З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"15" січня 2015 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Заярного А.М.,
за участі секретаря Буга Р.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог орган опіки і піклування Жмеринської міської ради Вінницької області про виселення із житлового будинку,
Представник позивачів звернувся в суд з цим позовом, в якому просив виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5 з усіма незареєстрованими і проживаючими особами в житловому будинку АДРЕСА_1, без надання іншого житла.
Свій позов аргументував тим, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підстав договору купівлі-продажу від 20.08.1999 являються власниками вищевказаної квартири. На даний час в даній квартирі проживають відповідачі із іншими членами сім'ї без реєстрації, які в добровільному порядку висилятись не хочуть, що не дає можливості позивачам використовувати її за призначенням і повною мірою здійснювати своє право власності. На неодноразові усні та письмові звернення виселитись із будинку відповідачі не реагують, вважаючи законним своє перебування у ньому, що підтверджується відповідною вимогою в адресу відповідачів від 03.10.2014, яку ними отримано згідно поштового повідомлення про вручення 08.10.2014.
Позивачі мають намір провести ремонтні роботи в даній квартирі і вселитись до неї. На сьогодні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позбавлені можливості користуватись житлом, яке належить їм на праві власності, а відповідачі, разом із сім'єю, не звільняють його на вимогу власника та членів його родини, а тому підлягають виселенню без надання іншого житла.
Сторони та третя особа в судове засідання не з'явились.
Представник позивачів через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказавши що позовні вимоги підтримує повністю. Заяви про заперечення щодо винесення заочного рішення не надавав.
Представник третьої особи Гіжевський В.В. надав заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні справи покладався на розсуд суду.
З огляду на вищевказані заяви, суд вважає, що згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України, неявка позивачів, їх представника та третьої особи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідачі будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 5 ст. 75 ЦПК України, в судове засідання не з'явились, відповідач ОСОБА_5 була повідомлена про наступне засідання (15.01.2015) безпосередньо в суді під розписку 24.12.2014, а відповідач ОСОБА_4 був повідомлений про судове засідання через ОСОБА_5, якій за її згодою була видана судова повістка для вручення ОСОБА_4. Відповідачі причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність, про відкладення розгляду справи не надавали, а тому підстав, передбачених ст. 169 ПК України для відкладення розгляду справи суд не вбачає.
Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, на підставі ст.ст. 224, 225 КПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що в позов підлягає задоволенню зважаючи на таке.
В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 20.08.1999 (серія АВВ №089167), який посвідчений ОСОБА_8 приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області та зареєстрований за місцем знаходження майна у Вінницькому обласному бюро технічної інвентаризації в реєстрі за №1738, позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності належить кв. АДРЕСА_1 (а.с.10).
На даний час в даній квартирі проживають без реєстрації відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з членами своєї сім'ї: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4, що стверджується довідкою квартального комітету «Корчовка» від 25.07.2014, та те, що вони там проживають без реєстрації також підтверджується копією домової книги на вищевказану квартиру (а.с.11, 19-20).
На письмове звернення виселитись із будинку відповідачі не реагують, що підтверджується відповідною вимогою в адресу відповідачів від 03.10.2014, яку відповідачі отримали згідно поштового повідомлення про вручення 08.10.2014 (а.с.12, 13).
Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом Української РСР.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; ч. 1 ст. 317 наділяє власника правом володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ст. 41 Конституції України, норми якої кореспондуються з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Згідно з ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 98 ЖК Української РСР, тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення; відповідно до ч. 3 ст. 116 осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого житлового приміщення;
Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачами надано належні та допустимих докази в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому вони підлягають задоволенню. В судовому засіданні достовірно встановлено, що владники майна - позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позбавлені можливості користування своїм майном (кв. АДРЕСА_1), яка належить їм на праві власності, оскільки відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з членами своєї сім'ї, не звільняють її на вимогу власників, а тому підлягають виселенню в примусовому порядку без надання іншого житла.
З урахуванням задоволення позову, згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках.
На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, 98, 109, 150 ЖК Української РСР, керуючись ст.ст. 3, 4, 6, 8, 10, 11, 15, 57, 60, 158, 208, 209, 213-215, 224, 225 ЦПК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5 з усіма незареєстрованими і проживаючими в житловому будинку членами сім'ї АДРЕСА_1, без надання іншого житла.
Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних частках на користь позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 судові витрати в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий А.М. Заярний