Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Горобець Т.В., Острянського В.І.,
при секретарі:Мартиновій А.В.,
за участю:ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6, представників відповідача ОСОБА_7- ОСОБА_8, ОСОБА_9, представника Чернігівської міськради Муляренко К.О., представників третіх осіб Шугайла О.В., Ховрича І.І.,

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_7 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 05 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до Чернігівської міської ради, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування державного акту на землю, скасування державної реєстрації,

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Комунальне підприємство «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, Управління державного агентства земельних ресурсів України в Чернігівському районі Чернігівської області

в с т а н о в и в:

В листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, Чернігівської міської ради та, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, просила скасувати рішення 22 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 21 листопада 2007 року в частині передачі ОСОБА_7 безоплатно у власність земельної ділянки площею 0, 0915 га, що розташована в м.Чернігові по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №905404 виданий 11 березня 2008 року на ім'я ОСОБА_7, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, за №8019.

Свої позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовувала тим, що 30 вересня 2003 року їй згідно рішення Чернігівської міської ради було виділено земельну ділянку площею 0,100 гектарів у АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки АДРЕСА_1 в м.Чернігові земельна ділянка позивача від точки «В» до дочки «А» межує із земельною ділянкою АДРЕСА_2 в м.Чернігові, власником якої є ОСОБА_7 ОСОБА_5 зазначила, що лише в 2013 році вона дізналася, що відбулося накладення земельних ділянок та її земельна ділянка була зменшена за рахунок збільшення земельної ділянки ОСОБА_7, що свідчить про те, що відповідач отримала державний акт на право власності на земельну ділянку без погодження її меж з позивачем (в акті встановлення та погодження меж земельних ділянок підпис їй не належить), та в розмірах, що порушують межі земельної ділянки позивача.

В вересні 2014 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до Чернігівської міської ради, ОСОБА_5, в якому просила визнати незаконним рішення 9 сесії 24 скликання Чернігівської міської ради народних депутатів від 30 вересня 2003 року про передачу у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,1000 га в межах, згідно з планом для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії РЗ №984170, виданий ОСОБА_5 20 жовтня 2003 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 3818, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:017:5638.

Свої позовні вимоги ОСОБА_7 обґрунтовувала тим, що технічна документація, на підставі якої Чернігівською міською радою було прийнято рішення про передачу ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1, в м.Чернігові не відповідає вимогам законодавства, що діяло на той час; в матеріалах технічного звіту відсутні висновки державного органу земельних ресурсів Держкомзему України та органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки, як того вимагає ч.9 ст. 118 ЗК України (в ред. 06.08.2003 р.) відсутній належним чином оформлений і завірений акт встановлення та погодження меж земельної ділянки ОСОБА_5, що призвело до накладання її ділянки на земельну ділянку ОСОБА_7 біля її житлового будинку.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 05 листопада 2014 року у задоволенні позовів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішення ОСОБА_7 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_7 до Чернігівської міської ради, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю та ухвалити нове рішення у цій частині по суті заявлених та уточнених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд прийшов до помилкового висновку про пропущення нею строку позовної давності. Апелянт наполягає, що дізналась про порушення свого права лише після ознайомлення з висновком експерта від 30 травня 2014 року та після цього звернулася до суду за захистом своїх прав. Посилання суду на те, що ОСОБА_7 мала б дізнатись про порушення свого права з генерального плану земельної ділянки НОМЕР_1 від 29.09.2010 р. є не коректним, адже план складений МБТІ не є правовстановлюючим документом і, відповідно до Інструкції 127 зі складання планів і абрисів земельних ділянок під час проведення техінвентаризації об'єктів нерухомого майна є актом, який визначає порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель і споруд і не стосується землеустрою. Крім того, підпису ОСОБА_7 на генеральному плані земельної ділянки НОМЕР_1 від 29.09.2010 р. немає.

Апелянт звертає увагу на ту обставину, що на генеральному плані від 29 вересня 2010 року, на який посилався суд в своєму рішенні, не зрозуміло чи є виїмка земельної ділянки, чи це контур жилого будинку НОМЕР_1, адже лінії, якими позначаються в абрисі межі земельних ділянок, прокреслюються виразніше або ж виділяються іншим способом (стрілками, подвійними лініями тощо) та, крім того, на даному плані нема підпису ОСОБА_7, а запис про внесення поточних змін в генеральний план здійснювався техніком БТІ одноособово.

Крім того, з рішення не зрозуміло яким чином судом була вирахувана приблизна площа такої виїмки, як саме суд визначив спільну межу, якщо така не встановлена правовстановлюючим документом.

Також апелянт зазначає, що виїмка не відображена на генеральному плані земельної ділянки НОМЕР_2, зміни в який вносились в 2006 році, тобто після оформлення ОСОБА_5 державного ату на землю.

Апелянт ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зазначає, що поза увагою суду залишився той факт, що в генеральному плані загальна площа земельної ділянки НОМЕР_1 відповідає площі земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_7 на підставі рішення Чернігівської міської ради, що відповідає правовстановлюючим документам на земельну ділянку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_5 також звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті заявлених та уточнених позовних вимог, задовольнивши їх.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що наданий ОСОБА_7 висновок управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради не має ознак документу, оскільки не відповідає вимогам законодавства України, зокрема на ньому не зазначено дату та індекс документа і допущена описка у зазначенні по-батькові ОСОБА_7

Також апелянт ОСОБА_5 зазначає, що вона не підписувала та не підписала б акту встановлення та погодження меж земельних ділянки, тобто відповідач ОСОБА_7 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку без погодження її меж за ОСОБА_5

Крім того, апелянт вважає висновок суду, що нею не доведене порушення її права землекористування з боку ОСОБА_7, не вірним, оскільки накладання земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача підтверджується судовою експертизою від 30 травня 2014 року №С-49, суд не прийняв до розгляду її доводи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_5 - відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір між суміжними землекористувачами та відмовляючи у задоволенні позову, як ОСОБА_7, так і ОСОБА_5, суд виходив з того, що позивачем ОСОБА_5 не доведено порушення її прав відповідачем ОСОБА_7, не надано доказів про те, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_3 в адміністративних межах м.Чернігова, яка погоджена управлінням Держкомзему у Чернігівській області та розроблена Державним підприємством «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» не відповідає вимогам нормативно-правових актів.

З даним висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

В той же час суд відмовив ОСОБА_7 у задоволенні її позову, оскільки остання пропустила строк звернення до суду за захистом своїх прав. Суд зазначив, що в матеріалах інвентаризаційної справи №11801 на домоволодіння по АДРЕСА_3.Чернігова міститься генеральний план земельної ділянки від 29 вересня 2010 року, в якому зображена спільна межа між садибою № НОМЕР_1 та садибою № НОМЕР_2 з виїмкою у бік житлового будинку ОСОБА_7 площею близько 6,0 кв.м., з яким ОСОБА_7 була ознайомлена, поточні зміни в генеральний план земельної ділянки АДРЕСА_1 в м. Чернігові вносились 29 грудня 2010 року, виміри лінії межі між домоволодіннями сторін проводилися у присутності власників та землекористувачів, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи №11801 та свідчить про пропуск ОСОБА_7 строку позовної давності.

Проте зазначені висновки суду не в повній мірі відповідають дійсним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах закону.

Судом встановлено, що сторони про справі є суміжними власниками земельних ділянок. ОСОБА_5 є власником та користується земельною ділянкою АДРЕСА_1 в м.Чернігові, а ОСОБА_7 - земельною ділянкою НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 в м.Чернігові, які межують між собою.

ОСОБА_5 було передано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га та видано державний акт на право власності на землю РЗ № 984170, згідно рішенням Чернігівської міської ради від 30 вересня 2003 року (а.с.15 т.1).

ОСОБА_7, згідно рішення Чернігівської міської ради від 21 листопада 2007 року, було передано у власність земельну ділянку площею 0,0915 га (кадастровий номер :017:5264), видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №905404 (а.с.16 т.1).

Дійсно, як встановлено судом першої інстанції, на Генеральному плані присадибної ділянки АДРЕСА_1 що був складений 13 жовтня 1976 р., площа земельної ділянки, що надана у власність ОСОБА_7 вказана у розмірі 0,0954 га. На вказаному плані межа земельної ділянки з садибою НОМЕР_2 є рівною, а житловий будинок знаходиться на достатній відстані від даної межі. Така ж конфігурація земельної ділянки була погоджена у тому числі і з ОСОБА_5 згідно Акту встановлення та погодження меж земельної ділянки від 17 липня 2007 р. і така ж конфігурація була зазначена в державному акті на право власності. Зазначене свідчить про наявність усталеного порядку користування земельною ділянкою НОМЕР_1 протягом тривалого часу та набуття ОСОБА_7 у власність земельної ділянки без зміни порядку такого користування.

Колегія суддів апеляційного суду Чернігівської області також погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_5 не довела в суді, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 в адміністративних межах м.Чернігова, яка погоджена управлінням Держкомзему у Чернігівській області та розроблена Державним підприємством «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» не відповідає вимогам нормативно-правових актів. З матеріалів справи вбачається, що така містить усі необхідні матеріали, які передбачені «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затвердженою наказом Держкомзему від 04 травня 1999 р. №43 (із змінами) та відповідно до цієї документації Чернігівська міська рада в межах своїх повноважень прийняла рішення про передачу земельної ділянки площею 0,0915 га у власність ОСОБА_7

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 не спростовують правильний по суті висновок суду першої інстанції про недоведеність порушення її прав, оскільки в своєму рішенні суд не керувався висновком управління архітектури та містобудування ЧМР, на який посилається апелянт. Також акт встановлення та погодження меж земельної ділянки ОСОБА_7 підписаний ОСОБА_5, в матеріалах справи відсутні докази визнання даного підпису недійсним, чи таким, що не належить ОСОБА_5 Крім того, ОСОБА_5 під час апеляційного розгляду справи заявила, що під час оформлення земельної ділянки ОСОБА_7 приїздила до Чернігова і мала можливість підписати акт погодження меж земельної ділянки останньої.

Крім того, посилання апелянта ОСОБА_5 на висновок експертизи, як на доказ порушення її прав, також не спростовує правильного висновку суду першої інстанції, оскільки відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 травня 2014 року №С-49, при порівнянні спільної межі двох земельних ділянок НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 м.Чернігова згідно державних актів має місце невідповідність: на земельній ділянці № НОМЕР_1 лінія межі проходить рівно так, що біля житлового будинку, який розташований поблизу спільної межі залишається відстань для можливого його обслуговування, а лінія межі земельної ділянки № НОМЕР_2 не пряма, а з виїмкою у бік ділянки № НОМЕР_1 біля житлового будинку, площею 6,0 кв.м. Даний висновок лише підтверджує порушення прав ОСОБА_7, в т.ч., щодо можливості здійснювати обслуговування свого будинку.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Чернігівської міської ради депутатів трудящих від 27 липня 1975 року ОСОБА_7 було видане Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 в м.Чернігові (а.с.185-186 т.1). Згідно Генерального плану загальна площа даної земельної ділянки становила 0,0954 га, з котрих під будівлями - 149 кв.м., під двором - 272 кв.м. та під садом 533 кв.м. (а.с.188 т.1). Також з даного плану вбачається, що межа земельної ділянки з сусідніми ділянками, як АДРЕСА_1 так і АДРЕСА_4 має вигляд прямої суцільної лінії.

В подальшому, в липні 2007 року ОСОБА_7 звернулася у відповідні органи з метою виготовлення технічної документації з землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

Рішенням Чернігівської міської ради 22 сесії 5 скликання від 21 листопада 2007 року ОСОБА_7 було передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 в м.Чернігові площею 0,0915 га (а.с.191 т.1).

З пояснювальної записки до технічної документації з землеустрою, пояснень представника ЧМБТІ, даних в судовому засіданні в апеляційному суді, зменшення площі земельної ділянки ОСОБА_7 на 0,0039 га на кадастровому плані у складі виготовленої технічної документації з землеустрою у порівнянні з матеріалами Чернігівського МБТІ, відбулося у зв'язку з використанням землевпорядною організацією, при проведенні робіт новітніх технологій та біль точних методів вимірювання (а.с.214 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 також звернулася з заявою у відповідні органи з метою виготовлення технічної документації з землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 1032 кв.м., яку вона отримала у спадщину від сестри ОСОБА_13

Рішенням 9 сесії 24 скликання Чернігівської міської ради народних депутатів від 30 вересня 2003 року було передано в приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1000 гектарів в межах згідно з планом, розташованої в м. Чернігові по АДРЕСА_1 (а.с 182 т.2).

Розмір і площа земельної ділянки ОСОБА_5 станом на дату прийняття спадщини підтверджується також генеральним планом, який був складений на ім'я ОСОБА_13 та з якого також вбачається, що межа земельної ділянки має вигляд суцільної прямої лінії.

Згідно листа Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області від 22 січня 2014 року №04/Гп-490 вбачається, що при проведенні перевірки на місцевості встановлено, що межі земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_5, в натурі (на місцевості) згідно державного акту не визначені. Земельна ділянка розміщена на розі АДРЕСА_1 а АДРЕСА_4 і межує з земельними ділянками по АДРЕСА_2 і по АДРЕСА_4, з усіх сторін огороджена парканом (а.с.148-149 т.1).

Крім того, при складанні технічної документації ОСОБА_5 було допущено ряд порушень, зокрема не відповідність технічної документації ч.9 ст.118 ЗК України в редакції від 06 серпня 2003 року де було встановлено, що проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельним ресурсам, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органам, органом архітектури та подається на розгляд відповідної місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Проте вбачається, що технічна документація ОСОБА_5 не погоджена, як того вимагає закон, ані з органом по земельним ресурсам, ані з органом архітектури, а кадастровий план змеленої ділянки АДРЕСА_1 в м.Чернігові також не погоджений і не має підписів ані головного архітектора міста, ані завідуючого відділу земельних ресурсів.

Таким чином, оскаржуване рішення 9 сесії 24 скликання Чернігівської міської ради народних депутатів від 30 вересня 2003 року було прийнято з порушенням вимог Земельного Кодексу України і без врахувань вимог Інструкції №43 і Порядку №174, де також зазначено про необхідність погодження меж з органами по земельних ресурсах.

Також поза увагою Чернігівської міської ради залишився факт відсутності в матеріалах технічного звіту ОСОБА_5 належним чином оформленого і завіреного акту встановлення та погодження меж земельної ділянки, що в свою чергу призвело до накладання земельної ділянки відповідачки на земельну ділянку ОСОБА_7

Дійсно, в судовому засіданні підтверджено, що не зрозуміло звідки на генеральному плані земельної ділянки НОМЕР_2 та на кадастровому плані земельної ділянки НОМЕР_2 з'явилась виїмка у бік жилого будинку ОСОБА_7, проте така виїмка була відсутня на генеральному плані садиби НОМЕР_2 до прийняття ОСОБА_5 спадщини і на протязі 30 років була пряма межа між домоволодіннями НОМЕР_1 і НОМЕР_2.

З Генерального плану присадибної ділянки НОМЕР_2, з Свідоцтва про право на спадщину вбачається, що на земельній ділянці загальною площею 1032 к.в.м розміщено 3 будівлі. Площа земельної ділянки під будівлями - 154 кв.м., натомість в рядку 13 Інформації про об'єкт власності зазначено кількість будівель - 2. Так само на кадастровому плані земельної ділянки НОМЕР_2, всупереч вимогам абзацу 6 п.2.6. Інструкції №43 не позначена літня кухня, і тому на кадастровому плані за таблицею експлікації земель, під забудовою рахувалось лише 140 кв.м. Також не відповідає правовстановлюючим документам площа земельної ділянки зазначена в рядку 7 інформації про об'єкт власності, адже площа земельної ділянки, на якій було розміщено нерухоме майно, що було отримане відповідачкою у спадок, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину становить 1032 кв.м., а не 1052 кв.м. Окрім цього, відповідно до п. «г» ч.1 ст.121 ЗК України в редакції від 06 серпня 2003 року, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у містах. Понад норму безоплатної приватизації громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки лише на підставі цивільно-правових угод, або отримувати землю у користування на підставі договору оренди.

Також вбачається, що існують розбіжності в даних, що містить кадастровий план земельної ділянки НОМЕР_2 площею 1000 кв.м. і план меж земельної ділянки площею 1000 кв.м., адже при однакових даних, що зазначені в таблиці експлікації земель кадастрового плану і в таблиці кількісних характеристик земель, переданих у приватну власність в бланку державного акту, розміри земельних ділянок при цьому відрізняються і лінійні проміри на кадастровому плані в бланку державного акту не збігаються. Ні кадастровий план, ні план меж земельної ділянки в бланку державного акта ОСОБА_5 не містить необхідних елементів, обов'язкове нанесення котрих передбачено пунктами 2.6-2.8 Інструкції №43, а саме кадастровий план земельної ділянки в матеріалах технічного звіт і в бланку оскаржуваного державного акту не містить поворотних точок меж земельної ділянки, що в свою чергу призводить до того, що лінійні проміри на планах земельної ділянки вказані довільно, а не між точками по межах земельної ділянки.

Відповідно до п.2.1 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого Наказом Держкомзему України від 02 липня 2003 року №174, виконавець робіт, котрим є суб'єкт господарювання, який має ліцензію на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, формує та надає реєстратору, котрими є структурні підрозділи Центру ДЗК, які мають доступ та вносять відомості до бази даних АС ДЗК, ведуть поземельну книгу, здійснюють видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) землі, а також ведуть книгу реєстрації, обмінний файл разом з технічною документацією. Обмінний файл надається реєстратору на гнучкому магнітному носії або компакт-диску. Відповідно до п.2.2 Порядку №174 Реєстратор здійснює процедуру перевірки та приймання обмінного файлу, у тому числі порівняння з технічною документацією. У разі відповідності обмінного файлу відомостям, які наведено в технічній документації, та вимогам до структури змісту та формату обімну даними, з результатами перевірки та приймання реєстратором робиться відмітка на титульному аркуші технічної документації про приймання обмінного файлу, після чого заповнюється реєстраційна картка. Як вбачається з титульного аркушу технічного звіту ОСОБА_5 відмітка про прийняття обмінного файлу на ньому відсутня (а.с.222 т.1), що є підставою для повернення наданих реєстратору документів виконавцю робіт на доопрацювання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_5 набула право власності на земельну ділянку не в передбаченому законодавством порядку, землевпорядна організація, котра була реорганізована в 2003 році, при оформленні технічного звіту ОСОБА_5, грубо порушила вимоги законодавства, що регулювало порядок набуття громадянами прав на землю і порядок оформлення державного акту на землю. На дані порушення не зауважила Чернігівська міська рада і будучи органом, до повноважень котрого, станом на момент винесення оскаржуваного рішення про передачу ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га в межах згідно з планом, відповідно до ст.12 Земельного Кодексу України в редакції від 06 вересня 2003 року та відповідно до ст.19 Закону України «Про землеустрій» відносилось розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Земельного Кодексу України, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також організація і здійснення землеустрою, діяла не у відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України. Рішення Чернігівської міської ради від 30 вересня 2003 року прийняте без урахування чинних на той момент приписів законодавства, з порушеннями порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, що був установлений ст.118 Земельного Кодексу України в редакції від 06 серпня 2003 року, з порушенням порядку затвердження землевпорядної документації, встановленого ст.186 Земельного Кодексу України, а також поза увагою органу місцевого самоврядування залишилось недотримання вимог ст.198 Земельного Кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч.1 ст.21 Цивільного Кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо незаконності рішення 9 сесії 24 скликання Чернігівської міської ради народних депутатів від 30 вересня 2003 року та, окрім того, колегія суддів бере до уваги доводи апелянта ОСОБА_7 стосовно пропуску строку позовної давності, адже підпису ОСОБА_7 на генеральному плані земельної ділянки НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у м.Чернігові, не має, а запис про внесення поточних змін здійснювався техніком БТІ одноособово.

Приймаючи до уваги, що висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи і вимогам закону, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови ОСОБА_5 у задоволенні її апеляційної скарги, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 слід задовольнити, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 05 листопада 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 скасувати. Слід визнати незаконним рішення 9 сесії 24 скликання Чернігівської міської ради народних депутатів від 30 вересня 2003 року про передачу в приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1000 гектарів в межах згідно з планом, розташованої в м. Чернігові по АДРЕСА_1, визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії РЗ №984170, виданий ОСОБА_5 20 жовтня 2003 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №3818, скасувати держану реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:017:5638, що знаходиться за адресою м.Чернігів, АДРЕСА_1.

В силу вимог ст.88 ЦПК України, враховуючи задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_7, також підлягають стягненню судові витрати з ОСОБА_5 та з Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_7 в сумі по 182 грн. 70 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ч.1 п.п. 3, 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 05 листопада 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнити.

Визнати незаконним рішення 9 сесії 24 скликання Чернігівської міської ради народних депутатів від 30 вересня 2003 року про передачу в приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1000 гектарів в межах згідно з планом, розташованої в м. Чернігові по АДРЕСА_1.

Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії РЗ №984170, виданий ОСОБА_5 20 жовтня 2003 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №3818.

Скасувати держану реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:017:5638, що знаходиться за адресою м. Чернігів, АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 та з Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_7 по 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп. з кожного у відшкодування судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: