АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/328/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3201/15Головуючий у 1-й інстанції Жмурко П.Я. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді: Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

За участю секретаря: Колодюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою П`явки ОСОБА_2 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 26.08.2015 року по справі за позовом П`явки ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживача фінансових послуг.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року П`явка О.В. звернувся до суду із позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк», прохаючи суд визнати дії відповідача неправомірними і здійснити захист його порушених прав споживача фінансових послуг, шляхом визнання двох транзакцій щодо переказу 24.01.2015 року коштів з його кредитної картки в сумі 3053,84 грн. та 4068,89 грн. нечинними, зобов`язати відповідача повернути йому кошти в сумі 7122,74 грн., шляхом відновлення їх на його картковому рахунку,скасувати всі відсотки, пеню, штрафні санкції, нараховані ПАТ КБ «Приватбанк» за опротестованими транзакціями, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 10000 грн.

25.05.2015 року П`явка О.В. подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме, прохав, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 20000 грн., а також, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, станом на 25.05.2015 року у сумі 854 грн. 73 коп. (а.с. 112-115).

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 26 серпня 2015 року позов П`явки О.В. задоволено частково. Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжною карткою кредиткою «Універсальна», виданою на ім`я П`явка О.В., 2009 року - неправомірними; визнано транзакцію щодо переказу 24.01.2015 р. коштів у сумі 7122,73 грн. з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», виданої на ім`я П`явка О.В. нечинною; зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_3 кошти в сумі 7122,73 грн. шляхом відновлення їх на картковому рахунку; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Із зазначеним рішенням суду не погодився позивач, звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій прохав скасувати рішення суду першої інстанції у зв`язку із порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, з врахуванням його заяви про збільшнення позовних вимог від 25.05.2015 року.

В обґрунтування апеляційної скарги П`явка О.В. вказав, що задовольняючи позовну вимогу про визнання дій відповідача неправомірними, місцевий суд правильно виходив з того, що ПАТ КБ «Приватбанк» йому, як споживачу фінансових послуг, надав їх неналежним чином. Проте, вказав, що визнаючи транзакцію щодо переказу 24.01.2015 року коштів у сумі 7122,73 грн. з його кредитної картки нечинною, судом не враховано що таких транзакцій відбулось дві, а не одна, а саме: у сумі 3053,84 грн. та 4068,89 грн.

Апелянт зазначив, що беззаперечним є висновок суду про необхідність стягнення з банку на його користь грошових коштів у розмірі 7122,73 грн., шляхом відновлення їх на його картковому рахунку.

Також, апелянт зазначив, що місцевим судом не обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовної вимоги щодо скасування усіх відсотків, пені (штрафних санкцій), що були нараховані ПАТ КБ «ПриватБанк» за опротестованими ним транзакціями.

Разом з тим, апелянт не погодився із відмовою суду першої інстанції у задоволенні його позовної вимоги про стягнення з банку на його користь моральної шкоди, яка була завдана неправомірними діями, бездіяльністю та протиправною поведінкою ПАТ КБ «ПриватБанк». Розмір завданої моральної шкоди апелянт визначив у 20000 грн. Зазначив, що моральна шкода виявилась у тому, що у нього перед банком виникло зобов`язання при фактичному неотриманні коштів, що викликало у нього сильне хвилювання, яке у свою чергу, негативно відобразилось на стані його здоров`я і спричинило нервовий зрив та безсоння. Моральну шкоду апелянт також пов`язує із періодичними дзвінками з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його номер та за місцем його роботи із наданням інформації про те, що саме він має сплатити кредитні кошти, зняті з його кредитного рахунку.

Вважає, також, що судом першої інстанції йому неправомірно відмовлено у задоволенні його позовної вимоги про стягнення з установи банку пені в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожен день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, станом на 25.05.2015 року у сумі 854 грн. 73 коп, адже, можливість відшкодування вказаного виду неустойки прямо передбачена в Законі України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

У судове засідання з`явився апелянт П`явка О.В., апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, прохав задовольнити, пояснення надав аналогічні її змісту.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, ОСОБА_4, який жодного разу не приймав участь у судових засіданнях в суді першої інстанції, звернувся до суду із письмовим клопотанням про відкладення розгляду справи, у зв`язку із його відрядженням та з великою завантаженістю інших юристів Полтавського ГРУ. До вказаної заяви, окрім довіреності, ним долучено розпорядження про відрядження до м. Лубни для участі у судовому засіданні, проте, жодних відомостей про те, на який час призначено судове засідання, зокрема, судова повістка, ним не надані. У зв`язку із викладеним, колегія суддів позбавлена можливості визначити вказану причину неявки представника ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання, як поважну та вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у 2009 році між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання банківських послуг. П`явка О.В. приєднався до умов та правил надання банківських послуг та отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку №888773.

24.01.2015 року з картки №888773, оформленої на ОСОБА_3, було здійснено списання коштів у сумі 3175,99 грн. та 4231,65 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку за період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року та довідкою за підписом начальника Карлівського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5

За телефонним дзвінком П`явки О.В. його картковий рахунок 24.01.2015 року був заблокований, проте, транзакції з переказу грошових коштів у сумах 3175,99 грн. та 4231,65 грн. зупинені не були.

27.01.2015 року П`явка О.В. звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про вчинення злочину (зняття з кредитної картки коштів), в якій виклав обставини, зокрема про те, що не здійснював переказ грошей та телефонував на номер 3700 для заблокування картки та анулювання платежу, який не здійснював.

На вказану заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь із зазначенням інформації про те, що саме ним порушені умови і правила надання банківських послуг, зокрема, п. 1.1.2.1.12 щодо вживання заходів за-для запобігання втрати картки, персонального ідентифікаційного номеру, інформації, нанесеної на карту, магнітну смугу або їхнього незаконного використання.

31.01.2015 року слідчим СВ Карлівського РВУМВС України в Полтавській області зареєстрована заява П`явки О.В. про кримінальне правопорушення. У заяві зазначено, що 24.01.2014 року невідома особа заволоділа грошовими коштами в сумі 7407,64 грн. Заява зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за реєстраційним номером № 0000059 за правовою кваліфікацією передбаченою ч. 1 ст. 190 КК України.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів», який встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону, послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до норм ст. 4 та ст. 22 вищевказаного Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість обслуговування, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Як зазначено у п. 7.2. правил користування платіжними картками, при видачі карти банк за замовчуванням блокує можливість використання карти в мережі Інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні і за кордоном.

Згідно з п. 7.3. правил, у випадку, якщо клієнт бажає отримати можливість оплати товарів/послуг по Інтернету, йому необхідно або подати заяву на розблокування карткового рахунку або оформити до свого карткового рахунку додаткову Інтернет карту.

У випадку виявленняфакту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через Інтернет клієнт має подати до банку заяву по даному питанню. Банк в свою чергу представляє інтереси клієнта в Міжнародній Системі з питання повернення несанкціоновано списаної суми (п. 7.7 Правил).

Відповідно до п.1.1.2.1.13. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови) Клієнт зобов'язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеру, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення Банку за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні.

У випадку заперечення ОСОБА_6 операцій, здійснених з використанням ОСОБА_6, Стікеру PayPass або інформації, нанесеної на ОСОБА_6, ОСОБА_6 зобов'язаний протягом тридцяти днів з моменту утримання грошових коштів з рахунку звернутися в Банк і заявити про операції що оспорюються і про причини заперечування, подати письмову заяву (у разі якщо вирішення питання передбачає дану необхідність) (п.1.1.2.1.13.1. Умов та правил).

Згідно з п.1.1.2.1.21. Умов та правил, клієнт зобов'язаний негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома Клієнту про втрату/викрадення ОСОБА_6, Стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб).

Відповідно до п. 1.1.3.1.2. Умов та правил Банк зобов'язаний обслуговувати картрахунки в порядку та на умовах передбачених цим Договором, правилами Міжнародних платіжних систем, за якими обслуговуються картки, чинним законодавством.

Пунктом 1.1.3.1.7. Умов та правил передбачено, що Банк зобов'язаний в разі виникнення Овердрафта або одержання усного або письмового повідомлення ОСОБА_6 або Довіреної особи, переданого у порядку, передбаченому Правилами, про втрату/крадіжку Картки або про можливість несанкціонованого використання Картки третіми особами забезпечити призупинення розрахунків з використанням Картки.

Згідно п. 1.1.3.2.14. Банк має право зупинити проведення фінансової операції або призупинити видаткові операції за рахунком на термін, встановлений законодавством у разі, якщо така операція (операції) містить ознаки операцій, які підлягають фінансовому моніторингу відповідно до законодавства про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, а також в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи та зобов'язаний зупинити проведення фінансової операції, якщо її учасником або вигодоодержувачем за нею є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції. У разі такого зупинення видаткових фінансових операцій прибуткові операції не припиняються. Зупинення фінансових операцій здійснюється на строки і в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Пунктом 2.1.1.10.10 та пунктом 2.1.1.10.11. Умов та правил передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що за замовчуванням при видачі картки банк блокує можливість використання карти в мережі Інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні та за кордоном.

Клієнт може отримати можливість здійснення операцій електронної комерції та мото-операцій, як в рахунок використання власних коштів, так і в рахунок використання кредитних коштів, розміщених на кредитній картці. При подачі клієнтом заявки в системі Приват-24 на розблокування карткового рахунку банк приймає рішення про зміну режиму використання картки.

Відповідно до п. 2.1.1.11.6. Умов та правил, суми коштів по операціях, які оскаржуються держателем, повертаються на Картрахунок до повного врегулювання питання з протилежною стороною банком, який представив операцію.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб'єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вживати заходи із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

Відповідно до ст. 37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев'яносто календарних днів.

Згідно з п. 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 року визначено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до норми ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з положення ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа першого цієї глави.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є не додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: зокрема визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджено, що 24.01.2015 року з картки № 888773, оформленої на ім`я П`явки О.В., двічі було здійснено списання коштів у сумах 3053,84 грн. та 4068,89 грн.

Цього ж дня позивачем здійснено телефонний дзвінок за телефонним номером ПАТ КБ «Приватбанк» 3700 щодо заблокування картки.

Позивач вказує, що не подавав заяв на розблокування карткового рахунку для його використання в мережі Інтернет, а також в системі Приват-24, на підтвердження своїх вимог надав документи щодо звернення до Банку та правоохоронних органів, що відповідачем не спростовано.

При цьому, колегія суддів бере до уваги лист від 25.03.2015 р. за вих. №20.1.0.0.0/7-43, в якому ПАТ КБ «ПриватБанк» фактично погодився з тим, що використання оформленої на ім'я позивача платіжної картки в мережі Інтернет було здійснено третіми особами, що показала внутрішня перевірка служби безпеки банку.

За правилом ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції правильно визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо неналежного надання банківських послуг при користуванні ОСОБА_3 платіжною кредитною карткою «Універсальна», адже, проведення несанкціонованих позивачем транзакцій щодо переказу коштів з його кредитної карти на загальну суму 7122,73 грн., не відповідає загальним вимогам, встановленим ст. 203 ЦКУ, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, суперечить ч. 3 ст. 203 ЦКУ, яка встановлює, що волевиявлення учасника правочину має бути спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Що стосується визнання транзакції щодо переказу 24.01.2015 року коштів у сумі 7122,73 грн. з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», виданої на ім`я П`явки О.В. нечинною, то місцевим судом зроблений помилковий висновок про те, що така транзакція була одна, адже матеріалами справи підтверджується, що таких транзакції було дві: транзакція на суму 3053,84 грн. та 4068,89 грн., а отже, задоволенню підлягає апеляційа скарга П`явки О.В. щодо скасування рішення у цій частині та задоволення позовної вимоги про визнання нечинними двох транзакцій.

Спираючись на вищезазначені норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, ЦК України, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що до задоволення підлягає позовна вимога щодо зобов`язання ПАТ КБ ПриватБанк» повернути ОСОБА_3 кошти в сумі 7122,73 грн., шляхом відновлення їх на його картковому рахунку. Тому, вимога апелянта у цій частині є необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Колегія суддів також дійшла до висновку, що місцевим судом неправомірно відмовлено позивачеві у задоволенні позовної вимоги щодо скасування відсотків, пені (штрафних санкцій), що були нараховані ПАТ КБ «Приватбанк», за опротестованими ОСОБА_3 транзакціями, адже, у відповідності до норми ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконуваній роботі, наданій послузі відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з п.п 37.1-37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев'яносто календарних днів. У разі правомірності переказу еквайр має завершити переказ та відшкодувати отримувачу 0,1 відсотка суми платежу за кожний день такого призупинення, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

На час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев'яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Тлумачення понять, що використовуються у данному законі, викладені у ст. 1 цього Закону, так, відповідно до п. 1.4 цієї статті держатель електронного платіжного засобу - це фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу; відповідно до п.п.1.8 1.9 еквайрингова установа (еквайр) - юридична особа, яка здійснює еквайринг; еквайринг - послуга технологічного, інформаційного обслуговування розрахунків за операціями, що здійснюються з використанням електронних платіжних засобів у платіжній системі; відповідно до п. 1.13 емітент електронних платіжних засобів - банк, що є учасником платіжної системи та здійснює емісію електронних платіжних засобів; згідно з п. 1.15 ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу.

З огляду на викладене, місцевий суд помилково відмовив у задоволенні позовної вимоги П`явки О.В. про стягнення на його користь з відповідача пені в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожень день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, станом на 25.05.2015 року 854 грн. 73 коп. Таким чином, апеляційна скарга у цій частині підлягає до задоволення.

Що стосується вимоги П`явки О.В. про стягнення з відповідача моральної шкоди, яку він оцінив у 20000 грн., колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову у цій частині на тій підставі, що вимога про відшкодування моральної шкоди заявлена позивачем на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», яка за нормами цього Закону відшкодовується в тому разі, якщо заподіяна небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, а тому задоволенню у даному випадку не підлягає, як і доводи апеляційної скарги в цій частині.

До того ж, П`явка О.В., посилаючись на те, що неправомірними діями банку завдано шкоди його здоров`ю, а саме: у нього стався нервовий зрив та безсоння, не надав на підтвердження цього жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Таким чином, вимоги, викладені в апеляційній скарзі П`явки О.В., підлягають до часткового задоволення, а рішення суду у частині визнання несанкціонованою однієї транзакції, у частині відмови у задоволенні вимоги про скасування усіх нарахованих відсотків, пені (штрафних санкцій) за опротестованими транзакціями, у частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені у розмірі 0,1 % суми неналежного переказу за кожен день, не відповідає вимогам щодо законності та обгрунтованості, а тому підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 16, 203, ч. 1 ст. 215, ст.ст. 216, 1051,1054 ЦК України, п. 17 ст. 1, ст.ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 213, 214, 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 308 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу П`явки ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 26.08.2015 року в частині задоволення позовної вимоги про визнання нечинною однієї транзакції щодо переказу 24.01.2015 року коштів у сумі 7122,73 грн. з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», виданої на ім `я П`явки ОСОБА_2, в частині відмови у скасуванні відсотків, пені (штрафних санкцій), нарахованих ПАТ КБ «ПриватБанк» за опротестованими ОСОБА_3 транзакціями, в частині відмови у стягненні з ПАТ КБ «ПриватБанк» пені в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожен день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, станом на 25.05.2015 року 854 гривні 73 копійки - скасувати, ухваливши у цій частині нове рішення.

Визнати транзакції щодо переказу 24.01.2015 року коштів з кредитної картки П`явки ОСОБА_2 № 888773, банк ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумах 3053,84 грн. та 4068,89 грн. нечинними.

Скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані ПАТ КБ «ПриватБанк», за опротестованими ОСОБА_3 транзакціями.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь П`явки ОСОБА_2 пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожен день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, станом на 25.05.2015 року у сумі 854,73 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий у справі: ОСОБА_1

Судді: О.Ю. Кузнєцова

ОСОБА_7

З оригіналом згідно: