У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа - Центральний відділ реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Полтавської області від 3 квітня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаною вище заявою, посилаючись на те, що вона є дочкою ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Їй стало відомо про смерть рідної сестри батька - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, однак для подання заяви про прийняття спадщини їй необхідно встановити факт, що ОСОБА_6 є її тіткою, про що й просила суд у своїй заяві.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 1 березня 2013 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 3 квітня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким заяву задоволено. Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, а саме, що ОСОБА_3 є племінницею ОСОБА_6, тобто остання є її тіткою.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що остання не скористалася наданим їй нормами ст. 1268 ЦК України правом на прийняття спадщини, також не зверталась із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в порядку, визначеному ст. 1272 ЦК України, тому встановлення факту родинних відносин між заявником та померлою ОСОБА_6 не породжує для заявника виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи заяву, виходив із того, що факт родинних відносин між заявником, ОСОБА_3, та померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 зайшов своє підтвердження, а саме, що ОСОБА_3 є племінницею ОСОБА_6 і від встановлення цього юридичного факту залежать її спадкові права.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням норм матеріального права та вимог процесуального закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_7, померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Згідно з актовим записом про смерть причина смерті не встановлена, свідоцтво не видано, паспорт не здано. Місце проживання померлої - АДРЕСА_1.

Стаття 1262 ЦК України встановлює другу чергу спадкоємців за законом, до яких відносяться брати та сестри спадкодавця, його баба та дід.

Вони закликаються до спадкування за обставин, передбачених ч. 2 ст. 1258 ЦК.

Якщо ж хто-небудь із спадкоємців першої черги живий і виявив бажання прийняти спадщину або прийняв її, спадкоємці другої черги до спадкування не закликаються. Брати і сестри є спадкоємцями померлого, якщо між ними встановлені кровні родинні зв'язки, причому родинні зв'язки можуть бути як повнорідні (походження від загальних батьків), так і неповнорідні (походження від одного із батьків). Для встановлення цього факту вимагаються відповідні документи. Так, родинні відносини можуть підтверджуватися свідоцтвами органів реєстрації актів громадянського стану про народження, виписками із книг запису актів громадянського стану, записами в паспортах про дітей. Зокрема, щоб підтвердити родинні відносини між спадкодавцем і спадкоємцем - його братом, треба подати свідоцтва про народження спадкодавця і спадкоємця, і якщо в цих свідоцтвах батьки - одні й ті самі особи, то можна стверджувати, що спадкодавець і спадкоємець - брати.

Разом з тим заявником не було надано жодних з перерахованих вище доказів, отже, належні докази факту родинних відносин між ОСОБА_3 та померлою ОСОБА_6 відсутні.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Також судом установлено, що встановлення факту родинних відносин ОСОБА_3 необхідно для подання заяви про прийняття спадщини, яка на думку останньої складається з квартири АДРЕСА_2.

Проте з касаційної скарги та доданих до неї матеріалів убачається, що 12 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 було посвідчено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_6 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_4 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_2.

Ураховуючи викладене, оскаржуване рішення суду апеляційного суду не може вважатись законним та підлягає скасуванню.

Не може залишатись в силі й рішення суду першої інстанції, яке заявник просить залишити без змін, оскільки суд не врахував, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних юридичних фактів, то особа може звернутися до з суду із заявою про встановлення цих фактів, яка лише в разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження.

Проте якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі ч. 6 ст. 235 ЦПК України залишає заяву без розгляду і роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 1 березня 2013 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 3 квітня 2013 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта