Ухвала

09 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_4, треті особи: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, Відділ архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнила та остаточно просила визнати за нею право власності на житловий будинок А-1 з прибудовою А1, загальною площею 57,2 кв. м, житловою площею 31,7 кв. м, який складається з коридору 1-1 площею 7,9 кв. м, їдальні 1-2 площею 6,9 кв. м, 3-х житлових кімнат: 1-3 площею 12,6 кв. м; 1-4 площею 5,9 кв. м; 1-5 площею 13,2 кв. м; кухні 1-6 площею 10,7 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, без додаткового введення в експлуатацію у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 Крім того, просила визнати за нею право власності на будівельні матеріали і обладнання, використані при будівництві житлового будинку А-1 з прибудовою А1 загальною площею 57,2 кв. м, житловою 31,7 кв. м, господарських будівель і споруд: ганку «а» з навісом, ганку «б», навісу дерев'яного «Д», літньої кухні «Б» з сараєм, погребу під «Б», сараю «В», убиральні «Е», вимощень, воріт, огорож, стінок підпірних, хвіртки, цоколю, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на житловий будинок А-1 з прибудовою А1, загальною площею 57,2 кв. м, жилою площею 31,7 кв. м, який складається з коридору 1-1 площею 7,9 кв. м, коридору 1-2 площею 7 кв. м, 3-х житлових кімнат: 1-3 площею 12,5 кв. м, 1-4 площею 5,9 кв. м, 1-5 площею 13,3 кв. м, кухні 1-6 площею 10,6 кв. м, та господарських будівель і споруд: ганку з навісом «а», навісу «Д», літньої кухні-сараю «Б», погребу під літ. «Б», ганку «б», сараю «В», убиральні «Е», замощень № 1-5, 7, Ѕ № 6, I, II, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2014 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2014 року у відкритті касаційного провадження у справі, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2014 року відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків»; постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків»; ст. ст. 86, 524 ЦК Української РСР.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що, на думку заявника, потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на наступні судові рішення: постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року; ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2012 року у справі за позовом про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування та за зустрічним позовом про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування; ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2012 року у справі за позовом про визнання права власності на спадкове майно; рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2013 року у справі за позовом про визнання права власності у порядку спадкування.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно з постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» (далі - постанова) заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Проте зі змісту наданих судових рішень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2012 року, 25 липня 2012 року, 03 квітня 2013 року не вбачається передбаченої ч. 1 ст. 355 ЦПК України підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2014 року, оскільки в цих судових рішеннях встановлені судом фактичні обставини справи не є тотожними в порівнянні з ухвалою суду, про перегляд якої подано заяву.

Водночас, відповідно до п. 9 постанови судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, можуть бути рішення: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; Вищого адміністративного суду України; Вищого господарського суду України; Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалені як судом касаційної інстанції; апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 року № 697-V.

Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним.

Обов'язковою є умова, щоб цими рішеннями, які набрали законної сили, вирішено спір по суті, та в них судом (судами) касаційної інстанції неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права.

З огляду на вищевикладене постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року не є тим судовим рішенням, на яке може здійснюватися посилається на підтвердження підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК.

Із врахуванням вищевказаного колегія суддів дійшла висновку, що в допуску до провадження Верховного Суду України справи необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_4, треті особи: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, Відділ архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун І.К. Парінова О.В. Ступак