АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/8492/14-ц 22-ц/774/317/К/15
Справа № 214/8492/14 Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/317/К/15 Ан О.В.
Категорія № 46 ( ІІІ ) Доповідач Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Митрофановій Л.В.,

при секретарі: Трофименко О.О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4, його представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що за договором купівлі-продажу від 27.06.2014 року він набув у власність трикімнатну квартиру, загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 43,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачі є колишніми власниками спірної квартири, ухиляються від звільнення зазначеної квартири в добровільному порядку, тому позивач просить суд визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у користуванні зазначеною квартирою, шляхом виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що спірну квартиру реалізовано втричі нижчі за звичайні ціни, у відповідачів це єдине житло для проживання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.05.2012 р. звернуто стягнення на іпотечне майно, на трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та надано ПАТ "ТЕРРА БАНК" право продавця при укладанні договору купівлі-продажу вказаної квартири (а.а.с.11-12).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.06.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ПАТ "ТерраБанк" продав, а ОСОБА_2, купив квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. (а.а.с.7-8).

Як убачається з витягу реєстру права власності на нерухоме майно від 09 червня 2007 року, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 були власниками спірної квартири ( а.с.10).

Згідно довідки, виданою Житлово-експлуатаційною організацією № 35 від 17.06.2014 року, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_6, ОСОБА_4( а.с.14).

Позивач ОСОБА_2 09.09.2014 року, звернувся до відповідачів із письмовою вимогою про добровільне звільнення житлового приміщення, спірної квартири, яку відповідно до зворотного поштового повідомлення ОСОБА_4, та ОСОБА_6 отримали 16 вересня 2014 року ( а.с.14,16).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення, суд першої інстанції керувався ст..321,391 ЦК України, ст..40 Закону України "Про іпотеку", ст.109 ЖК України та дійшов висновку, що позивачу, як новому власнику квартири, чиняться перешкоди у користуванні нею зі сторони колишніх власників.

Колегія суддів погоджується із даним висновками суду першої інстанції, проте звертає увагу на помилковість застосування до спірних правовідносин ст. ст..40 Закону України "Про іпотеку", з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

У частині другій статті 16 ЦК України зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як убачається зі змісту уточненої позовної заяви, позивач просив усунути йому як власнику перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою за адресою АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою та виселення без надання іншого житлового приміщення, у зв'язку з припиненням у попередніх власників ОСОБА_4, ОСОБА_6 права власності на спірну квартиру.

Як на правову підставу вирішення спору позивач посилався на ст. 317,319,321,391 ЦК України, 150 ЖК України, позовні вимоги зводяться до усунення позивачу, як власнику майна, перешкод, що чинять відповідачі, у здійсненні права користування та розпорядження спірною квартирою.

Застосувавши ст. 40 Закону України "Про іпотеку" до спірних правовідносин, суд першої інстанції не врахував, що правила ч. 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" поширюються на випадки звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення у разі позасудового врегулювання на підставі договору.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не звернув увагу, що підстави позову визначає позивач і такими є не норми матеріального права, а обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; не визначившись з характером спірних правовідносин та нормою права, що підлягає застосуванню, суд не звернув уваги на те, що спірні правовідносини за своєю природою ґрунтуються на обставинах, пов'язаних з фактом порушення відповідачами права власності позивача шляхом створення перешкод у користуванні належною йому квартирою.

У зв'язку із чим, відповідно до п.1,3 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на ст.40 Закону України "Про іпотеку".

В іншій частині рішення суду, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачів, як колишні власники спірної квартири втратила право користування у зв'язку зі набуттям права власності іншою особою на спірну квартиру.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім'ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як убачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_2 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, в якій проживають відповідачі, чим чинять йому перешкоди у користуванні та розпорядженні нею, тому його порушене право має бути захищено в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги представника відповідачів стосовно продажу спірної квартири, за ціною нижчою за ринкову, колегія суддів не приймає до уваги, тому що не є предметом розгляду та доказування в даному процесі. На час розгляду даної справи питання про визнання договору купівлі - продажу квартири від 27.06.2014 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, не вирішувалось, договір є чинним.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, стосовно відсутності у відповідачів іншого житла та несприятливих природних умов для виселення, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки правового значення для вирішення спірного питання не мають.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, ст. 314-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р ІШ И Л А :

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 грудня 2014 року змінити виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 40 Закону України "Про іпотеку".

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: