/с07-102-1/8-3491 складена на офіційному бланку ЗОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», містить відбиток печатки № 1 обласної дирекції, проте, її складення та видача не можуть вважатися правомірними, а довідка - не може вважатися належним і допустимим доказом у справі. У довідці відсутня вказівка на вид рахунку, в т.ч., на те, що відкрито депозитний рахунок, довідка не містить інформації, яка б давала можливість ідентифікувати та пов'язати вказані у ній кошти з конкретними формалізованими відносинами ОСОБА_3 з банком, з конкретним договором. З оглянутого апеляційний судом журналу реєстрації вихідної кореспонденції ЗОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», розпочатого 10.04.2012 і закінченого 24.09.2012, випливає, що лист за реєстраційним номером «3491» (останні чотири цифри у вихідних реквізитах) був відправлений не 10.07., а 11.07.2012 на ім'я ОСОБА_10 про підняття відсоткової ставки за кредитним договором, а за зведеною номенклатурою справ дирекції індекс «с07-102-1» відноситься до номенклатури справ управління справами дирекції, індекс «с07-102-1-8», який фактично зазначений у вихідних реквізитах довідки, стосується «документів розслідувань нещасних випадків». У суду немає підстав для сумнівів у правдивості показань свідка ОСОБА_6, які узгоджуються з іншими доказами та матеріалами справи, щодо того, що він не підписував довідку, тож наразі не встановлено, яка саме особа підписала довідку, чи обіймала ця особа посаду в ЗОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і якщо так, то чи мала відповідні повноваження.

Стосовно ОСОБА_9 представник банку і свідок пояснили, що той станом на 15.07.2011 - 10.07.2012 обіймав посаду керуючого справами управління справами ЗОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на яку був переведений з 29.04.2011 наказом від 26.04.2011 № 440-п з посади начальника Перечинського відділення банку і з якої був звільнений з 17.09.2012 наказом від 03.09.2012 № 1224-п. Відповідно до посадової інструкції керуючого справами, затвердженої 05.05.2011, Положення про управління справами ЗОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», затвердженого 01.06.2012, змісту довіреностей від 10.05.2011 № 04/11/06-Н і від 08.05.2012 № 150/12-Н, ОСОБА_9 не мав повноважень ані на укладення, підписання депозитних договорів, ані на підписання та видачу довідок вкладникам (клієнтам) банку про наявність коштів на рахунках. Перераховані вище документи надані стороною апеляційному суду.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 зверталася до банку у зв'язку з ситуацією, що склалася, в т.ч., заявою від 22.01.2014 повідомляла, що у приміщенні дирекції банку гроші (зокрема, 16000,00 євро) у неї прийняв особисто ОСОБА_9 (а.с. 44). У банку було проведено розслідування, за результатами якого 13.06.2014 був складений, а 16.06.2014 був затверджений «Висновок № RBUA_uz_XXX щодо підтвердження підозри на шахрайство», яким були підтверджені факти передачі 16000,00 євро, а також 7000,00 дол. США ОСОБА_9, відсутності депозитних договорів щодо цих коштів і відсутності депозитних договорів з типами нумерації, на які вказувала ОСОБА_3 Листами від 13.01.2014 № Р-6-02-03/08-77 і від 06.08.2014 № Р-6-01-00-1/5-1765 відповідач повідомляв ОСОБА_3, що у банку не відкрито жодного її рахунку, в т.ч. і депозитного, тому банк не може повернути кошти (а.с. 7, 39), листом від 07.03.2014 № 97-2-7-00/1669, одержаним адресатом 15.03.2014, банк рекомендував ОСОБА_3 звернутися до правоохоронних органів (а.с. 57).

На запит апеляційного суду ст. слідчий Перечинського РВ з обслуговування Перечинського та Великоберезнянського районів УМВС України в Закарпатській області капітан міліції Сочка А.Я. листом від 31.01.2015 № 42/7/1944 повідомив, що кримінальне провадження № 0000621 від 23.10.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України, не закінчено, досудовим розслідуванням встановлено, що колишній директор Перечинської філії ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_9 шляхом обману, під виглядом укладання договору № 72 на вклад «Премія» (з пролонгацією/без пролонгації) від 21.04.2010 заволодів грошовими коштами гр-на ОСОБА_11 у розмірі 10000,00 дол. США. На запит адвоката ОСОБА_7 в.о. начальника вищевказаного РВ УМВС ОСОБА_12 листом від 12.02.2015 № 42/7/1238 повідомив, що ОСОБА_3 і ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з приводу кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_9, до відділу не зверталися. Дані про наявність кримінального провадження за фактами, що стосувалися ОСОБА_3, до апеляційного суду не надходили. Перечинський районний суд листом від 31.10.2014 № 372/113/14 повідомив адвоката ОСОБА_7, що ОСОБА_3 не зверталася до суду з позовом до ОСОБА_9 про повернення 16000,00 євро (а.с. 126).

Апеляційний суд за клопотанням відповідача викликав ОСОБА_9 в судове засідання для допиту в якості свідка з метою з'ясування обставин, на які посилалися сторони, однак, той до суду не з'явився, суд визнав за можливе розглянути справу без допиту цього свідка, за наявними матеріалами, які є достатніми для розв'язання спору, і процесуальне рішення про виклик свідка скасував.

Викладені обставини в сукупності виключали можливість задоволення позову. Оскільки документи, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог, не є доказами укладення строкового договору банківського вкладу в письмовій формі, позивач не довів факту укладення такого договору, що має наслідком нікчемність договору, доводи позову, по суті, ґрунтуються на припущеннях. З огляду на встановлене під час апеляційного розгляду справи, твердження ОСОБА_3 про те, що вона, буцімто, одержала копію договору та оригінал розрахункового касового документа, які потім втратила, суд не враховує як такі, що не заслуговують на увагу. Позивач не мав підстав вимагати захисту порушеного права, а суд - задовольняти відповідні вимоги виходячи з положень закону, що регулюють договірні зобов'язання та питання відповідальності за їх порушення. У тих випадках, коли особі заподіяна шкода працівником під час виконання ним трудових (службових) обов'язків, зобов'язання про її відшкодування покладаються на роботодавця (ст. 1172 ч. 1 ЦК України). Відповідні правові позиції щодо нікчемності договору банківського вкладу у разі недодержання його письмової форми, неможливості одночасного покладення на особу відповідальності у договірних і в деліктних правовідносинах та необхідності чіткої визначеності з характером спірних правовідносин міститься в обов'язковій для застосування (ст. 214 ч. 2, ст. 360-7 ЦПК України), проте, не врахованій судом першої інстанції постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 у справі № 6-149цс13. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається; недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ст. 215 ч. 2, ст. 216 ч. 1 ЦК України).

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України апеляцію позивача слід відхилити, апеляцію відповідача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції, що не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПРК України, скасувати, у позові відмовити повністю, вирішивши питання про судові витрати відповідно до прийнятого рішення. У порядку ст. 138 ЦПК України оригінали листа Перечинського районного суду від 31.10.2014 № 372/113/14 (а.с. 127) і адвокатського запиту від 28.10.2014 № 34 (а.с. 130) слід повернути адвокату ОСОБА_7 із залишенням у справі копій цих документів.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 листопада 2014 р. скасувати, у позові ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про повернення банківського вкладу та стягнення процентів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1827,00 грн у відшкодування витрат по оплаті судового збору та 4309,88 грн судового збору в дохід держави.

Повернути представнику позивача ОСОБА_3 адвокату ОСОБА_7 оригінали листа Перечинського районного суду від 31.10.2014 № 372/113/14 (а.с. 127) і адвокатського запиту від 28.10.2014 № 34 (а.с. 130) із залишенням у справі копій цих документів.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді