АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/127/15 Справа № 201/1820/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О.А. Доповідач - Козлов С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі: Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу "Наука" на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, і визнання права власності на житло, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2014 року позивач звернувся до суду з таким позовом посилаючись на те, що 21 лютого 2010 року за договором позики він надав ОСОБА_3 у борг 30000 доларів США на строк до 01 березня 2012 року, але в оговорений термін гроші ОСОБА_3 не повернула та 01 листопада 2012 року померла, після чого не залишилося спадкоємців, які могли б задовольнити його вимоги, як кредитора, а також будь-якого іншого майна, окрім квартири АДРЕСА_1, якою згідно п. 8 вказаного договору боржник зобов'язався відповідати перед позикодавцем в разі не повернення суми боргу, тому позивач просив встановити юридичний факт грошового боргового зобов'язання у вказаній в договорі позики сумі та визнати за ним право власності на вказану квартиру.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2014 року з виправленням в ньому описок ухвалою цього ж суду від 05 березня 2014 року встановлено юридичний факт боргового зобов'язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 за договором позики від 21 лютого 2010 року на загальну суму тридцять тисяч доларів США та визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу за договором позики від 21 лютого 2010 року.

В апеляційній скарзі Обслуговуючий житлово-будівельний кооператив "Наука" просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи і дослідження доказів, порушення його законних прав, норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що між позивачем і ОСОБА_3 було укладено договір позики, гроші передані і використані, але не повернуті в передбачений термін позивачу, після смерті боржника не залишилося спадкоємців, які могли б задовольнити вимоги позивача, як кредитора, чи будь-якого іншого майна, окрім квартири.

З таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду, який взагалі належним чином не з'ясував характер і суть заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються; не зазначив, чи мали місце обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги; не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору позики від 21 лютого 2010 року позивач надав ОСОБА_3 у власність 30000 доларів США на строк до 01 березня 2012 року та за п. 8 цього договору в разі не повернення позикиборжник зобов'язався відповідати перед позикодавцем квартирою АДРЕСА_1, вартістю 28000 доларів США, що належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ААН № 545773 (а.с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Чатиною 2 цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Проте діючим законодавством визначений інший порядок захисту оспорюваних чи невизнаних прав, які виникають з договору позики, і встановлення факту боргового зобов'язання, як заявлено в позові, законом не передбачено.

Так, на підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом положень статей 625 та 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, тобто порушив виконання грошового зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені законом, згідно якого він зобов'язаний сплатити позикодавцю суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Між тим, встановлюючи факт боргового зобов'язання ОСОБА_3 перед позивачем та визнаючи за ним право власності наквартиру боржника суд наведені норми закону залишив поза увагою та не врахував, що вказаний договір позики ніхто не оспорює, а позивачем в підтвердження заявлених ним вимог не було надано суду доказів смерті боржника, відсутності його спадкоємців і свого звернення, як кредитора, до нотаріальної контори з питанням щодо погашення заборгованості померлої за рахунок спадкового майна. В матеріалах справи такі дані відсутні.

Крім того, згідно доданої до апеляційної скарги довідки Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу "Наука" від 03.03.2014 року спірна квартира належить цьому кооперативу і знаходиться на його балансі (а.с. 62), але до участі у справі, як в самому позові, так і в судовому засіданні у встановленому законом порядку, вказана особа не була залучена і суд розглянув справу без неї, вирішивши питання про її права та обов'язки, чим порушив її процесуальні права щодо надання своїх заперечень і доказів по заявленим позовним вимогам.

Наведені обставини справи у своїй сукупності свідчать про безпідставність позову.

З урахуванням порушення судом норм матеріального і процесуального права колегія суддів вважає за необхідне на підставі ст. 309 ЦПК України скасувати рішення суду з ухвалою цього ж суду про виправлення в ньому описок і відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу "Наука" задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2014 року та ухвалу цього ж суду від 05 березня 2014 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, і визнання права власності на житло - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: