Справа № 2-175/5321/14-ц
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Борисова С.А.

при секретарі Єльшиній А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Ювілейному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки - ОСОБА_2 (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2, видане Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 17 листопада 2008 року). Після його смерті відкрилася спадщина за законом на наступне майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 та садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2. Також, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина за заповітом, а саме на банківський вклад у ПАТ КБ «Приват Банк», згідно заповіту на користь сина спадкодавця - ОСОБА_3 та на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, згідно заповіту на користь доньки - ОСОБА_1.

Як встановлено у судовому засіданні, син спадкодавця ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини за законом, як спадкоємець першої черги, а згодом ІНФОРМАЦІЯ_3 помер (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3, видане Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 18 серпня 2009 року). Таким чином, єдиним спадкоємцем по законом після смерті ОСОБА_2 залишається позивачка, як донька спадкодавця (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4), яка у встановлені законом строки на прийняття спадщини звернулася до державного нотаріуса Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з метою отримання спадщини за законом та за заповітом.

На підставі чого, 06 червня 2014 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М. було видано позивачці Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0549 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП(Дн) №031537.

Що стосується спадщини на садовий (дачний) будинок, побудований на вищевказаній земельній ділянці, нотаріусом, відповідною постановою, було відмовлено у проведенні нотаріальних дій, враховуючи відсутність правовстановлюючих документів на садовий будинок на ім'я померлого ОСОБА_2.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, садовий будинок було побудовано померлим ОСОБА_2 у 1990 році, однак за життя не встиг оформити правовстановлюючі документи на спірне майно.

Так, факт побудови садового будинку у 1990 році підтверджується Довідкою Садівничого товариства «Мрія» від 30.07.2014 року та технічним паспортом на садовий (дачний) будинок АДРЕСА_2. Також, факт відсутності реєстрації права власності нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 підтверджується листом Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 20.11.2014 року за №425.

Таким чином, вказані обставини справи, підтверджують той факт, що померлий ОСОБА_2 правомірно на законних підставах набув право володіння, та користувалася спірним садовим будинком.

Відповідно до ст. ст. 182, 210 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Крім того, факт відповідності садового (дачного) будинку вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації підтверджується Технічним обстеженням садового (дачного) будинку за адресою: АДРЕСА_2, складеного експертом ОСОБА_5, кваліфікаційний сертифікат серія АЕ №002814, виданого Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

У свою чергу, позивачка з дня побудови спірного садового будинку постійно проживала у будинку разом зі спадкодавцем і фактично продовжує проживати на теперішній час, доглядаючи та утримуючи будинок у належному стані.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно положень статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини у садовому будинку, нею не було подано заяву про відмову від спадщини, тому позивачка є такою, що прийняла спадщину на спірний садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.8 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалось згідно з законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Тому. Забудований померлим жилий будинок входить до складу спадщини, не зважаючи на те, що він не був зареєстрованим в органах БТІ.

Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право власності на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування (лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно . затверджене наказом Мінюста від 07 лютого 2002 року. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, спору, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року. Відповідно до п.3.2 вищезазначеного листа по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі). Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлювальні документи на будинок, навіть якщо споруджено самовільно. За наявності доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом.

Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N20/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування.

Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивача на вищезазначене спадкове майно, а його позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 215, 214, ЦПК України, ст.ст. 16, 1216, 1218, 1222, 1261, 1268-1270, 1274 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_5, виданого Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 15.01.1996 року, ІПН: НОМЕР_1), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 67,3 кв.м, з яких основна площа становить 50,0 кв.м, допоміжна - 17,3 кв.м та який складається з наступного:

І-1 - кімната, площею 9,0 кв.м;

І-2 - кухня, площею 11,9 кв.м;

І-3 - кімната, площею 9,0 кв.м;

мс-4 - передпокій, площею 5,4 кв.м;

мс-5 - кімната, площею 21,7 кв.м;

мс-6 - кімната, площею 10,3 кв.м;

а також господарські будівлі і споруди: Б - навіс, площею 13,0 кв.м, В - господарчий блок, площею 38,9 кв.м; №1-3 - споруди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А. Борисов