У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю позивача та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и л а :

5 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

Рішенням Сарненського районного суду від 19 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі позивач посилався на те, що місцевий суд не врахував того, що у поповерхому плані будинку АДРЕСА_1 Сарненського району Рівненської області, виконаному 25 травня 1960 року (коли спадкодавець ОСОБА_3 отримував свідоцтво про власність), та у поповерховому плані нібито того ж самого будинку АДРЕСА_2 виконаному 25 березня 2014 року (коли відповідачка отримувала оспорюване свідоцтво про право на спадщину), містяться суттєві розбіжності в індивідуальних ознаках будинку, що свідчить про те, що це два зовсім різні будинки, а відповідачка при оформленні спадщини на спірний будинок діяла недобросовісно.

І, навпаки, план будинку АДРЕСА_3, який належав його прадіду ОСОБА_4, практично співпадає із планом спірного будинку № 9.

Суд першої інстанції необґрунтовано відхилив надані ним довідки Рівненського обласного БТІ, Клесівської селищної ради, копії будинкових та погосподарських книг, а також показання свідків з його боку, з яких вбачається, що після 1960 року у АДРЕСА_1 мала місце фактична зміна номерів житлових будинків.

Покликаючись на ці обставини, позивач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 29 травня 1960 року, виданого виконкомом Клесівської селищної ради депутатів трудящих, власником спірного житлового будинку АДРЕСА_1 Рівненської області був батько відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 Це свідоцтво було видано йому на підставі рішення виконкому згаданої ради № 6 від 12 травня 1960 року (а. с. 118).

Зазначене свідоцтво про право особистої власності на будівлю від 29 травня 1960 року, належне ОСОБА_3, позивач у судовому порядку не оскаржив.

З відповіді КП „РОБТІ" № 548 від 13 жовтня 2014 року видно, що згідно з архівними матеріалами бюро право власності на спірний житловий будинок АДРЕСА_1 Рівненської області на підставі свідоцтва про право власності на будівлю від 29 травня 1960 року, яке було видане виконкомом Клесівської селищної ради, зареєстровано за ОСОБА_3

З оспореного позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом, яке 28 травня 2014 року державний нотаріус видав відповідачці ОСОБА_2, слідує, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 Рівненської області, який належав ОСОБА_3, після його смерті (7 травні 1989 року) фактично успадкувала його дружина ОСОБА_5, а після смерті останньої, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 року - їхня дочка ОСОБА_2, відповідачка у даній справі, як спадкоємець першої черги (а. с. 120).

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому оскільки позивач не оспорив у судовому порядку свідоцтва ОСОБА_3 про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 Рівненської області, яке було видане йому 29 травня 1960 року виконкомом Клесівської селищної ради депутатів трудящих, у результаті чого ОСОБА_3 залишився його (будинку) власником, а відповідачка у справі спірний житловий будинок після смерті батька та матері успадкувала як спадкоємець першої черги, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, законно й обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні його вимог до відповідачки про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 травня 2014 року на спірний житловий будинок недійсним.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що місцевий суд ухвалив рішення у даній справі з додержанням норм матеріального і процесуального права. Через це підстав для його скасування та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: