У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Шимківа С.С.

суддів: - Василевича В.С., Малько О.С.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів у зв'язку із невиконанням грошового зобов'язання, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів у зв'язку із невиконанням грошового зобов'язання відмовлено.

Вважаючи рішення суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку.

Вказує, що висновок суду про те, що в договорі не зазначено обов'язок позичальника повертати отриману суму частинами, тобто строк виплати зобов'язання не настав, а отже право позичальника не порушено і є таким, що не відповідає обставинам справи.

Зазначає, що як вбачається з тексту наявної в матеріалах справи розписки, позичені кошти в сумі 25 000 доларів США відповідач зобов'язується повернути протягом 25 місяців, починаючи з 01.05.2014 року, тобто вказується час із якого має починатися виконання зобов'язання.

Крім цього, він став частково виконувати зобов'язання. Зокрема, повернув 23 травня 2014 року - 2000 грн., 14 липня 2014 року - 7400 грн..

Вказує, що суд не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_5, яка в суді вказала, що довідалася від відповідача про те, що у нього зараз скрутне матеріальне становище та він не має можливості повертати ОСОБА_3 щомісяця по 1000 доларів США.

Додає, що суд неналежно оцінив її доводи про те, що відповідач зобов'язувався повертати отриману за розпискою суму боргу частинами, по 1000 доларів США

_______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 563/1165/14-ц Головуючий в суді І інстанції - Загородько Н.А.

Провадження № 22-ц/787/2562/2014 Суддя-доповідач - Шимків С.С.

щомісячно, проте здійснив прострочення повернення чергової частини позики.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що в даному випадку, в договорі впозики не зазначений обов'язок позичальника повертати отриману суму частинами, а строк виплати зобов'язання не настав, отже право позичальника не порушене.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2008 р. між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач - ОСОБА_3 позичила відповідачеві - ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 21 000 доларів США, а у жовтні 2013 р. додатково позичила ще 4000 доларів США, про що відповідач надав позивачеві письмову розписку, зобов'язавшись повернути позичені кошти протягом 25 місяців, а саме до 28.05.2016 р.(а.с. 7-8).

Згідно ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (стаття 631 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як встановлено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Твердження ОСОБА_3 про те, що між нею та позичальником була домовленість про повернення позики частинами є не доведеними та такими, що суперечать обставинам справи.

Варто зазначити, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

З тексту розписки про отримання в борг ОСОБА_4 коштів від ОСОБА_3 не вбачається умови про повернення боргу частинами, не встановлено розміру таких частин та строків їх виплати, а положення про обов'язок позичальника повернути борг протягом 25 місяців, починаючи з 01.05.2014 є неконкретизованим та таким, що не може розцінюватись як умова про повернення боргу частинами.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт домовленості про повернення боргу частинами, наприклад, графіку погашення заборгованості, чи іншого документу, який свідчив би про таку домовленість сторін.

Судом встановлено, що відповідачем строк виконання даного грошового зобов'язання не прострочено, оскільки, сторонами визначено строк повернення позики до 28.05.2016 року та, на момент звернення ОСОБА_3 з позовом про стягнення заборгованості, даний, обумовлений сторонами, строк виконання зобов'язання, не настав.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Василевич В.С.

Малько О.С.