АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1786/14-ц Номер провадження 22-ц/786/585/15Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Хіль Л.М.

Суддів : Кузнєцової О.Ю., Чічіля В.А.

При секретарі: Колодюк О.П.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою представника позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - начальника відділу юридичного супроводу та регресної роботи Товариства з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна» Лигіна В.В. на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 грудня 2014 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між сторонами 08.11.2012 року був укладений договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом являється автомобіль Daewoo Lanos д.н.з НОМЕР_1, за участю якого під керуванням відповідача та автомобіля Skoda Oktavia д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 05.01.2013 року сталася ДТП в м. Кременчуці. Відповідач визнаний винним в даному ДТП. ОСОБА_4 письмово не повідомив страховика про ДТП, як це передбачено п.п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Прохали стягнути з ОСОБА_4 на їх користь сплачене страхове відшкодування ОСОБА_5 в сумі 7252,78 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 грудня 2014 року приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «ПЗУ України» прохали рішення місцевого суду скасувати та задовольнити їх позовні вимоги в повному об'ємі, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважають, що місцевим судом неправильно встановлені обставини справи, які мають значення для справи, неправильно і неповно дослідженні докази та дана їм оцінка, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів приходить до висновку про її задоволення.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки місцевого суду таким вимогам не відповідають.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що згідно постанови Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 лютого 2013 року ОСОБА_4 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за те, що він 05 січня 2013 року в 11 год. в місті Кременчуці на вул. Ярмарковій, керуючи автомобілем Daewoo Lanos д.н.з НОМЕР_1, виконуючи обгін виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем Skoda Oktavia д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, який рухався в попутному напрямку з права від нього, внаслідок чого транспортні засоби отримали технічні пошкодження (а.с. 13).

Відповідач ОСОБА_4 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у позивача згідно полісу № АЕ/0902381 від 08.11.2012 року, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Daewoo Lanos д.н.з НОМЕР_1 (а.с. 5).

Згідно страхового акту від 23 квітня 2013 року позивач нарахував і сплатив страхове відшкодування ОСОБА_5 в сумі 7252 грн. 78 коп. згідно його заяви від 08.01.2013 року (а.с. 20-22).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, місцевий суд виходив з того, що норми п.п. 33.1.2 п.33.1 статті 33 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять підстав для задоволення вимог страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно договору обов»язкового страхування та не передбачає права страховика подати регресний позов до особи, яка повідомила страхову компанію по телефону про настання дорожньо-транспортної пригоди, а лише зобова»язує осіб, причетних до неї вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Таким чином, факт повідомлення страховика про ДТП не письмово, а по телефону не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Місцевим судом вірно визначено, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Разом з тим, місцевим судом не правильно застосовані норми цього Закону до спірних правовідносин.

Відповідно до п.п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов»язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов»язок, він має підтвердити це документально.

Таким чином, на момент ДТП відповідач мав письмово повідомити позивача про ДТП.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що він письмово повідомляв позивача про скоєне ДТП.

Відповідно до п.п. г п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до п. 26 Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи і вже зазначалось, позивач нарахував і сплатив страхове відшкодування ОСОБА_5 в сумі 7252 грн. 78 коп. згідно його заяви від 08.01.2013 року.

Таким чином до позивача переходить право вимоги по відшкодуванню страхового відшкодування і він має право на його відшкодування з винної особи, тобто з ОСОБА_4

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковими для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-1 цс 14 вбачається, що виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Отже, висновок суду касаційної інстанції про те, що факт неповідомлення страховика про ДТП не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування, є помилковим.

За таких обставин рішення місцевого суду підлягає скасуванню та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

В порядку ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» понесені в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції судові витрати, а саме судовий збір в сумі 365 грн. 40 коп.

Керуючись ст. 303, п.2 ч1 ст. 307, п.3,4 ч.1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - начальника відділу юридичного супроводу та регресної роботи Товариства з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна» Лигіна В.В. - задовольнити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму в розмірі 7 252, 78 ( сім тисяч двісті п»ятдесят дві гривні сімдесят вісім копійок) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» судовий збір в розмірі 365 грн. 40 коп.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти діб до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий /підпис/ Л.М. Хіль

СУДДІ: /підпис/ О.Ю. Кузнєцова

/підпис/ В.А. Чічіль

З оригіналом згідно: