Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/1157/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Мирошниченко О.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Андрієнко А.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання угоди удаваною та поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2014 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання угоди удаваною та поділ спільного майна подружжя.

Визнано договір дарування 3/4 частки у праві приватної власності на будинок АДРЕСА_2 в Голосіївському районі міста Києва, що укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_6 (дарувателі) та ОСОБА_2 (обдарований), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, від 9 листопада 2002 року, реєстр №3 715 - удаваним правочином.

Визнано договір дарування 3/4 частки у праві приватної власності на будинок АДРЕСА_2 в Голосіївському районі міста Києва, що укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_6 (дарувателі) та ОСОБА_2 (обдарований), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, від 9 листопада 2002 року, реєстр №3715 - договором купівлі-продажу.

Здійснено поділ сумісного майна подружжя наступним чином:

- визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/8 частки у праві власності на будинок АДРЕСА_2 в Голосіївському районі міста Києва;

- визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/8 частки у праві власності на будинок АДРЕСА_2 в Голосіївському районі міста Києва.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати, а саме: вартість проведеної незалежної оцінки майна в розмірі 1 000,00 грн., судовий збір в розмірі 229,41 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не було взято до уваги договір купівлі-продажу належної відповідачу квартири від 9 листопада 2002 року, за яким були набуті кошти, не враховано, що спірне майно отримане відповідачем за договором дарування, отже відповідно до ст. 57 СК України є його приватною власністю і не підлягає поділу між подружжям.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 10 січня 1994 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстровано Брусилівським відділом ЗАГСу Житомирської області, актовий запис № 1, що підтверджується даними свідоцтва про укладання шлюб серії НОМЕР_1, виданого Брусилівським відділом ЗАГСу Житомирської області (а.с. 5).

Під час шлюбу, 9 листопада 2012 року подружжя ОСОБА_2 придбало у спільну сумісну власність частку в праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, будинок оформлено на ім'я відповідача ОСОБА_2

Між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договір дарування 3/4 частки у праві приватної власності на будинок АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 09 листопада 2002 року, реєстр №3715 (а.с. 100).

Як вбачається з тексту розписки від 09 листопада 2002 року, написаної власноручно ОСОБА_5, ОСОБА_6, які є дарителями за договором дарування від 9 листопада 2002 року, отримали від обдарованого ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 7 200 доларів США, як розрахунок саме за продаж 3/4 частки у праві власності на будинок АДРЕСА_2 (а.с. 10).

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнали обставину фактичного укладення договору купівлі-продажу під виглядом договору дарування, який оформили на відповідача ОСОБА_2, підтвердили отримання грошових коштів за продаж, зазначили, що позивач участі в оформленні відчуження майна не брала, про будь-які юридичні дії учасники договору їй не повідомляли. (а.с. 155, 156).

Про укладення оспорюваного договору дарування, позивач ОСОБА_4 дізналась лише в 2014 році після ознайомлення із відповіддю КП Київське МБТІ від 24 грудня 2013 року. (а.с. 91).

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом, просила здійснити поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя: визнати за нею та за відповідачем право власності на половину 3/4 частки у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_2 за кожним. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що нею і відповідачем під час перебування у шлюбі у 2002 році була придбана у спільну сумісну власність подружжя 3/4 житлового будинку АДРЕСА_2. Придбане майно було оформлено на ім'я відповідача, проте останній не визнає за нею права власності, вона позбавлена можливості володіти, користуватись та розпоряджатися спільним сумісним майном. В подальшому уточнювала та збільшувала позовні вимоги, просила поновити строк на звернення до суду із позовом як такий, що пропущений з поважних причин, просила визнати договір дарування 3/4 частки у праві приватної власності на будинок АДРЕСА_2, що укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 удаваним правочином, який укладений з метою приховати договір купівлі-продажу, просила здійснити поділ майна, що є спільною сумісною власністю, визнавши за нею та відповідачем право власності по 3/8 частки у праві приватної власності на будинок АДРЕСА_2 за кожним.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначав про те, що відповідач ОСОБА_2 за власні кошти придбав 3/4 будинку АДРЕСА_2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, визнаючи спірне майно спільним сумісним майном подружжя, безпідставно не взяв до уваги договір купівлі-продажу від 9 листопада 2002 року, за яким він, відповідач продав ОСОБА_8 належну йому квартиру АДРЕСА_1, не врахував, що спірний будинок отриманий на підставі договору дарування, отже відповідно до положень ст. 57 СК України не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, судова колегія відхиляє, зважаючи на наступне.

Судом першої інстанції на підставі оцінки доказів, наданих сторонами, було вірно встановлено, що договір дарування спірного нерухомого майна, який був укладений 9 листопада 20002 року відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, є удаваним правочином, фактично сторонами договору був укладений договір дарування. Ці обставини підтверджені відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6, розпискою про одержання останніми грошових коштів, і не спростовані відповідачем ОСОБА_2

Твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що ним була продана квартира АДРЕСА_1, яка належала йому на праві власності, і за отримані від продажу кошти було придбане спірне майно, не ґрунтуються на доказах, що були надані сторонами.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, відповідач отримав від продажу належної йому квартири 4 826 грн. (а.с. 180-181).

В той же час спірна частина будинку була придбана за 7 200 доларів США, що на час укладання договору за офіційним курсом НБУ становило 38 376 грн.

Доказів про те, що спірне майно (або його частина) було придбане за кошти, що належали особисто відповідачу ОСОБА_2, останнім надано не було.

За таких обставин, судова колегія вважає, що відповідачем не було доведено, що спірне майно було придбане в період шлюбу за особисті кошти відповідача.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: