ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року Справа № 2-669/11

п/с № 2/174/5/2015

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.

з участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку квартири, третя особа у справі: ПАТ «УкрСиббанк»,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 06.10.2011 р. та змінам до нього від 23.01.2012 р. (а.с. 63-65), позивачка зазначила, що з відповідачем, ОСОБА_1, вона уклала 01.03.2002 року шлюб, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадського стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 20. У шлюбі з відповідачем народився син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

14.06.2011 року, їхній з відповідачем шлюб був розірваний на підставі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області у цивільної справі № 2-452/11.

Під час знаходження її та відповідача у зареєстрованому шлюбі, 03.08.2007 року вона та відповідач придбали у спільну сумісну власність, згідно договору купівлі-продажу квартири, квартиру АДРЕСА_1. При цьому покупцем у вищезазначеному договорі купівлі-продажу спірної квартири, був зазначений особисто відповідач.

Спірна квартира складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею - 58,3 кв.м., розташована на п'ятому поверсі, п'ятиповерхового будинку. У спірній квартирі зареєстровані: відповідач, вона та їхній син ОСОБА_3. Однак вона у спірній квартирі не проживає, в зв'язку з тим, що у неї на цей час склалася нова сім'я, з якою вона мешкає у АДРЕСА_5. В цей час вона бажає, щоб, у зв'язку з розірванням її шлюбу, за нею було визнано право спільної часткової власності на 1/2 частину спірної квартири, яка на цей час згідно закону є її спільною сумісною власністю з відповідачем.

Їй відомо, що між відповідачем, та АКІБ «УкрСиббанк», укладений договір іпотеки № /0//3 від 03.08.2007 року, згідно якого належна їй з відповідачем на праві спільної сумісної власності спірна квартира, була передана відповідачем у іпотеку, для забезпечення зобов'язання відповідача перед банком за кредитними договорами № 0 від 03.08.2007 року, та № /0/ від 03.08.2007 року. Спірний договір був посвідчений приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округа, ОСОБА_5.

Наявність зазначеного спірного договору іпотеки заважає їй без звернення у суд, домовитися з відповідачем, щодо добровільного поділу спірної квартири, шляхом оформлення відповідного договору.

Вона вважає, що спірний договір іпотеки № /0//3 від 03.08.2007 року, який порушує її права власника спірного житла, є недійсним, а також за нею повинне бути визнане право спільної часткової власності на 1/2 частину спірної квартири, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. В силу ст. 31 ЦК України, правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

У свою чергу, виходячи з вартості об'єкту іпотеки (спірної квартири), правочин у вигляді укладення спірного договору іпотеки, не може вважатися дрібним.

Таким чином, спірна квартира хоч і була оформлена згідно до договору купівлі-продажу на відповідача, вона в силу закону з часу укладення договору відповідачем, є також її спільною сумісною власністю з відповідачем, який не мав права без її письмової згоди, укладати договір іпотеки, і передавати в іпотеку майно, співвласником якого вона являється. В свою чергу, вона згоди на укладення спірного договору іпотеки не надавала, про що свідчить відсутність її підпису у спірному договорі іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

В силу ст.578 ЦК України, майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Згідно ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку», майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

У їхньому випадку, ніякого виділення відповідачем своєї частки в натурі у праві спільної часткової власності на спірну квартиру не проводилося, і згідно умов спірного договору іпотеки, спірна квартира у цілому була передана в іпотеку банку.

Таким чином, присутні усі підстави для визнання спірного договору іпотеки недійсним в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За змістом ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, може бути: визнання правочину недійсним.

Її право на визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної квартири, ґрунтується на підставі, передбаченій ч.2 ст.372 ЦК України, згідно якої, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, та ч.1 ст.70 СК України, згідно якої, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Крім того, її вимога відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у пункті 25 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - у разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Доказами правомірності її позовних вимог є: свідоцтво про укладення шлюбу між нею та відповідачем, договір купівлі-продажу спірної квартири, спірний договір іпотеки, в якому відсутній її підпис, відсутність її нотаріально посвідченої згоди на укладення спірного договору іпотеки.

Вартість позову нею розрахована виходячи із ? частки вартості спірної квартири, вказаної у пункті 4 договору купівлі-продажу квартири від 03.08.2007 року, і складає 1 % від 1/2 оцінки спірної квартири (10851,50 грн.), 108 грн.51 коп. (судовий збір за вимогою про визнання права власності). Також до даної сумі необхідно добавити судовий збір в розмірі 8 грн.50 коп., як за немайновий спір про визнання недійсним договору іпотеки, приймаючи до уваги, що вона не прохає застосувати майнові наслідки недійсності договору іпотеки (пункт 31 постанови Пленуму Верховного Суду України, ви 06.11.2009 року, № 9, «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Згідно ч.2 ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Те, що спірна квартира знаходиться в іпотеці, не може бути підставою у відмові в її позові, оскільки згідно ст.23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Тобто законодавець не забороняє визнання права власності на предмет іпотеки за третьою особою, яка не була стороною договору іпотеки, при цьому ця особа становиться іпотекодавцем спільно з особою, яка мала статус іпотекодавця на час укладення договору іпотеки.

Керуючись ст.ст. 3,27,31,114,118 ЦПК України, ст.ст. 11,16,31,203,215,216,372,392,575,578 ЦК України, ст.ст. 60,62,63,65,70 СК України, ст.6 Закону України «Про іпотеку», позивачка прохає: визнати за нею право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, та стягнути з відповідача на її користь витрати у справі.

В судове засідання позивачка не з'явилася та надала заяву про розгляд справи за її відсутності. (а.с. 60, 163 т.1, а.с. 23 т.2 ) Разом з тим, раніше, в судовому засіданні, позовні вимоги та їх обгрунтування вона підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі. З його пояснень витікає, що спірна квартира була придбана в період перебування у шлюбі з позивачкою і являлася спільною сумісною власністю. Позивачка надавала нотаріально посвідчену згоду, як дружина, на укладення договору купівлі-продажу квартири та договору іпотеки, сама уклала договір поруки. На момент розгляду справи він вважає, що позивачка не є співвласником квартири, оскільки кредитні кошти за договором кредиту з банком виплачує він сам. На цей час заборгованість по кредиту складає близько 5 тис. доларів США.

Третя особа у справі, ПАТ «УкрСиббанк», в судове засідання свого представника не направила, проте була належним чином повідомлена про час, дату та місце судового засідання. (а.с. 18 т.2) Разом з тим, третя особа надавала письмові заперечення на позов, а саме в частині визнання недійсним договору іпотеки. (а.с.24, 44 т.1)

Згідно двох квитанцій від 06.10.2011 р., позивачка сплатила судовий збір - 117.01 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120.00 грн. (а.с.1 т.1)

Згідно копії сторінок паспорту громадянина України, ОСОБА_2 зареєстрована за місцем проживання АДРЕСА_1. (а.с.5 т.1)

Згідно копії свідоцтва про одруження, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружилися 01.03.2002 р., актовий запис № 20 відділу РАГС Вільногірського міськвиконкому, Дніпропетровської області, після укладення шлюбу подружжю присвоєне спільне прізвище - ОСОБА_1. (а.с.6, 30 т.1)

Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками його зазначені сторони: ОСОБА_1 та ОСОБА_2. (а.с.7 т.1)

Згідно копії рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14.06.2011 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с.8 т.1)

Згідно копії договору іпотеки №0/0/1/3 від 03.08.2007 р., укладеного між АКІБ «»УкрСиббанк» та ОСОБА_1, предметом іпотеки є спірна квартира АДРЕСА_1, вартість предмету іпотеки складає - 87523.00 грн., іпотекою забезпечується повернення кредиту в сумі 12000.00 доларів США, тобто 60600.00 грн., за кредитним договором №0 від 03.08.2007 р. (а.с.9-10, 25-26 т.1)

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 03.08.2007 р., співвласники: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - продали, а ОСОБА_1 - купив трикімнатну квартиру АДРЕСА_1; продаж вчинено за домовленістю сторін за 87523.00 грн., оцінка квартири за даними БТІ м. Вільногірська склала - 21703.00 грн., право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. (а.с.11, 29 т.1)

Згідно копії нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 03.08.2007 р., вона надала згоду своєму чоловікові, ОСОБА_1, на укладення договору іпотеки №0/0/1/3 від 03.08.2007 р., та надання в іпотеку квартири АДРЕСА_1, що належить їм на праві спільної сумісної власності, як така, що була придбана в період перебування в зареєстрованому шлюбі. (а.с.27, 54 т.1)

Згідно копії нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 03.08.2007 р., вона надала згоду своєму чоловікові, ОСОБА_1, на придбання трикімнатної квартири АДРЕСА_1, за ціну та на умовах згідно розсуду; вона підтверджує, що гроші, які витрачаються на придбання об'єкту нерухомості, є їхньою спільною сумісною власністю; придбана квартира також буде об'єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час зареєстрованого шлюбу; договір чоловіком укладається в інтересах сім'ї на умовах, які вони попередньо обговорили. (а.с.28 т.1)

Згідно копії витягу з журналу реєстрації вхідних документів приватного нотаріуса ОСОБА_5, 03.08.2007 р. зареєстрована заява ОСОБА_2 на дачу згоди своєму чоловікові на укладення договору іпотеки. (а.с.31 т.1)

Згідно копії витягу з реєстру № 2 для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_5, 03.08.2007 р. посвідчена заява ОСОБА_2 на дачу згоди своєму чоловікові на укладення договору іпотеки. (а.с.32-33 т.1)

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0 від 03.08.2007 р., станом на 18.11.2011 р. сума боргу складає 5028.42 долара США, що дорівнює 40149.42 грн. (а.с.46 т.1)

Згідно копії договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.08.2007 р., АКІБ «УкрСиббанк» - надав, а ОСОБА_1 - отримав кредит в доларах США на суму 12000.00 доларів США, що дорівнює 60600.00 грн. за курсом НБУ. (а.с.47-51 т.1)

Згідно копії договору поруки № 0/ІІ від 03.08.2007 р., укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, остання, як поручитель, зобов'язалася відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_1 його зобов'язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.08.2007 р., згідно якого сума основного боргу складає 12000.00 доларів США, що дорівнює 60600.00 грн. за курсом НБУ. (а.с.52-53, 119-123 т.1)

Згідно копії витягу із Статуту, ПАТ «УкрСиббанк» є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», згідно протоколу загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 р. (а.с.55-56 т.1)

Згідно ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.10.2012 р., позов ОСОБА_2, в частині позовної вимоги про визнання недійсним договору іпотеки №0/0/1/3 від 03.08.2007 р., залишено без розгляду. (а.с.105 т.1)

Згідно ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.10.2012 р., із числа осіб, що приймають участь у справі, виключено, як відповідача, АКІБ «УкрСиббанк», та, як третю особу без самостійних вимог, приватного нотаріуса ОСОБА_5, залишено в якості відповідача - ОСОБА_1 та в якості третьої особи без самостійних вимог - АКІБ «УкрСиббанк». (а.с.106 т.1)

Згідно копії виписки з кредитного договору ОСОБА_1 за період з 03.08.2007 р. по 22.10.2012 р., в графі «остаток» станом на 22.10.2012 р. зазначено - 0.00. (а.с.115-118 т.1)

Згідно заяви представника ПАТ «УкрСиббанк» від 21.05.2013 р., заборгованість за кредитним договором № 0 від 03.08.2007 р., станом на 21.05.2013 р. складає 5120.87 долара США, що еквівалентно 40915.75 грн. (а.с.160, 168 т.1)

Згідно копії листа міськвиконкому Вільногірської міської ради від 20.03.2013 р. та копії акту від 13.03.2013 р., ОСОБА_1 відмовив комісії у доступі в спірну квартиру для проведення перевірки перепланування квартири. (а.с.164, 165 т.1)

Згідно повідомлення № 422/09-13 від 23.01.2014 р., експерт повідомляє про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи. (а.с. 201-202 т.1)

Згідно супровідного листа від 17.07.2014 р., експерт повернув матеріали цивільної справи без виконання експертизи, за відсутності її оплати. (а.с. 225 т.1)

Згідно супровідного листа від 26.01.2015 р., експерт повернув матеріали цивільної справи без виконання експертизи, за відсутності її оплати. (а.с. 10. т.2)

Суд вважає, що між сторонами виник спір із факту невизнання відповідачем права спільної власності позивачки на нерухоме майно, тобто на спірну квартиру, що була придбана в інтересах сім'ї сторін, за спільні кошти сторін, за згодою сторін, та в період перебування їх у шлюбі.

Для вирішення спірних правовідносин суд керується наступними нормами права.

Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 60 СК України, 1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України, 1. Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. 2. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. 3. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. 4. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст. 65 СК України, 1. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою; 2. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя; Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; 3. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена; 4. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ст. 67 СК України, 1. Дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

Згідно ст. 70 СК України, 1. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Згідно ч.1 ст.325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належить право власності, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право на захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, а саме, 1. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до цих правовідносин, враховуючи пояснення сторін, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, керуючись законом, суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі, з наступних підстав.

Суд вважає встановленим, що сторони, перебуваючи у шлюбі, шляхом купівлі-продажу придбали 03.08.2007 р. за спільні кошти, в інтересах сім'ї, спірну квартиру АДРЕСА_1, за 87523.00 грн.; договір купівлі-продажу квартири та право власності на це нерухоме майно були оформлені на відповідача, ОСОБА_1; при цьому, згідно ст. 60 СК України, сторони стали суб'єктами права спільної сумісної власності на придбану квартиру, до квітня 2011 р. користувалися квартирою спільно, на час судового розгляду спору право власності сторін на спірну квартиру не припинялося.

Відповідно до вимог вищезазначених правових норм та наданих доказів, та в зв'язку з позовною вимогою позивачки, суд доходить висновку, що сторонам, дійсно, належить право спільної часткової власності, кожному на 1/2 частину спірної квартири, без виділення часток в натурі, оскільки квартира за своїми технічними характеристиками не може бути поділена в натурі, оскільки сторони не надали доказів про наявність між ними домовленості стосовно іншого розміру часток у їх праві спільної часткової власності на спірну квартиру.

Зазначені факти, в тому числі, право спільної власності сторін на придбану в шлюбі квартиру, підтверджується всією сукупністю досліджених доказів, а саме договором купівлі-продажу квартири від 03.08.2007 р.; копією свідоцтва про одруження сторін 01.03.2002 р.; копією рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами від 14.06.2011 р.; копією кредитного договору між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем від 03.08.2007 р.; копіями нотаріально посвідчених заяв позивачки про надання нею згоди своєму чоловікові, ОСОБА_1, на укладення договору іпотеки та придбання спірної квартири від 03.08.2007 р.; копією договору іпотеки від 03.08.2007 р., предметом якого є спірна квартира, укладеним між кредитором та відповідачем; копією договору поруки, укладеним між кредитором та позивачкою 03.08.2007 р.

Заперечення відповідача, що він не визнає позов тому, що він сам повертає банку кредитні кошти, тобто без участі позивачки, суд не приймає, оскільки ці заперечення не стосуються самого факту виникнення та існування до цього часу у сторін права спільної сумісної власності на куплену в період перебування у шлюбі та за спільні кошти спірну квартиру, та на рівність сторін у розмірі їх часток на спірну квартиру, що відповідає вимогам ст.ст. 60,61,63,65,70 СК України та ст. 372 ЦК України; невизнання відповідачем передбачених законом прав позивачки не позбавляє останню її права власності на спірне нерухоме майно, оскільки відповідні підстави для цього відсутні, тобто ці підстави не названі і не доведені відповідачем.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, керуючись ст. 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», доходить висновку про покладення судових витрат у справі на відповідача ОСОБА_1, з якого слід стягнути на користь позивачки, ОСОБА_2, - 117.01 грн., для відшкодування судових витрат в виді судового збору за задоволені майнові вимоги, та в дохід держави України, додатково, судовий збір за задоволені майнові вимоги - 320.60 грн., враховуючи, що позивачем сплачено - 117.01 грн., а загальна сума судового збору за майнові вимоги складає - 437.61 грн.

Витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120.00 грн. слід повернути позивачці, ОСОБА_2, через Управління Державної казначейської служби України у м. Вільногірську, Дніпропетровської області, , надавши їй за її заявою оригінал квитанції від 06.10.2011 року, після набрання рішенням законної сили, оскільки даний вид судових витрат законом не передбачений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215,218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженкою с. Андріївка, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, ІПН № НОМЕР_2, зареєстрованою за місцем проживання АДРЕСА_1, право приватної спільної часткової власності на 1/2 частку зазначеної квартири, тобто квартири АДРЕСА_1, без виділу частки в натурі, залишивши ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженцю с. Лозуватка, Пятихатського району, Дніпропетровської області, ІПН № НОМЕР_3, який мешкає АДРЕСА_4, право приватної спільної часткової власності на іншу 1/2 частку зазначеної квартири, тобто квартири АДРЕСА_1, без виділу частки в натурі.

Судові витрати у справі покласти на відповідача, ОСОБА_1, стягнувши з нього на користь позивачки, ОСОБА_2, - 117.01 грн., для відшкодування судових витрат в виді судового збору за задоволені майнові вимоги, та в дохід держави України, додатково, судовий збір за задоволені майнові вимоги - 320.60 грн., враховуючи, що позивачем сплачено - 117.01 грн., а загальна сума судового збору за майнові вимоги складає - 437.61 грн.

Витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120.00 грн. повернути позивачці, ОСОБА_2, через Управління Державної казначейської служби України у м. Вільногірську, Дніпропетровської області, , надавши їй за її заявою оригінал квитанції від 06.10.2011 року, після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з дати виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом із повідомленням про вручення сторонам.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.