Провадження № 22-ц/783/652/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дзундзи Ольги Володимирівни, представника Львівського комунального підприємства „Магістральне", на рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

27 грудня 2013 року Львівське комунальне підприємство „Магістральне" (в подальшому - „ЛКП") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в кінцевій редакції позовних вимог якого просило суд стягнути з відповідача на користь позивача 1 367 грн. 30 коп. заборгованості по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території та 2 344 грн. 65 коп. заборгованості по оплаті за центральне опалення, а всього 3 711 грн. 95 коп. заборгованості, яка утворилася за період з 01.09.2007 року по 01.06.2014 року (а.с. 3-4; 28-32).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні вище згаданого позову відмовлено у зв'язку зі спливом позовної давності (а.с. 94-95).

Дане рішення оскаржила Дзундза О.В. - представник ЛКП.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що акти-претензії, долучені відповідачем до матеріалів даної справи, складено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому такі не можуть бути належними і допустимими доказами про ненадання або неякісне надання послуг відповідачу.

Вважає, що відповідач, здійснюючи оплату житлово-комунальних послуг, тим самим визнавав існування у нього заборгованості перед ЛКП та наявність договірних відносин між ним та ЛКП, а тому вважає, що до спірних правовідносин слід було застосувати норму ст. 264 ЦК України про переривання перебігу позовної давності (а.с. 99-102).

Апелянт, будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 111-112), явку свого представника в судове засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

За змістом статті 261 ЦК Українипочаток перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць і плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Отже, аналізуючи зміст вище зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання споживачем послуг зобов'язань по їх оплаті, позовна давність за вимогами надавача цих послуг (в даному випадку - ЛКП), оплату яких (послуг) відповідно до вище згаданих Правил ... визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку, до якого необхідно внести оплату за надані послуги за певний, конкретно визначений, місяць.

Таким чином, з урахуванням положень вище згаданого п. 18 Правил ..., перебіг позовної давності по оплаті за надані послуги за певний місяць починається з 21 числа місяця, що настає за цим місяцем.

У даній справі позивач (ЛКП) звернувся до суду з позовом 27 грудня 2013 року.

Як вбачається з відомостей про нарахування та оплату послугз утримання будинку та прибудинкової території та надання послуг з централізованого опалення, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, заборгованість по оплаті за ці послуги в межах строку загальної позовної давності (тривалістю у три роки: починаючи з 27.12.2010 року і до 01.06.2014 року - дня, по який позивачем розрахована заборгованість, яка є предметом позовних вимог) у відповідача відсутня, оскільки протягом згаданого періоду він ці послуги регулярно оплачував у відповідності до проведених ЛКП їх нарахувань, а заборгованість по їх оплаті, яка є предметом позовних вимог, утворилася за період до 27.12.2010 року (а.с. 33-36).

Як стверджується відповідачем та матеріалами справи в їх сукупності, проплати, які здійснював відповідач протягом періоду з 27.12.2010 року і до 01.06.2014 року, ним здійснювалися саме за згаданий період, а не за період до 27.12.2010 року: дане твердження відповідача позивачем у відповідності до положень ст.ст. 10 і 60 ЦПК України належними і допустимими доказами не спростовано, а відтак у суду не було правових підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 264 ЦК України.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дзундзи Ольги Володимирівни, представника Львівського комунального підприємства „Магістральне", відхилити та залишити рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: