Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/4747/ 2015 р.
Є.У.№336/525/15
Головуючий у 1 інстанції: Артемова Л.Г Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

Кримської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» на рішення Шевченківськкого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом .В позові зазначив, що він з 17 .07.2013 року працював на Запорізькому державному підприємстві «Кремнійполімер» (далі ЗДП «Кремнійполімер») на посаді начальника команди служби охорони. Наказом виконавчого директора Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» ОСОБА_4 №381 від 10.12.2014 року його притягнено до дисциплінарної відповідальності за невиконання розпорядження керівництва (наказу №377 від 08.12.2014 року). Наказом №400 від 25.12.2014 року його було звільнено на підставі п. З ст. 40 КЗпП України, за систематичне навмисне невиконання без поважних причин своїх посадових обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Позивач, вважаючи своє звільнення незаконним, оскільки порушень трудового законодавства він не допускав, в день звільнення перебував на лікарняному, уточнивши позовні вимоги просив поновити його на роботі скасувавши накази про притягнення до відповідальності та про звільнення, стягнути з відповідача у відповідності до ст. 235 КЗпП України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.12.2014 року по 17.04.2015 року в розмірі 11553 грн. 52 коп. у відповідності до ст. 237 -1 КЗпП України моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн., стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 8338,10 грн., зобов'язати відповідача видати йому нову трудову книжку.

Рішенням Шевченківськкого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2015 року позов задоволено частково.

Наказ виконавчого директора Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» №381 від 10.12.2014 року про притягнення ОСОБА_3, до дисциплінарної відповідальності визнано незаконним та скасовано у частині застосування покарання у вигляді попередження.

Накази виконавчого директора Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» №400 від 25.12.2014 року про звільнення ОСОБА_3, та наказ №175 від 25.12.2014 року про припинення трудового договору визнано незаконними та скасовано. Поновлено ОСОБА_3, на посаді начальника команди служби охорони Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» з 25.12.2014 року. Стягнено з Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» на користь ОСОБА_3, середній заробіток (без урахування обов'язкових податків та зборів) за час вимушеного прогулу у розмірі 18546,44 грн та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Стягнено з Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» на користь ОСОБА_3, заборгованість по заробітній платі у розмірі 5146,36 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Запорізьке державне підприємство «Кремнійполімер» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції увалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що ОСОБА_3 був звільнений з посади начальника команди служби охорони Запорізького державного підприємства № Кремнійполімер» з порушенням вимог трудового законодавства в період його тимчасової непрацездатності.

З таким висновком суду можна погодитись.

Судом установлено, що наказом № 81 від 16 липня 2013 року Запорізьке ДП «Кремнійполімер» ОСОБА_3 прийнято з 17 липня 2013 року в службу охорони охоронцем ( т. 1 а.с. 245). 08 серпня 2014 року ОСОБА_3 переведений на посада начальника команди служби охорони.

Наказом № 381 від 10.12.2014 року ОСОБА_3 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за невиконання усного розпорядження замісника виконавчого директора по безпеці ОСОБА_6 по передачі під охорону в"їзних та виїзних воріт підприємства і території поста № 4 робітникам охоронної фірми « Краб - 2, а також ОСОБА_3 було попереджено, що при повторному допущенню вищезазначеного порушення до нього буде застосована міра дисциплінарного покарання у вигляді звільнення ( т. 1 а.с. 11)..

Наказом № 400 від 25.12.2014 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне навмисне невиконання без поважних причин своїх посадових обов"язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку ( т. 1 а.с. 13).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених ст. 41 КЗпП України (ч. 3 цієї норми).

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України), які стосуються як передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України випадків, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Згідно листка непрацездатності серія АГВ № 831712 вбачається, що ОСОБА_3 був непрацездатним з 25.12.2014 року по 31.12.2014 року ( т. 1 а.с. 24).

Указаний доказ є підтвердженням звільнення позивача з порушенням вимог трудового законодавства.

За таких обставин рішення районного суду про поновлення ОСОБА_3 на роботі є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 у день звільнення вранці був на роботі та не виявляв ознак хвороби, про наявність непрацездатності їм не було відомо, а тому його звільнення було законним, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вищезазначеного листка непрацездатності вбачається, що ОСОБА_3 було звільнено від роботи по причині непрацездатності у зв"язку з захворюванням з 25.12.2014 року по 30.12.2014 року , тобто в день його звільнення з роботи.

Ухвалюючи рішення щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції вірно визначив розмір відшкодування , що складає 18546 грн. 44 коп. , оскільки він зроблений відповідно до ст. 27 Закону України « Про оплату праці» за правилами передбаченими Порядком обчислення середнього заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до п. 5 розділу Порядку основою для визначення загальної суми є середньоденна заробітна плата, яка згідно довідки самого відповідача складає 152.02грн ( т. 1 а.с. 195) і підлягає множенню на кількість робочих днів, які з 25.12.2014 року по 24.06.2015 року (день ухвалення судового рішення) складають 122 дня.

Оскільки відповідач перед позивачем має заборгованість по заробітній платі в розмірі у розмірі 5341 грн. 09 коп., що підтверджується довідкою Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» № 133 від 14.04.2015 року ( т. 1 а.с. 148) , тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення цієї суми на підставі ст. 116 КЗп П України.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши порушення відповідачем законодавства при звільнення позивача, суд першої інстанції з урахуванням вимог ст. 237-1 КЗпП України дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 2000 грн., при цьому суд врахував фактичні обставини справи, характер порушення права позивача, істотність вимушених змін у його житті через незаконне звільнення та зусиль, докладених для відновлення трудових прав.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Зі змісту апеляційної скарги, оскаржуваного судового рішення і доданих матеріалів убачається, що апеляційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: