Справа № 368/1752/14-ц Головуючий у І інстанції Шевченко І.І.
Провадження № 22-ц/780/153/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н.С.
Категорія 45 12.01.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 06 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Кагарлицький районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Київській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації за вказаною адресою.

На обґрунтування позову посилалася на те, що вона, ОСОБА_3, є власником квартири АДРЕСА_1. Даний факт підтверджується договором купівлі - продажу квартири та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Відповідно до картки реєстрації місця проживання фізичної особи у даній квартирі зареєстрований з листопада 2009 року також ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, відповідач в належній їй квартирі не проживає понад три роки, квартирою не цікавиться, його речі в квартирі відсутні. Даний факт підтверджується актом комісії від 03.07.2014 року у складі першого заступника міського голови Чапишева K.M. - голови комісії та членів комісії: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, створеної розпорядженням міського голови № 51 від 18.04.2013 р.

Позивачка вказувала на те, що відповідач житловою площею не користується і не цікавиться, комунальні платежі не сплачує, його реєстрація в квартирі порушує її право як власника нерухомого майна, вільно користуватися та розпоряджатися цим майном.

Посилаючись на ст..ст.317,319, 321,391 ЦК України та ст..ст.71,71 ЖК України, просила задовольнити її позов.

В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково.

Пояснив, що позивачка-дружина його двоюрідного брата, на його прохання зареєструвала його в належній їй на праві власності спірній квартирі, що надало йому можливість своєчасно та у повному обсязі отримувати соціальне забезпечення-пенсію ліквідатора катастрофи на ЧАЕС. При цьому зазначав, що він ніколи не претендував на право на квартиру, ніколи там не проживав, фактично проживає в іншому місці, але там не зареєстрований. Пенсія, яку він отримує, є основним джерелом існування, скасування його реєстрації в квартирі позивачки позбавить його отримувати соціальне забезпечення.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 06 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1.

Зобов'язано Кагарлицький районний сектор Управління Державної міграційної служби у Київській області зняти з реєстрації громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду з підстав невідповідності вимогам матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст..317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

В силу ст..319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

По справі встановлено, що ОСОБА_3, є власником квартири АДРЕСА_1. Даний факт підтверджується договором купівлі - продажу квартири та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 4-5).

Відповідно до картки реєстрації місця проживання фізичної особи у даній квартирі зареєстрований з листопада 2009 року також ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зареєстрований в квартирі, що належить позивачці на праві власності, але в квартирі тривалий час не проживає, житловою площею не цікавиться, в квартирі його речі відсутні, витрати по утриманню житла не несе, а тому дійшов висновку, що останній втратив право на користування житловою площею.

Водночас, суд відповідно до ст..7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вважав обґрунтованими доводи позивачки про те, що відповідач обмежує здійснення нею права користування та розпорядження своїм майном та підлягає зняттю з реєстрації місця проживання, а тому зобов»язав третю особу- Кагарлицький районний сектор Управління Державної міграційної служби у Київській області зняти з реєстрації громадянина ОСОБА_2

Висновки суду колегія суддів вважає правильними, оскільки вони ґрунтуються на дійсних обставинах справи та вимогах закону.

Посилання відповідача - апелянта на те, що позивачка своїм позовом позбавляє його на зубожіння та порушує його права на достойний рівень життя колегія вважає безпідставними, оскільки предметом позовних вимог позивачки є усунення перешкод, пов»язаних з користуванням та розпорядженням належним їй майном та не стосується прав останнього на отримання соціального забезпечення - пенсії ліквідатора ЧАЕС.

Разом з тим, колегія не може у повній мірі погодитися з рішенням суду в частині зобов»язання Кагарлицького районного сектору Управління Державної міграційної служби у Київській області вчинити дії по зняттю з реєстрації відповідача.

Відповідно до ст..30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Кагарлицький районний сектор Управління Державної міграційної служби у Київській області залучено по даній справі в якості третьої особи, а не відповідача, а тому зобов»язання останнього вчинити певні дії, у даному випадку, не ґрунтується на вимогах закону.

А тому, рішення суду в частині зобов»язання третьої особи вчинити дії підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачці у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Крім того, як правильно зазначено судом, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов»язанні із зняттям з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст..7 даного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про : 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на викладене, керуючись ст..307,309 ЦПК України, колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 06 жовтня 2014 року в частині зобов»язання Кагарлицького районного сектору Управління Державної міграційної служби у Київській області зняти з реєстрації громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1, скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог в цій частині.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на ст.ст. 71, 72 ЖК України.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: