Справа № 536/1782/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Клименко С.М.

за участю секретаря Кірікової В.С.

позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

третьої особи ОСОБА_6 та його представника за довіреністю ОСОБА_7

розглянувши у відритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні приватним будинком шляхом виселення та за позовом третьої особи ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманого майна (коштів)

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 22 серпня 2014 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні приватним будинком шляхом виселення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в заяві зазначає, що їй належить на праві власності 1/2 ч. житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1, який є спадщиною, яку вона отримала після смерті чоловіка ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Вони з чоловіком переїхали проживали до іншого населеного пункту, в спірному будинку проживати не могли, тому вирішили запросити когось із місцевих жителів доглядати за будинком. Сім'я ОСОБА_3 виявили бажання доглядати за будинком і проживати в ньому, на що вони погодились, а також домовились і про те, що вони за проживання не будуть платити, а сплачуватимуть тільки комунальні послуги. Спочатку вони проживали всі разом в будинку, а зараз там проживають тільки відповідачі: ОСОБА_3 з синами, а ОСОБА_6 з ними не проживає. Коли помер її чоловік, в неї погіршилося здоров'я, будинок потрібно утримувати і вона вирішила його продати, про що повідомила ОСОБА_3, щоб вони виселялись, на що ті відмовились. Будь-яких договірних відносин ні вона, ні її чоловік з відповідачами не мали, останні там не зареєстровані, будь-яких правових підстав там перебувати не мають.

Просила суд усунути перешкоди у здійсненні її права розпорядження своєю власністю: 1/2 ч. зазначеного житлового будинку та виселити з нього відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та стягнути з ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір.

До закінчення судового розгляду 25 вересня 2014 року ОСОБА_6 заявив самостійні вимоги щодо предмета спору, як третя особа, пред'явивши позов до позивача ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманого (майна).

Ухвалою від 26 вересня 2014 року ОСОБА_6 залучений до участі у справі третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору та його позовну заяву прийнято до розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її уповноважений представник ОСОБА_2 позов підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладено в заяві. Позов третьої особи ОСОБА_6 не визнали та в його задоволенні просили відмовити.

В обґрунтування своєї позиції, як відповідача за позовом третьої особи, ОСОБА_1 пояснила, що сім'я ОСОБА_3 стала проживати в спірному будинку з їх з чоловіком дозволу з 1997 року, але про проведення ними якихось там будівельних або ремонтних робіт вони не домовлялись і дозволу в них про це не питали, і, взагалі, вони там нічого не робили, будинок знаходиться в занедбаному стані. Паркан був тільки від огороду, зараз огорожу вони зробили в вересні місяці, коли вона вже звернулася до суду з позовом, в серпні місяці вона була там, огорожі там не було, а в будинок вони її не пустили. Замощення не було, вони побудували, але дозволу в неї не питали. В травні 2012 року після бурі через знайомих вони їй повідомляли, що зірвало дві шиферини на даху будинку і вона дозволила їх замінити, оглядова яма в гаражі і електороводка були, опалення в будинку було, вхідні двері там старі. Вважає, що вона їм нічого не повинна відшкодовувати, оскільки вони там нічого не робили, а якщо що й робили, то незначне, та без її дозволу. Щодо листа, на який посилається позивач, то вона дійсно його писала, а відносно отриманих грошей, то була їх плата за проживання в будинку, і в цій частині позову просила застосувати строки позовні давності, які спливли. Вона має намір будинок продати, і погодиться, якщо в неї його куплять відповідачі по ринковій ціні.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали та в його задоволенні просили відмовити і пояснили, що вони проживають в будинку тривалий час з 1997 року, ремонтували його, будували, вважають, що він їм належить і виселятися їм немає куди, іншого житла вони не мають. Вважають, що в будинку вони проживають на законних підставах.

Третя особа ОСОБА_6 та його уповноважений представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позов, уточнений під час розгляду справи, підтримали та просили задовольнити і стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 як безпідставно отримані 15954 грн., що є еквівалентом 1000 доларів США, вартість безпідставно отриманого майна в сумі 43 487,20 грн. та всі понесені ним судові витрати: по сплаті судового збору та кошти за проведення експертизи, згідно квитанцій.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_6 пояснив, що в 1997 році він домовився з ОСОБА_8 про продаж спірного будинку за ціною 2000 доларів США, з яких 1000 доларів США він віддав йому зразу ж в тому ж році, а ще 1000 доларів США повинен був віддати, коли ОСОБА_8 виготовить на будинок документи, яких у нього не було, та вони укладуть договір купівлі-продажу. Він з сім'єю зразу ж стали проживати в цьому будинку, де і проживають до теперішнього часу, і не як наглядачі, а як майбутні власники, тому і робили поліпшення будинку, вартість яких згідно висновків будівельно-технічної експертизи №123-14 від 23 січня 2015 року становить 43 487,20 грн. Так, він звів паркан вартістю 7526,20 грн., замощення - 2147,40 грн., дах над будинком, в тому числі над коридором і сараєм -14600 грн., побудував оглядову яму та провів електричну провідку в гаражі - 2822,80 грн., парове опалення в будинку та встановив вхідні двері в будинку - 16391 грн. При цьому він постійно спілкувався з ОСОБА_8, але документів на будинок у нього так і не було, і він все запевняв його, що скоро вони будуть. Вважає, що позивач ОСОБА_1, як спадкоємець майна ОСОБА_8, яка прийняла, як його права, так і обов'язки, повинна повернути йому безпідставно отримані кошти ОСОБА_8 в сумі 1000 доларів США, що в еквіваленті становить 15954 грн. та вартість проведених ним поліпшень в будинку, які є невідокремленими від нього, в сумі 43 487,20 грн.

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи та їх уповноважених представників, показання свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні позову третьої особи слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Судом встановлено, що відповідачі з 1997 року з дозволу власника ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, спадкоємцем якого є позивач ОСОБА_1, яка прийняла в установленому законом порядку спадщину, проживають в 1/2 ч. житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1.

Ці обставини визнані сторонами і відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, не підлягають доказуванню.

Іншого в судовому засіданні не встановлено. Ні сторони, ні третя особа, доказів про інші підстави перебування відповідачів у спірному будинку, на які вони посилалися в своїх поясненнях в судовому засіданні, суду не надали.

Отже, правовідносини між сторонами мають договірний характер щодо користування майном, тому суд застосовує до них правові норми, що регулюють найм (оренду) майна.

Крім цього встановлено, що позивачу ОСОБА_1 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 липня 2014 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить на праві власності 1/2 ч. житлового будинку в АДРЕСА_1.

Згідно акту від 04 вересня 2014 року депутата Кам'янопотоківської сільської ради, в АДРЕСА_1 в 1/2 ч. житлового будинку з 1997 року проживають ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Відповідно до довідки Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району №607 від 04 вересня 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 проживають на території Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації.

Статтями 319, 321 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені свого права користування та розпоряджання своїм майном, як зазначено в ст.391 ЦК України.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

21 серпня 2014 року ОСОБА_1 направила відповідачам заяву-попередження про виселення, яка ними залишена без реагування.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідачі своїми діями порушують законні права позивача в частині вільного володіння, розпорядження та користування своїм майном, проживають в житловому будинку без будь-яких правових підстав, жодних договорів на їх проживання сторони не укладали, тому необхідно усунути перешкоди у користуванні власністю позивачем та виселити відповідачів з 1/2 ч. житлового будинку в АДРЕСА_1.

Позов третьої особи є необґрунтованим та безпідставним і не підлягає задоволенню і до такого висновку суд дійшов враховуючи наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, третя особа ОСОБА_6 в спірному будинку не проживає і позовні вимоги до нього про усунення перешкод в користуванні власністю та його виселення позивачем не пред'являлись, тому його твердження, що ОСОБА_1 у випадку повернення їй будинку безпідставно отримає кошти витрачені ним на поліпшення будинку не ґрунтуються на Законі, а посилання при цьому на виомги ст.1212 ЦК України є помилковими.

Відповідно до змісту ст.1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Як вище зазначено, сторони, як за первісним позовом, так і за позовом третьої особи, договір найму (оренди) в передбаченій законом формі не укладали, але це не значить, що він не є укладеним.

Статтею 778 ЦК України передбачено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця, і якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Оскільки ні позивач ОСОБА_1, ні її чоловік ОСОБА_8 згоди не надавали ОСОБА_6 на проведення робіт по поліпшенню будинку і він у них дозволу на це не питав, то він і не має права на відшкодування їх вартості.

Крім цього, враховуючи тривалий час проживання відповідачів в спірному будинку та аналізуючи надані докази: квитанції та чеки на придбання будівельних матеріалів, характер виконаних робіт та їх вартість, суд приходить до висновку, що проведені роботи не являються поліпшенням будинку, а є підтриманням будинку в стані придатному для проживання та користування господарчими та підсобними приміщеннями.

Щодо позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення як безпідставно отриманих 15 954 грн., що є еквівалентом 1000 доларів США, то в їх задоволенні суд відмовляє, оскільки позивач доказів в підтвердження зазначених обставин суду не надав, а відповідач їх заперечує.

Оскільки первісний позов задоволено, то в відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн.60 коп., що підтверджено документально.

В стягненні судових витрат третьої особи ОСОБА_6 слід відмовити, оскільки його позов залишено без задоволення.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні приватним будинком шляхом виселення задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 належною їй 1/2 ч. житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 з житлового будинку розташованого в АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) грн.60 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області на протязі десяти днів з дня його проголошення всіма учасниками процесу через Кременчуцький районний суд.

У разі застосування ст.218 ЦПК України скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного рішення.

Суддя С. М. Клименко