Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала

26 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до

ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що з 1997 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, а у 2000 році сторони зареєстрували шлюб. За час перебування у шлюбі було придбано квартиру АДРЕСА_1 в

м. Миколаєві, право власності на яку було зареєстровано за відповідачем, та житловий будинок АДРЕСА_2, право власності на який також було зареєстровано за відповідачем. Позивач просила суд, в порядку поділу майна подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня

2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за

ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2. В задоволення іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 20 травня 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2014 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про відмову у визнанні права власності на частку у квартирі скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частки цієї ж квартири. В іншій частині рішення суду залишене без змін. Вирішене питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від

23 квітня 2014 року та рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 20 травня 2014 року задоволено частково. Рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 20 травня 2014 року в частині позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири скасовано, а рішення Ленінського районного суду

м. Миколаєва від 23 квітня 2014 року в цій частині залишено в силі.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 20114 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема: ст. ст. 60, 69, 70, 74 СК України, ст. 17 Закону України від 7 лютого

1991 року № 697-XII «Про власність», ст. 22 КпШс України.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить:

- рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2008 року у справі за позовом про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом про визнання права власності на частину будинку та поділ будинку в натурі, яким судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині зустрічних позовних вимог про визнання права власності на частину будинку скасовано, зустрічні позовні вимоги про визнання права власності на частину будинку задоволено частково.

В решті рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін;

- рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2011 року у справі за позовом про визнання майна особистою власністю, за зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, яким судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасовано, позовні вимоги про визнання квартири особистою власністю задоволено частково, зустрічні позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя задоволено частково;

- рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року у справі за позовом про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя з відступленням від начала рівності часток, яким судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасовано, позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя задоволено, зустрічні позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя з відступленням від начала рівності часток задоволено частково;

- рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року у справі за позовом про поділ спільного майна подружжя, яким судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності в рівних частках на квартиру скасовано, позовні вимоги в цій частині задоволено;

- рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року у справі за позовом про встановлення факту проживання однією сімʼєю, поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, яким судові рішення першої та апеляційної інстанцій частково змінено.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Зі змісту заяви та доданих до неї копій судовий рішень не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», із змінами та доповненнями, заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів не знаходить підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України, оскільки зі змісту рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2008 року, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2011 року, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня

2013 року, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року не вбачається тотожності встановлених фактичних обставин справи. А тому із них не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст. ст. 60, 69, 70, 74 СК України, ст. 17 Закону України від 7 лютого

1991 року № 697-XII «Про власність», ст. 22 КпШс України.

Отже, наведені заявником доводи не містять ознак, які згідно вимог вищевказаної норми є підставами для перегляду судового рішення, а тому у допуску справи до провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня

2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік