22-ц/775/484/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Матвєєва Ю.О.
Доповідач - Осипчук О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» травня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Осипчук О.В.,

суддів: Супрун М.Ю., Соломахи Л.І.,

при секретарі: Макаровській К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 20 березня 2015 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 березня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом визнано неподаною і повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду і направити справу для розгляду до суду першої інстанції, посилаючись напорушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано те, що відповідачкою добровільно не виконана мирова угода щодо виселення із спірної квартири та зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційному суді ОСОБА_1 підтримав доводи скарги у повному обсязі.

ОСОБА_2 до апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 13 липня 2011 року судом затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за позовними вимогами про стягнення суми боргу та визнання права власності. Відповідно до вказаної ухвали суду за ОСОБА_1 визнано право власності на спірну квартиру, ОСОБА_2 визнано наймачем квартири і покладено на неї відповідні зобовязання по оплаті орендної платі. У разі порушення зобовязань ОСОБА_2 повинна погасити заборгованість за комунальні послуги за весь час користування квартирою, сплатити орендну плату, знятися з реєстрації за вказаною адресою і звільнити квартиру разом з усіма особами, які проживають у квартирі, вивезти речі та віддати ключі власнику. Також сторонами узгоджено, що в разі відмови сторони від виконання зобовязання, встановленого мировою угодою, її виконання буде здійснюватися державною виконавчою службою за виданим судом виконавчим листом.

18 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_2 та вселенні його у вказану квартиру.

Визнаючи в ухвалі від 20.03.2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом неподаною і повертаючи її заявнику, суд посилався на те, що судом вже був вирішений спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Посилаючись на п.2 ч.2 ст. 122 ЦПК України суддя зазначив про необхідність відмови у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він зроблений з порушенням вимог процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо є таке, що набрало законної сили рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у звязку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суддя, пославшись на вказану норму права і дійшовши висновку у мотивувальній частині ухвали про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 в резолютивній частині зробив висновок про визнання позовної заяви неподаною та повернув її заявнику, що регулюється нормами статті 121 ЦПК України.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає ухвалу суду такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що стосуються суті спору між сторонами, апеляційний суд не аналізує, оскільки мотивувальна та резолютивна частини ухвали суду містять суперечливі висновки, які регулюються різними нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 307, п.3 ч.1 ст. 312, ст. 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 березня 2015 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: