РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

в с т а н о в и в:

28 жовтня 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Свої вимоги мотивують тим, що квартира АДРЕСА_1 належить їм на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 серпня 1999 року. У спірній квартирі зареєстровані дві особи: ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_3 Відповідач з липня 2011 року не проживає у спірній квартирі, витрати на комунальні послуги не сплачує. Вважають, що вона втратила право користування цим житлом, оскільки не проживає в спірній квартирі без поважних причин та не приймає участі в її утриманні.

Просили суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та на підставі довіреності в інтересах позивача ОСОБА_2, підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з наведених в позові підстав.

Відповідач у судовому засіданні зазначила, що на даний час вона не заперечує проти позову. Пояснила суду, що спірні питання фактично стосуються реєстрації у квартирі їх з позивачем доньки. У довідці форми № 3 вона не вказана, хоча раніше була зареєстрована в квартири. Відповідач ОСОБА_3 також вказала, що в квартирі вона не проживала ще до 2011 року. Сторони мешкали в іншій квартирі, а в квартирі АДРЕСА_1 лише були зареєстровані. Перешкод у користуванні квартирою їй не чинилось, вона не претендувала на користування нею, тому з цього приводу спорів між сторонами не виникало.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20 серпня 1999 року (а.с. 8).

У зазначеній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3, що підтверджується довідкою КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Центр обслуговування споживачів № 2 від 13 жовтня 2014 року № 2552 (а.с. 10).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підтвердження своїх доводів щодо відсутності відповідача у спірній квартирі більше одного року, позивачі посилаються на покази свідків та письмові докази.

Свідок ОСОБА_4 у суді показала, що вона мешкає в будинку АДРЕСА_1. Позивача знає з народження, відповідача близько 8 років. Як мешканці будинку та особі, яка бувала в гостях у сторін, їй відомо, що близько 7 років відповідач в спірній квартирі не мешкає, її речей там немає. Про наявність спорів чи скандалів з приводу користування квартирою їй не відомо.

Свідок ОСОБА_5 у суді показала, що вона також проживає в цьому будинку, давно знає позивача. Відповідача фактично не знає. У будинку вона відповідача не бачить вже десь близько 7 років, тому вважає, що остання там не мешкає. Щодо спорів про користування квартирою їй не відомо.

З наданої на запит суду відповіді КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Центр обслуговування споживачів № 2 вбачається, що з будь-якими заявами до комунального підприємства щодо перешкоджання у користуванні квартирою АДРЕСА_1 відповідач не зверталась (а.с. 28).

З наданої на запит суду відповіді Солом'янського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 23 грудня 2014 року вбачається, що з будь-якими заявами до Солом'янського РУ ГУ МВС України в місті Києві щодо перешкоджання у користуванні квартирою АДРЕСА_1 відповідач не зверталась (а.с. 37).

Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше одного року без поважних причин, а тому вимога про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом ґрунтується на законі та підтверджується матеріали справи.

Будь-яких доказів на спростування доводів позивача суду стороною відповідача не надано та у судовому засіданні не заявлялось клопотань про їх наявність чи витребування.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позову, стягненню з ОСОБА_3 на користь позивачів підлягає по 243 гривні 60 копійок судового збору.

Керуючись ст. 405 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57, 57-60, 88, 169, 174, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243 гривні 60 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243 гривні 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: