Справа № 202/7956/14-ц
13 січня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Шклярука Д.С.
при секретарі - Пугач Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровська пересувна механізована колона - 246", ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття з реєстрації, -
Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 та просить суд позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та зняти ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою.
В обґрунтування таких позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 06.11.1979 року виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради був виданий ордер № 25 на право заняття квартири АДРЕСА_1 на ім'я його батька - ОСОБА_3, та на склад сім'ї із 4-х осіб: він, його мати ОСОБА_4, брат ОСОБА_5 та сестра ОСОБА_6
19.07.2002 року на підставі наказу ПрАТ «Дніпропетровська пересувна механізована колона № 246» він був призначений основним квартиронаймачем та на нього було переоформлено особовий рахунок квартири АДРЕСА_1.
Зазначена квартира до теперішнього часу використовується ним та його сім'єю, при цьому ніким із членів його сім'ї квартира не приватизувалася.
Після отримання квартири він уклав шлюб з ОСОБА_7, яка після укладення шлюбу також взяла прізвище ОСОБА_7.
ОСОБА_7, як член його сім'ї була зареєстрована у встановленому законом порядку за вищевказаною адресою, та тривалий час там проживала разом з ним.
03.10.1994 року в шлюбі з ОСОБА_7 у них народилась донька ОСОБА_2, яка також була зареєстрована за адресою: квартира АДРЕСА_1.
В травні 2003 року ОСОБА_7 добровільно залишила квартиру, за вказаною адресою, що було викликано фактичним припиненням між нею та ним шлюбних відносин.
Донька ОСОБА_2 продовжувала проживати в квартирі АДРЕСА_1 разом з ним до січня 2005 року, після чого також залишила зареєстроване місце проживання та стала постійно проживати разом з матір'ю ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2.
14 грудня 2006 року апеляційним судом Дніпропетровської області у цивільній справі № 22-Ц-5480/2006, винесено рішення, яким: визнано ОСОБА_7 особою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. Скасовано державну реєстрацію неповнолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартирі АДРЕСА_1. Відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні позову до нього про вселення її та неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_9 у квартиру АДРЕСА_1.
Зазначене рішення суду не скасовано та до теперішнього часу залишається чинним.
Незважаючи на той факт, що станом на день винесення вищевказаного рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у цивільній справі № 22-Ц-5480/2006 ОСОБА_2 вже фактично не проживала в у квартирі АДРЕСА_1, ним не ставилося питання про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, з метою спроби збереження сімейних стосунків.
Всупереч його намаганням зберегти сімейні стосунки з ОСОБА_2, до теперішнього часу вона не виявляла бажання спілкуватися з ним та проживати чи користуватися квартирою АДРЕСА_1.
Таким чином, починаючи з січня 2005 року по теперішній час, тобто більше дев'яти років, відповідач не проживає в квартирі та не користується житловою площею взагалі.
Будь-якої домовленості про збереження за відповідачами житлової площі за період її не проживання не існує.
У разі прийняття рішення, про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, вона повинна бути знята з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою квартири.
В судовому засідання представник позивача підтримав пред'явлену позовну заяву та просив її задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог посилався на обставини викладені у позовній заяві.
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки не повідомила, через канцелярію суду надала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 у якій просила вселити її до квартири АДРЕСА_1.
Але, враховуючи, що в судове засідання 04 грудня 2014 року та 13 січня 2015 року ОСОБА_2 не з'являлася, з огляду на що, з підстав, передбачених ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України її зустрічну позовну заяву, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2015 року було залишено без розгляду.
З урахуванням згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно.
Треті особи в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про місце та час судового засідання, заперечень проти позову надано не було. ПрАТ «ДПМК № 246» надано до суду заяву, у якій голова правління зазначає, що з позовними вимогами підприємством згодне.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 20).
Донька позивача народилася під час шлюбу, у якому позивач перебував з ОСОБА_7 до 10 лютого 2004 року (а.с. 21).
Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, але фактично мешкає за іншою адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 29).
Зазначена квартира АДРЕСА_1 була надана батькам позивача, а саме 06 листопада 1979 року виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради був виданий ордер № 25 на право заняття квартири АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_3, і на склад сім'ї із 4-х осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, (а.с. 7).
19 липня 2002 року на підставі наказу Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровська пересувна механізована колона № 246» позивач був призначений основним квартиронаймачем і на нього було переоформлено особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1, (а.с. 8).
Відповідач була зареєстрована за адресою спірної квартири, як член сім'ї позивача.
Згідно з довідкою від 21 липня 2014 року за № 72 виданою ПрАТ «Дніпропетровська пересувна механізована колона № 246» ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, не мешкає з 2005 року.
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2006 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про вселення її та неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_9 у квартиру АДРЕСА_1 було відмовлено (а.с. 11).

Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Ст. 72 ЖК України дозволяє визнати особу, яка відсутня понад 6 місяців такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований у кв. АДРЕСА_1, але фактично не користується нею та не проживає в ній з 2005 року, без поважних причин, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Доказів того, що позивач чинив з 2005 року відповідачці будь-які перешкоди у користуванні вищевказаною квартирою в судове засідання надано не було. Згідно з листом Індустріального РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 03.09.2014 року за № 45/10446 в період з 01.01.2005 року по 03.09.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 до Індустріального РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області з приводу вчинення протиправних дій, пов'язаних із перешкоджанням користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, не звертались (а.с. 39).

ПрАТ «ДПМК № 246» також повідомило, що за вказаний період часу відповідач та її мати ОСОБА_7 до підприємства із скаргами пов'язаними з перешкоджанням користування вищевказаною квартирою не зверталися (а.с. 42).

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідачем не надано доказів на підтвердження поважності причин відсутності за місцем реєстрації протягом більше ніж шість місяців, суд вважає, що позовні вимоги про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, законні, обґрунтовані, тому підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місяця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 224-226, 228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

ОСОБА_2 визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційний суд Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Д.С. Шклярук