АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/308/15 Справа № 209/5389/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Гнєзділов В. Є. Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою прокурора м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України,

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спільне сумісне майно та розподіл спільного майна, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне сумісне майно та розподіл спільного майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спільне сумісне майно та розподіл спільного майна. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 02.06.2003 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №229. За час спільного проживання у шлюбі подружжя набуло право спільної сумісної власності на окремі об'єкти нерухомості, які були зареєстровані на ім'я ОСОБА_3 Зокрема, на ім'я ОСОБА_3 зареєстровані: квартира АДРЕСА_2, загальна площа 63,2 м.кв., житлова площа 37,3 м.кв, квартира АДРЕСА_1, загальна площа 70,5 м.кв., житлова площа 40,9 м.кв. Йому стало відомо, що дружина має намір розпорядитись частиною майна, що є спільною сумісною власністю подружжя за власним розсудом, що може зашкодити його майновим інтересам, як власника. В усній формі він декілька разів намагався домовитись з ОСОБА_3 про порядок поділу нерухомого майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, однак дружина відмовляється від нотаріального посвідчення відповідного правочину. Просить суд поділити спільне майно, яке належить йому та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності. Визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, загальна площа 63,2 м.кв., житлова площа 37,3 м.кв. та право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальна площа 70,5 м.кв., житлова площа 40,9 м.кв., з подальшою реєстрацією в органах державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, загальна площа 63,2 м.кв., житлова площа 37,3 м.кв. та право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальна площа 70,5 м.кв., житлова площа 40,9 м.кв., з подальшою реєстрацією в органах державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне сумісне майно та розподіл спільного майна. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.06.2003 року, між нею та ОСОБА_2 та був зареєстрований шлюб. За час спільного проживання у шлюбі вона придбала об'єкти нерухомості, які були зареєстровані на її ім'я, а саме: квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1, загальна площа 70,5 м.кв., житлова площа 40,9 м.кв. Крім того, за час спільного проживання у шлюбі, за спільні кошти було побудовано комплекс нежитлових будівель, розташований за адресою: АДРЕСА_3., який складається з: А-1 адміністративна будівля загальною площею 13,9 м.кв.; Б-1 будівля генераторної загальною площею 16,8 м.кв.,; В-1 вбиральня загальною площею 18,7 м.кв.;Г-1 літнє кафе загальною площею 50 кв.м. ; Д-1 господарський блок загальною площею 57,5 м.кв.; №1 тротуар; №2 вигрібна яма; №3,4 огорожі; І тротуар; ІІ автошлях. Зазначений комплекс нежитлових будівель розташований на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОСОБА_2 Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не бажає нотаріально оформити її право власності на 1/2 спільного комплексу нежитлових будівель, який належить чоловіку та уникає від нотаріального посвідчення такого правочину. Просить суд поділити спільне майно подружжя, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Визнати за кожним з подружжя право власності на 1/2 частину комплексу нежитлових будівель, розташованого за адресою: АДРЕСА_3., який складається з: А-1 адміністративна будівля загальною площею 13,9 м.кв.; Б-1 будівля генераторної загальною площею 16,8 м.кв.,; В-1 вбиральня загальною площею 18,7 м.кв.;Г-1 літнє кафе загальною площею 50 кв.м; Д-1 господарський блок загальною площею 57,5 м.кв.; №1 тротуар; №2 вигрібна яма; №3,4 огорожі; І тротуар; ІІ автошлях, з подальшим введенням в експлуатацію згідно норм чинного Законодавства та подальшою реєстрацією в органах державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спільне сумісне майно та розподіл спільного майна - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_2, загальна площа 63,2 м.кв., житлова площа 37,3 м.кв. та право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_1, загальна площа 70,5 м.кв., житлова площа 40,9 м.кв., з подальшою реєстрацією в органах державної реєстрації права власності на нерухоме майно;

Визнано за ОСОБА_3 (код НОМЕР_2) право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_2, загальна площа 63,2 м.кв., житлова площа 37,3 м.кв. та право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_1, загальна площа 70,5 м.кв., житлова площа 40,9 м.кв., з подальшою реєстрацією в органах державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне сумісне майно та розподіл спільного майна - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) право власності на 1/2 (одну другу) частку комплексу нежитлових будівель, розташований за адресою АДРЕСА_3., який складається з: А-1 адміністративна будівля загальною площею 13,9 м.кв.; Б-1 будівля генераторної загальною площею 16,8 м.кв.,; В-1 вбиральня загальною площею 18,7 м.кв.;Г-1 літнє кафе загальною площею 50 кв.м.; Д-1 господарський блок загальною площею 57,5 м.кв.; №1 тротуар; №2 вигрібна яма; №3,4 огорожі; І тротуар; ІІ автошлях, з подальшим введенням в експлуатацію згідно норм чинного Законодавства та подальшою реєстрацією в органах державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Визнано за ОСОБА_3 (код НОМЕР_2) право власності на 1/2 (одну другу) частку комплексу нежитлових будівель, розташований за адресою АДРЕСА_3., який складається з: А-1 адміністративна будівля загальною площею 13,9 м.кв.; Б-1 будівля генераторної загальною площею 16,8 м.кв.,; В-1 вбиральня загальною площею 18,7 м.кв.;Г-1 літнє кафе загальною площею 50 кв.м; Д-1 господарський блок загальною площею 57,5 м.кв.; №1 тротуар; №2 вигрібна яма; №3,4 огорожі; І тротуар; ІІ автошлях, з подальшим введенням в експлуатацію згідно норм чинного Законодавства та подальшою реєстрацією в органах державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

В апеляцій скарзі прокурор м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.10.2013 р. по справі №209/5389/13 змінити, в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду в оскаржуваній частині скасувати, а не змінити, і ухвалити нове рішення згідно п. п. 1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з наступних підстав.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції вважав встановленим і доведеним сторонами факт існування права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 на вищевказаний комплекс нежитлових будівель.

Проте, з такими висновками суду та ухваленим у справі рішенням в цій частині не можна погодитись з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем за первісним позовом ОСОБА_2 та відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3 02 червня 2003 р. відділом РАГС Дніпровського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська було зареєстровано шлюб. За час спільного проживання у шлюбі, за спільні кошти було побудовано комплекс нежитлових будівель, розташований за адресою: АДРЕСА_3., який складається з: А-1 адміністративна будівля загальною площею 13,9 м.кв.; Б-1 будівля генераторної загальною площею 16,8 м.кв.,; В-1 вбиральня загальною площею 18,7 м.кв.; Г-1 літнє кафе загальною площею 50 кв.м. ; Д-1 господарський блок загальною площею 57,5 м.кв.; №1 тротуар; №2 вигрібна яма; №3,4 огорожі; І тротуар; ІІ автошлях. Зазначений комплекс нежитлових будівель розташований на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОСОБА_2

Згідно ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

В той же час судом першої інстанції не враховано норми ст. 328 ЦК України про те, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В матеріалах справи є технічний паспорт на комплекс нежитлових будівель (господарський двір) станом на 06.09.2013. виконаний спеціалістом ОКП "Дніпродзержинське БТІ" ДОР, але слід зауважити, що в графі "Власник (юридична, фізична особа)" слово "власник" закреслено і кульковою ручкою дописано "замовник".

Поля титульного аркушу паспорту "Інвентаризаційна справа №", "Реєстровий №" не заповнені. Всі будівлі і споруди в технічному паспорті розміщені в штампі "Самовільно збудовані", а на першому аркуші паспорту стоїть штамп "Об'єкт підлягає узаконенню та (або) введенню в експлуатацію".

Таким чином, право власності ОСОБА_4 на спірний комплекс нежитлових будівель не існувало у зв'язку з відсутністю фактів його введення в експлуатацію і проведення його державної реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.11 № 461, експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Рішення суду першої інстанції суперечить вимогам ст. 31 Закону України "Про основи містобудування", ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність", ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038-УІ), оскільки, як вбачається з матеріалів справи, матеріали останньої не містять даних про отримання ОСОБА_2 відповідного дозволу на здійснення будівництва об'єкта нерухомого майна, що питання про прийняття зазначеного об'єкта нерухомого майна і введення його в експлуатацію вирішувалось у порядку, встановленому законодавством, в той час, як необхідність отримання відповідного дозволу на здійснення будівництва, введення останнього в експлуатацію та його узаконення передбачено законом.

Судом при ухваленні рішення не враховано постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", якою роз'яснено, що право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 - 32 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

В п. 12 вищевказаної постанови, зазначено, що суди мають перевіряти чи звертався позивач до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є порушення будівельних норм та правил істотними.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Однак, всупереч зазначеним вимогам законодавства, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до компетентних органів.

Крім того, судом не залучено до участі у справі відповідну інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю для надання висновків на виконання її повноважень.

Таким чином, рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне сумісне майно та розподіл спільного майна підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України, - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року скасувати в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне сумісне майно та розподіл спільного майна і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне сумісне майно та розподіл спільного майна - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова