АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

при секретарі Лук»янишиній М.В.

з участю прокурора - Коваль Т.О.

сторін: позивача - ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Глибоцької РДА Чернівецької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, інтереси якої за дорученням представляє ОСОБА_2, на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 листопада 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з ОСОБА_3.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем ОСОБА_3 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 30 травня 2011 року по 23 січня 2014 року. Від шлюбних відносин ІНФОРМАЦІЯ_1 у в них народився син - ОСОБА_5. Фактично спільне проживання вони припинили з грудня 2011 року. За час вагітності відповідач жодного разу не поцікавився її здоров'ям та здоров'ям майбутньої дитини. З часу народження сина, батько дитиною не цікавився, не займався його вихованням та матеріально не допомагав, лише двічі відвідував сина.

____________________________________________________________________________

№ 22ц/794/83/ 2015 р. Головуючий у І інстанції :Цуренко В.А.

Категорія: 52 Суддя-доповідач :Владичан А.І.

Згідно рішення Глибоцького районного суду від 01 лютого 2013 року відповідача зобов'язано сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 450 гривень щомісячно, але незважаючи на це, ОСОБА_3 ухиляється від їх сплати. Їхній малолітній син неодноразово перебував у лікарні, потребував серйозного лікування та особливої дієти в харчуванні, проте, батько жодного разу не провідав сина, матеріально не допоміг, не цікавиться його станом здоров'я.

Фактично відповідач від народження дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, життям свого сина не цікавиться, участі у вихованні, в підготовці до навчання у дитячому закладі і матеріальному утриманні дитини не приймає, не піклується про фізичний стан і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування, не проявляє щонайменшої батьківської турботи, що свідчить про те, що відповідач без поважних причин самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до свого сина.

Просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3, відносно малолітнього сина ОСОБА_5, а також і надалі стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина.

Ухвалою суду від 27 листопада 2014 року провадження у справі в частині стягнення аліментів закрито.

Рішенням Глибоцького районного суду від 27 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Глибоцька РДА Чернівецької області про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення Глибоцького районного суду від 27 листопада 2014 року є незаконним та упередженим, таким, що суперечить інтересам дитини. Рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що відповідач умисно свідомо та цинічно ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню дитини. В підтвердження цього свідчить, те що відповідач залишив свою сім»ю під час вагітності дружини, з часу народження сина провідував його лише двічі, аліменти сплачував не регулярно та не в повному обсязі.

Крім того вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки зібраним доказам по справі, оскільки всі докази свідчать про те, що відповідач належним чином не виконує покладені на нього батьківські обов'язки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач усвідомив неправильність своєї поведінки відносно свого малолітнього сина, оскільки він виявив намір в подальшому належно виконувати свої обов'язки щодо виховання дитини, звернувся до органу опіки та піклування із заявою про встановлення графіку побачень із дитиною, сплатив заборгованість по аліментах. Всі ці факти свідчать про те, що відповідач змінив своє ставлення до своєї участі у вихованні сина, тому підстав для застосування до ОСОБА_3 вказаного крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, на даний час немає .

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно свідоцтва про народження від 13 червня 2014 року, вбачається, що ОСОБА_5, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьком зазначений ОСОБА_3. Рішенням Глибоцького районного суду від 01 лютого 2013 року відповідача зобов'язано сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 450 гривень щомісячно. 23 січня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Разом з тим, за місцем проживання відповідач характеризується з позитивної сторони, згідно квитанції погасив заборгованість по сплаті аліментів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно п. 18 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що згідно заяви адресованої комісії з питань захисту прав дитини,від 25.11.2014 року відповідач ОСОБА_3 просить встановити дні побачень з сином. Згідно копій квитанцій від 25.11.2014 року, вбачається що відповідач сплатив заборгованість по сплаті аліментів. З пояснень наданих в суді першої інстанції, випливає, що відповідач з позовним вимогами не згідний, має намір приймати участь у вихованні дитини, не міг приділяти належної уваги дитини, у зв'язку з періодичним виїздом на заробітки до іншої країни, але на даний час відчуває батьківські почуття до дитини і просить не позбавляти його батьківських прав.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволені позовних вимог ОСОБА_1, а також попередив ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина.

Посилання апелянта на те, що відповідач умисно, свідомо ухилявся від виконання батьківських обов'язків, тому його слід позбавити батьківських прав, є необґрунтованими, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а так як відповідач виявив намір піклуватися про дитину, належно виконувати обов'язки щодо виховання сина, то йому слід надати таку можливість.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_2, відхилити .

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 листопада 2014 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: