У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ДП «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 01 квітня 1991 року по 31 жовтня 2007 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді старшого наукового працівника лабораторії № 206, а з 01 січня 2000 року завідуючим відділенням №2 та був звільнений за власним бажанням, у зв'язку з виходом на наукову пенсію. Згідно з наказом № 247-к від 02 листопада 2007 року його було прийнято на роботу до відповідача на посаду завідуючого відділенням № 2 по строковому трудовому договору з 05 листопада 2007 року по 04 листопада 2008 року. Строк дії строкового договору неодноразово був продовжений відповідними наказами. Наказом № 177-к від 31 грудня 2013 року строк дії строкового договору був продовжений до 31 березня 2014 року. 25 березня 2014 року позивач звернувся на адресу відповідача з заявою про продовження дії строкового договору до 31 грудня 2014 року, після чого продовжував працювати в інституті, отримувати заробітну плату.

25 червня 2014 року відповідач ознайомив позивача з наказом № 80-к про продовження і дії строкового трудового договору по 30 червня 2014 року, з яким позивач не був згодний. 01 липня 2014 року позивача було ознайомлено з наказом № 83-к від 27 червня 2014 року про звільнення останнього за закінченням дії строкового трудового договору, який на думку позивача, був виданий з порушенням вимог діючого трудового законодавства. Також позивачу стало відомо про існування наказу № 54 від 01 липня 2014 року «Об изменении штатного расписания», яким передбачено виведення з 02 липня 2014 року з штатного розпису відділення № 2 посаду завідуючого відділенням, яку займав позивач.

Просив суд, з урахуванням уточнених вимог, визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення № 83-к від 27 червня 2014 року; зобов'язати відповідача поновити його на посаді завідуючого відділенням № 2 з 02 липня по 31 грудня 2014 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 19 894,08 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 2 436,00 грн; визнати незаконними та скасувати наказ № 54 «Об изменении штатного расписания» від 01 липня 2014 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з даними судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити вимоги.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов до правильного висновку про законність звільнення ОСОБА_4, у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Т.Л. Ізмайлова
М.І. Наумчук
Г.І. Мостова