АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1950/14-ц Номер провадження 22-ц/786/511/15Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В. В. Доповідач ап. інст. Мартєв С. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - КУЗНЄЦОВОЇ О.Ю., ХІЛЬ Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав про те, що 6.05.11 року надав ОСОБА_2 у борг 60 000,00 доларів США, строком до 7.06.11 року.

Усупереч домовленості, ОСОБА_2 грошові кошти у позивачу у місячний строк не повернула.

Остаточно просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 2 225 119,96 грн., яка складається з: 42 000 доларів США основного боргу, що становить 654 255,71 грн. у гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ, 1 902 014,83 грн. п'яти відсотків місячних та 288 849,42 грн. процентів на суму боргу за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 грудня 2014 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 борг за договором позики на загальну суму 2 826 468 грн. 32 коп. та судові витрати у розмірі 971 грн. 96 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 2 925 грн. 64 коп. судового збору.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 грудня 2014 року від 29 рудня 2014 року абзац щодо вирішення судових витрат викладено у наступній редакції. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 2 923 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення у частині стягнення 1 910 352 грн. 67 коп. 5% місячних, з підстав невідповідності висновків суду у цій частині обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права і ухвалення відносно цієї вимоги нового рішення, яким 5% місячних стягнути у межах строків позовної давності.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково.

Виходячи з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального й процесуального права.

За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, розписка є борговим документом, що може бути надана позикодавцем для підтвердження невиконаного перед ним зобов'язання за договором позики.

Місцевим судом встановлено, що 6.05.11 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 у позику 60 000 доларів США зі строком її погашення впродовж місяця.

Отримання ОСОБА_2 зазначених коштів у іноземній валюті підтверджується наявною у справі розпискою (а.с. 6), власноручне написання якої відповідачкою не заперечується.

Під час розгляду судом першої інстанції, 20.10.14 року ОСОБА_2 повернула ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 18 000 доларів США, а 8.12.14 року - 2 000 доларів США.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що прострочений борг за позикою ОСОБА_3 у повному обсязі залишається неповернутим, а тому є підстави для стягнення у судовому порядку з ОСОБА_2 суми боргу та процентів за користування позикою.

При цьому, стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 910 352 грн. 67 коп., місцевий суд дійшов висновку, що зазначена сума є передбаченою ст. 625 ЦК України відповідальністю за порушення відповідачкою грошового зобов'язання щодо повернення боргу у вигляді 3% річних, що, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за домовленістю сторін була збільшена до 5% на місяць, крім того, суд зазначив, що річний строк позовної давності, встановлений для обчислення нарахування пені, у даному випадку не застосовується.

Між тим, повністю з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і нормам матеріального права.

За положеннями ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений в зобов'язанні строк (термін) його виконання.

Порушенням зобов'язання, з огляду на зміст ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

З урахуванням поданих заяв про уточнення позовних вимог, ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_2 42 000 доларів США неповернутої позики, 1 902 014 грн. 83 коп. 5% місячних та 288 849 грн. 42 коп. процентів за ставкою НБУ.

8.12.14 року ОСОБА_2 повернула ОСОБА_3 у рахунок погашення позики 2 000 доларів США.

Жодною сторін не заперечується, що за розпискою від 6.05.11 року неповернутою сумою позики залишається 40 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 10.12.14 року становить 625 879 грн. 96 коп., та проценти за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ у розмірі 288 849 грн. 42 коп.

У частині стягнення з відповідачки на користь позивача зазначених вище сум рішення місцевого суду у апеляційному порядку фактично не оскаржується.

Стосовно вирішення позовних вимог щодо стягнення 5% місячних, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова суми або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від виконання ним грошового зобов'язання та у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із тексту розписки від 6.05.11 року вбачається, що сторонами погоджено умову, згідно з якою ОСОБА_2 у випадку несвоєчасного повернення коштів, зобов'язувалась виплатити щомісячно пеню у розмірі 5% залишкового розміру неповернутої суми до повного погашення боргу.

Таким чином, у борговому документі (розписці від 6.05.11 року), що підтверджує укладенням між сторонами усного договору позики, відповідачкою чітко зазначено, що 5% залишкового розміру неповернутої суми до повного погашення боргу, є неустойкою (пенею).

Характерною є також обставина, що у розрахунку заборгованості, що надавався ОСОБА_3 до суду при подачі позову, зазначено, що з 5% місячних позивачем розраховувався розмір пені (а.с. 4).

На зазначені вище обставини також посилається ОСОБА_2 у доводах апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд дійшов переконливого висновку, що при вирішенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з ОСОБА_2 1 910 352 грн. 67 коп. слід керуватися положеннями ст. ст. 549, 550, 551 ЦК України, що регулюють питання нарахування неустойки у вигляді пені.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені підлягає застосуванню позовна давність, тривалістю в один рік.

Відносно обчислення зазначеного річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені у постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі №6-100-цс14, висловлено правову позицію, згідно у якої за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати одного року. Виходячи з цього правова природа пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення з ОСОБА_2 пені у розмірі 5% щомісяця на залишок заборгованості у розмірі 1 910 352 грн. 67 коп. заявлено відносно періоду з 7.06.11 року по 7.08.14 року.

Як убачається зі справи, ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом 18.07.14 року.

У суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 звернулась з заявою (а.с. 98) про застосування до позовних вимог ОСОБА_3 відносно стягнення пені, наслідків cпливу строків позовної давності.

10.12.14 року ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_2 додатково пеню за період з 7.06.14 року по 10.12.14 року у розмірі 1 902 014 грн. 83 коп.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 також просить обмежити період стягнення з неї 5% місячних межами строку позовної давності.

Таким чином, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, слід відраховувати з 18.07.13 року по 10.12.14 року.

Відповідачкою ОСОБА_2 здійснено часткове погашення заборгованості 20.10.14 року у розмірі 18 000 доларів США, та 8.12.14 року у розмірі 2 000 доларів США.

За період з 18.07.13 року по 20.10.14 року розмір пені становить 700 988 грн. 27 коп. = 15 місяців * 934 651 грн. 02 коп. (сума боргу у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 8.12.14 року) * 0,05 (5% місячних).

За період з 21.10.14 року по 8.12.14 року розмір пені становить 32 712 грн. 79 коп. = 1 місяць * 654 255 грн. 71 коп. (сума боргу) * 0,05 (5% місячних).

Таким чином, розмір пені, що підлягає стягненню у межах строку позовної давності, становить 733 701 грн. 06 коп.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового по суті позовних вимог.

У відповідності до п. 5 ст. 88 ЦПК України, апеляційний суд також змінює розподіл судових витрат, присуджуючи на користь позивача стягненню з відповідачки 852 грн. 60 коп. (730 грн. 80 коп. за позовну заяву + 121 грн. 80 коп. заяву про забезпечення позову), з ОСОБА_2 на користь держави суму недоплаченого судового збору при подачі позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 грудня 2014 року скасувати, ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за розпискою від 6.05.11 року у розмірі 1 648 430 грн. 44 коп., а саме: 40 000 доларів США основного боргу, що становить 625 879 грн. 96 коп. у гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ станом на 10.12.14 року, 733 701 грн. 06 коп. пені та 288 849 грн. 42 коп. процентів на суму боргу за користування позикою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 852 грн. 60 коп. відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 2 923 грн. 20 коп. недоплаченого при подачі позову судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: С.Ю. МАРТЄВ

Судді : О.Ю. КУЗНЄЦОВА

Л.М. ХІЛЬ

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ