ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/7705/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

представників позивача ОСОБА_1;

ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним пункту договору та зобов'язання вчинити дії -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі по тексту - відповідач, ПАТ «Ідея Банк») про визнання недійсним пункту договору та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що між ним та ПАТ «Ідея Банк» 12 вересня 2013 року укладено кредитний договір, відповідно до умов якого йому було надано 105 724 грн. строком на 48 місяців зі сплатою 7,9% річних від залишкової суми кредиту. Крім зазначених вище умов, пунктом 1.4 указаного договору також передбачена плата за обслуговування кредиту у щомісячному розмірі 1,9% від початкової суми кредиту.

Вважаючи, що пункт 1.4 кредитного договору є несправедливими й не відповідають вимогам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки визначена у ньому плата за обслуговування кредиту є змінною величиною, позивач просив визнати даний пункт кредитного договору недійсними та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок за цим договором, зарахувавши незаконно стягнуту суму комісії в рахунок погашення кредитних зобов'язань.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, при цьому ним на адресу суду направлено заперечення на позов, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи здійснювати у його відсутність.

Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні представників позивача, а також враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 вересня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір №Р20.185.71354 (далі по тексту - кредитний договір), за умовами якого відповідач надав позивачу грошові кошти (кредит) на поточні потреби у сумі 105 724 грн., а позивач зобов'язався повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) і комісіями згідно з умовами цього договору. Пунктом 1.4 кредитного договору встановлено, що за обслуговування кредиту банком, позивач сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 1,9000% від початкової суми кредиту.

А пунктом 6.1 цього договору сторони затвердили графік щомісячних внесків за кредитним договором, яким визначили черговість щомісячних платежів, які складаються з внесків по тілу кредиту, процентів та комісій з фіксованими у них сумами.

За правилами частини першої статті 203 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями частини п'ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Вказана позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною у постановах від 12 вересня 2012 року у справі №6-80цс12 та від 25 вересня 2013 року у справі №6-80цс13.

Оскільки в спірному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості визначена не за формулою зі змінними величинами, а відображена чітко визначеною фіксованою сумою у затвердженому сторонами графіку щомісячних внесків, внаслідок чого збільшення розміру цих внесків не відбулося, суд дійшов висновку, що положення пункту 1.4 кредитного договору не суперечать вимогам стст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак позовні вимоги в частині визнання недійсним зазначеного пункту кредитного договору задоволенню не підлягають.

Зважаючи на викладене та встановлені обставини, суд також відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та зарахування незаконно стягнутої суми комісії в рахунок погашення кредитних зобов'язань.

На підставі викладеного та керуючись стст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.