УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/5169/14-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого Павицької Т.М.,
суддів Широкової Л.В., Трояновської Г.С.,
при секретарі судового
засідання Ковальській Я.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомира до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи військова частина НОМЕР_1 , орган опіки та піклування Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про виселення, за апеляційною скаргою квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомира на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2014 року, -
в с т а н о в и л а :
У листопаді 2014 року КЕВ м.Житомира звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення без надання іншого житлового приміщення. Посилався на те, що будинок - профілакторій інвентарний АДРЕСА_1 використовується для проживання робітників та службовців Міністерства оборони України та належить до державної власності. Зазначений будинок перебуває на балансі КЕВ м. Житомира. Рішенням виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради №190 від 20.12.2012 року будинку надано статус гуртожитку. Відповідач ОСОБА_1 на час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 отримав право разом із см`єю на тимчасове проживання в кімнаті 25 будівлі профілакторію в АДРЕСА_2 . В 1998 році ОСОБА_1 був звільнений в запас за власним бажанням. Добровільно виселитися із гуртожитку відповідачі не бажають, а тому просив задовольнити позов.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2014 року відмовлено в задоволенні позову КЕВ м. Житомира.
В апеляційній скарзі КЕВ м Житомира, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на обліку та балансі КЕВ м. Житомира перебуває будівля в/містечка №84 Озернянського гарнізону інвентарний №84/217 гуртожиток.
Згідно рішення виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради №190 від 20.12.2012 року будинку профілакторій інвентарний №84/217, який розташований по АДРЕСА_2 надано статус гуртожитку.
Відповдіч ОСОБА_1 з 01.12.1997 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , звільнений в запас за ст. 118 пункт Д по бажанню з 24.12.1998 року.
У зв`язку з проходженням ОСОБА_1 військової служби йому з сім`єю була виділена для проживання кімната АДРЕСА_3 . Після надання будинку статусу гуртожитку відповідачам не видавався спеціальний ордер на проживання у гуртожитку.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з позовом позивач посилався на норми ЖК України, які на спірні відносини, які виникли між сторонами не розповсюджуються, а тому позов є безпідставним.
Проте погодитися з такими висновками суду не можна.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив виселити відповідачів з гуртожитку, а саме з кімнати АДРЕСА_3 , оскільки добровільно виселитись з квартири відповідачи відмовилися, чим порушують права позивача.
Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 07 лютого 2014 року №5 „Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав встановлено, що ухвалюючи рішення, суд згідно з частиною першою статті 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. У зв`язку із цим посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред`явленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог (стаття 119 ЦПК).
За змістом норм ЦПК України підставами позову є обставини, якими обґрунтовується позовні вимоги, а не саме по собі посилання позивача на певну норму закону, суд може таку змінити, якщо її дія не поширюється на спірні правовідносини.
Дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні рішення враховані не були, в зв`язку із чим суд прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову .
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
За змістом ст.ст. 6, 127 ЖК жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватися для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.
Частиною 2 ст. 128 ЖК України передбачено, що жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації.
На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст. 129 ЖК України).
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 132 ЖК України працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в звязку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.
Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено, що його дія поширюється на громадян, у тому числі військовослужбовців і працівників Національної гвардії України тощо та членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.
Цей Закон не поширюється на громадян, які проживають у
гуртожитках, призначених для тимчасового проживання у зв`язку з навчанням, перенавчанням чи підвищенням кваліфікації у навчальних закладах та у зв`язку з роботою (службою) за контрактом; осіб, які мешкають у гуртожитку без законних підстав (без офіційної реєстрації місця проживання); громадян, які проживають у спеціальних гуртожитках, призначених для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі і потребують поліпшення житлових умов, або жила площа яких тимчасово заселена, або повернути колишнє жиле приміщення яким немає можливості; а також на осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз; на осіб, які проживають у гуртожитках, що мають статус соціальних на момент набрання чинності цим Законом.
Відповідачі не перебувають ні в трудових нi в службових відносинах з військовою частиною НОМЕР_1 , житлове приміщення надавалося їм в тимчасове користування на час служби в Збройних Силах України. У спірному житловому приміщенні відповідачі не зареєстровані, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований в с.Піски Житомирського район, а ОСОБА_4 - в квартирі АДРЕСА_4 . Проживаючи у спірному приміщенні, відповідачі не сплачують комунальні платежі. Так, згідно довідки-розрахунку війської частини НОМЕР_1 заборгованість за спожиті комунальні послуги станом на 01.02.2015 року становить 19 511 грн. 66 коп.
Крім того, відповідачі не перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в Збройних Силах України.
Дані вимоги закону та обставини справи судом першої інстанції при ухваленні рішення враховані не були, в зв`язку із чим суд прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову КЕВ м. Житомира.
З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову та виселення відповідачів з кімнати АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору при пред`явленні позову (243 грн. 60 коп.) та при подачі апеляційної скарги ( 121 грн. 80 коп.), всього 365 грн. 40 коп.
Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомира задовольнити.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомира до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи військова частина НОМЕР_1 , орган опіки та піклування Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про виселення задовольнити.
Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з кімнати АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь КЕВ м. Житомира по 182 грн. 70 коп. судових витрат з кожного.
Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді