АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/610/15 Справа № 173/1500/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевченко О.Ю. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 20 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, мотивуючи тим, що 03 листопада 2009 року він знаходився на території промислової бази ТОВ "Українські хімічні технології", що розташована в смт.Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, а відповідач з невідомих йому причин заліз у транспортний засіб КРАЗ 256 БІА та, завівши його, почав рухатись в сторону його автомобіля TOYOTA Sequoia, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Зазначав, що побачивши це, він побіг до свого автомобіля, але не встиг потрапити до салону авто, оскільки відповідач зажав його між автомобілем та КРАЗом та протягнув їх близько 50 метрів.

Посилаючись на те, що він отримав забиття лівої частини грудної клітини, забиття лівого передпліччя, а його автомобіль TOYOTA Sequoia отримав значні технічні пошкодження, просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь 26.942 грн. у рахунок відшкодування майнової шкоди, 3.000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, витрати на правову допомогу у розмірі 2.000 та судові витрати.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 20 жовтня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 20 жовтня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що 3 листопада 2009 року на території промислової бази ТОВ "Українські хімічні технології", розташованої у смт.Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3, керуючи автомобілем КРАЗ 256 БІА, зажав позивача між стоячим автомобілем TOYOTA Sequoia, реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобілем КРАЗ 256 БІА і протягнув близько 50 метрів, унаслідок чого ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження і у зв'язку з чим звертався за медичною допомогою до КП "Дніпродзержинська міська лікарня швидкої допомоги", а автомобіль TOYOTA Sequoia, державний номерний знак НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження.

Працівників дорожньої автоінспекції сторони не викликали, дорожньо-транспортна пригода зафіксована не була.

У рахунок відшкодування майнової шкоди ОСОБА_3 сплатив ОСОБА_2 300 грн. та пообіцяв відшкодувати решту витрат на відновлення пошкодженого автомобіля.

У пошкодженому автомобілі ОСОБА_2 замінив на нові: переднє ліве крило, передні та задні ліві двері, провів рихтування стійки двері, покрасив відремонтовану ліву частину автомобіля та за виконання вказаних робіт сплатив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 26.242 грн.

Судом також встановлено, що станом на 3 листопада 2009 року автомобіль КРАЗ 256Б1, який належав ТОВ "Українські хімічні технології", був знятий з обліку та зареєстрованим не значився (а.с.90).

Жодних доказів того, на якій правовій підставі ОСОБА_3 керував автомобілем КРАЗ 3 листопада 2009 року, сторонами не було надано, таким чином суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_3 неправомірно заволодів транспортним засобом КРАЗ, оскільки керував транспортним засобом без жодних правових документів, а тому згідно з ч.3 ст.1187 ЦК України є особою, яка зобов'язана відшкодувати завдану шкоду на загальних підставах.

Частиною 1 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренда і т.п.) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використовування, зберігання або зміст якого створює підвищену небезпеку.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і у кримінальних справ в п.4 постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01 березня 2013 року №4, суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пункти 1 й 3 частини 2 статті 23 ЦПК України передбачають можливість відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із ДТП та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Нормами ч.1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 ст.267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За викладених обставин, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_4 необхідно відмовити внаслідок спливу строку позовної давності.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно застосував строки позовної давності та не врахував, що ОСОБА_3 в березні 2010 року передав йому 300 грн. в рахунок відшкодування шкоди, що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності, оскільки в даному випадку перебіг строку позовної давності починає свій відлік із моменту настання ДТП, а не з часу виплати відповідачем частини коштів.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно із ч.2 ст.59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Із матеріалів справи вбачається, що для підтвердження факту передачі грошей ОСОБА_2 посилається на пояснення свідка ОСОБА_6, проте суд не може прийняти ці пояснення до уваги, оскільки законодавством не допускається підтвердження отримання коштів поясненнями свідків.

Відповідно до положень ст.ст.256,257,261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок).

З матеріалів справи вбачається, що подія сталася 03 листопада 2009 року, трирічний строк закінчився 03 листопада 2012 року, а до суду з позовом до ОСОБА_3 позивач звернувся 04 березня 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги позивач не підтвердив належними та допустимими доказами, відповідно до вимог ст.ст.57-60,64 ЦПК України.

Інші доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду не спростовують.

З`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 20 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.