У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Кафідової О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним договору довічного утримання та про визнання права власності на 1/4 частку житлового будинку в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, вона набула право власності в порядку спадкування за законом на ј частку житлового будинку АДРЕСА_1.

27 вересня 1994 року Першою Кіровоградською нотаріальною конторою була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_6 та видано її матері ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя на Ѕ частки зазначеного жилого будинку та свідоцтво про право власності на спадщину за законом на Ѕ частку цього ж будинку.

Вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом є частково недійсним, оскільки вона також прийняла спадщину після смерті батька, а отже кожному із спадкоємців, які належать до першої черги спадкоємців за законом, належить по ј частці спадкового майна.

03 липня 2006 року між ОСОБА_7 і відповідачем було укладено договір довічного утримання, за яким відчужував передав у власність набувачу весь спірний жилий будинок з господарсько-побутовими будівлями.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 померла.

08 квітня 2014 року позивач звернулася до нотаріальної контори з метою подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері і дізналася про наявність свідоцтва про право на спадщину та про наявність договору довічного утримання. Постановою державного нотаріуса від 08 квітня 2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частку житлового будинку після смерті батька.

Враховуючи наведене та з урахуванням уточнення позовних вимог, просила визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 вересня 1994 року Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року на ім'я ОСОБА_7 на ј частку житлового будинку АДРЕСА_1; визнати недійсним договір довічного утримання, посвідчений 03 липня 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на ј частки спірного житлового будинку; визнати за ОСОБА_4 право власності на ј частки вказаного житлового будинку з відповідними господарсько-побутовими будівлями в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2014 року позов задоволено.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 вересня 1994 року Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року на ім'я ОСОБА_7 на ј частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір довічного утримання, посвідчений 03 липня 2006 року Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на ј частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ј частки житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарсько-побутовими будівлями в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 14 січня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору довічного утримання скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано договір довічного утримання, укладений 03 липня 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідчений Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою частково недійсним, а саме щодо відчуження ј частки жилого будинку та господарських будівель, розташованих по АДРЕСА_1.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року на ім'я ОСОБА_7, нотаріусом не було враховане право позивача ОСОБА_4, як спадкоємця першої черги за законом, яка прийняла спадщину на ј частину спадкового майна після смерті батька ОСОБА_6

Разом з тим, скасовуючи рішення районного суду в частині визнання недійсним договору довічного утримання та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове визнання недійсним спірного договору, апеляційний суд виходив з того, що на час укладення вказаного договору ОСОБА_7 фактично належало ѕ частки житлового будинку, а тому вона мала право розпорядитися лише цією часткою.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2014 року у не зміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова