АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/1304/15 Головуючий у 1 інстанції - Мальченко О.В.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Вербової І.М., Кирилюк Г.М.

При секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 13 жовтня 2014 року у справі:

- за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення;

- за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації про припинення права власності на частку у спільному майні;

- за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, від імені якої діє законний представник ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і просив винести рішення, яким усунути перешкоди, які чинить йому відповідачка ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 у м.Києві та просив також ухвалити рішення про вселення його в указану квартиру.

Зазначав, що відповідачка ОСОБА_1 безпідставно перешкоджає користуватись йому спірною квартирою, яка перебуває у спільній власності сторін.

В ході розгляду справи з зустрічним позовом до первісного позивача ОСОБА_2 звернулась ОСОБА_1 і, посилаючись на ст.365 ЦК України, просила припинити право власності ОСОБА_2 на ј належну йому частку у праві власності на спірну квартиру, з тих підстав, що ця частка є незначною /а.с.47-54/.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 2.09.2014 року указану справу об»єднано в одному провадженні зі справою за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від імені якої діє як законний представник її мати ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні /а.с.131-139, 140-142,156-157/.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 13 жовтня 2014 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено, а в зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та в позові ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від імені якої діє як законний представник ОСОБА_1 - відмовлено /а.с.175-179/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Києва від 13 жовтня 2014 року, пославшись на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у первісному позові та задовольнити зустрічний позов про припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 /а,с.184-189/.

Скаржник зазначив, що спірна квартира не розподілена між сторонами, а тому їй незрозуміло, яку конкретно житлоплощу повинен зайняти позивач у спірній квартирі.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 13 жовтня 2014 року залишити без змін.

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебули у шлюбі з 15.07.1989 року по 9.02.2007 року, від спільного проживання у якому мають двох дітей - позивачів за об»єднаним позовом: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2.

В період перебування у шлюбі сторонами, відповідно до приватизаційного розпорядження за №654 від 20.02.2004 року була приватизована на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в рівних частках, по ј на кожного, однокімнатна квартира АДРЕСА_2/а.с145/.

На час розгляду справи у спірній квартирі є зареєстрованим, крім сторін, також теперішній чоловік відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4, який зареєстрований за згодою усіх співвласників, в тому числі і за згодою позивача ОСОБА_2, що підтверджується довідкою Ф-3 /а.с.8/.

Встановлено, що починаючи з вересня 2009 року ОСОБА_1 чинить перешкоди позивачу ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою, що виражається в тому, що вона не впускає позивача до квартири, не надає ключ від вхідних дверей, у зв»язку з чим позивач вимушений був звертатись до правоохоронних органів за захистом своїх житлових прав.

У зв»зку з цим позивач не має можливості користуватись належною йому квартирою та вимушений тимчасово проживати у знайомих, оскільки іншого житла він не має.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд виходив з того, що спірна квартира перебуває у спільній частковій власності сторін, а тому кожен з них має рівне право користування квартирою.

Так, відповідно до ст.ст.319,386 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а держава забезпечує рівний захист прав усіх суб"єктів права власності.

Крім того, відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, враховуючи, що позивач має рівне право з відповідачами на спірну квартиру, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про задоволення позову, вселивши ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_2, тим самим, усунувши перешкоди, які чиняться позивачу у користуванні житлом відповідачкою ОСОБА_1.

Крім того, судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у позовних вимогах ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, від імені якої діє законний представник ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, оскільки відсутні підстави для припинення за ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру, передбачені ст.365 ЦК України.

Відповідно до ст.365 ЦК України, згідно якої право особи на частку у спірному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (ухвала від 23.06.2010 року у справі №6-22505св09; постанова від 16.01.2012 року у справі 6-81цс11) із змісту норми 365 ЦК України випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї.

Питання - чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням справи, а висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, необхідно робити в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об»єкта, який є спільним майном (ухвала ВС України від 23.06.2010 року у справі №6-22505 св09).

Дійшовши висновку про відмову у позовних вимогах про припинення за позивачем ОСОБА_2 право власності на ј частку спірної квартири, суд першої інстанції правомірно вважав, що тим самим буде заподіяно ОСОБА_2 істотної шкоди, оскільки іншого житла, крім спірної квартири, він не має.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Деснянського районного суду м.Києва від 13 жовтня 2014 року ухвалено на повно з"ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м.Києва від 13 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді