АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
14 січня 2015 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Романюк М. М.

суддів Петренко І.О., Котушенко С.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю.Осади" про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 20 липня 2014 року. В обґрунтування заявлених та уточнених вимог посилався на те, що з 01 квітня 1991 року по 31 жовтня 2007 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді старшого наукового працівника лабораторії № 206, а з 01 січня 2000 року - завідуючим відділенням №2 та був звільнений за власним бажанням, у зв'язку з виходом на наукову пенсію. Згідно з наказом № 247-к від 02 листопада 2007 року позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду завідуючого відділенням № 2 по строковому трудовому договору з 05 листопада 2007 року по 04 листопада 2008 року. Строк дії строкового договору неодноразово був продовжений відповідними наказами. Наказом № 177-к від 31 грудня 2013 року строк дії строкового договору був продовжений до 31 березня 2014 року. 25 березня 2014 року позивач звернувся на адресу відповідача з заявою про продовження дії строкового договору до 31 грудня 2014 року, після чого продовжував працювати в інституті, отримувати заробітну плату. 25 червня 2014 року відповідач ознайомив позивача з наказом № 80-к про продовження дії строкового трудового договору по 30 червня 2014 року, з яким позивач не був згодний. 01 липня 2014 року позивача було ознайомлено з наказом № 83-к від 27 червня 2014 року про звільнення останнього за закінченням дії строкового трудового договору, який, на думку позивача, був виданий з порушенням вимог діючого трудового законодавства. Також, позивачу стало відомо про існування наказу № 54 від 01 липня 2014 року "Об изменении штатного расписания", яким передбачено виведення з 02 липня 2014 року з штатного розпису відділення № 2 посаду завідуючого відділенням, яку займав позивач. У зв'язку з зазначеними обставинами позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення; зобов'язати відповідача поновити позивача на посаді завідуючого відділенням № 2 з 02 липня по 31 грудня 2014 року; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 19 894 грн. 08 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 2 436 грн.; визнати незаконними та скасувати наказ № 54 "Об изменении штатного расписания" від 01 липня 2014 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року у задоволенні заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 01 квітня 1991 року на посаді старшого наукового працівника лабораторії № 206, а з 01 січня 2000 року по 31 жовтня 2007 року - завідуючого відділенням № 2 та був звільнений за власним бажанням, у зв'язку з виходом на наукову пенсію.

Згідно з наказом № 247-к від 02 листопада 2007 року позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду завідуючого відділенням № 2 по строковому трудовому договору з 05 листопада 2007 року по 04 листопада 2008 року. Після цього строк дії строкового договору неодноразово був продовжений відповідними наказами.

Наказом № 177-к від 31 грудня 2013 року строк дії строкового договору був продовжений до 31 березня 2014 року.

На підставі заяви позивача від 25 березня 2014 року наказом № 80-к дію строкового трудового договору продовжено по 30 червня 2014 року.

Наказом № 83-к від 27 червня 2014 року позивача звільнено з 01 липня 2014 року за закінченням дії строкового трудового договору.

Наказом № 54 від 01 липня 2014 року з 02 липня 2014 року виведено "з штатного розкладу відділення № 2 посаду завідуючого відділенням - одна штатна одиниця".

Відповідно до ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з ч.ч.16, 17 ст.24 Закону України "Про науково-технічну діяльність" пенсія науковим (науково-педагогічним) працівникам відповідно до цього Закону призначається з дня звернення за призначенням пенсії та за умов звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, за винятком осіб, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку.

Пенсіонерам, які після призначення пенсії відповідно до цього Закону працювали за строковим трудовим договором (контрактом) на посадах наукових (науково-педагогічних) працівників і набули не менш як 24 місяці страхового стажу, проводиться перерахунок пенсії з урахуванням стажу наукової роботи після призначення пенсії. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати наукового (науково-педагогічного) працівника, з якої обчислена пенсія, або із заробітної плати, визначеної в порядку, передбаченому частинами третьою - сьомою цієї статті, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Згідно з п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Враховуючи, що позивач є пенсіонером, і отримує наукову пенсію на підставі вимог Закону України "Про науково-технічну діяльність", та приймаючи до уваги, що наказом відповідача № 80-к від 25 червня 2014 року дію строкового трудового договору з позивачем продовжено по 30 червня 2014 року і позивач даний наказ не оскаржив, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що між сторонами укладено трудовий договір на визначений строк, погоджений сторонами.

З огляду на наведене судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, оскільки звільнення позивача на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Оскільки, оскаржуваний позивачем наказ № 54 від 01.07.2014р. про виведення "з штатного розкладу відділення № 2 посаду завідуючого відділенням - одної штатної одиниці" з 02.07.2014р. не порушує охоронювані законом права та інтереси позивача суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання зазначеного наказу незаконним та скасування його.

З урахуванням того, що вимоги про відшкодування моральної шкоди носять похідний характер від встановлення в судовому засіданні порушень трудових прав позивача, суд правильно прийшов до висновку про відмову позивачу в задоволенні зазначених позовних вимог.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом першої інстанції обставини справи досліджено повно, зібраним доказам дана оцінка, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

І.О.Петренко