12 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування,
за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», подану представником Антонюком Андрієм Олександровичем, на рішення Сихівського районного суду м. Львова від
18 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від
17 листопада 2014 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПАТ «СК «ПЗУ Україна») про стягнення страхового відшкодування.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 26 червня 2013 року стався страховий випадок, внаслідок чого автомобіль позивача Фольксваген Туарег, державний номерний знак НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень, про що позивач повідомив відповідача по телефону та одразу звернувся у відділ врегулювання збитків відповідача. Працівник даного відділу прийняв та перевірив всі необхідні документи та надав памʼятку збитку. Після неодноразових звернень до відповідача ОСОБА_4 отримав лист-відповідь від 21 серпня 2013 року, в якому вказано про те, з причини неповідомлення позивачем про подію органів внутрішніх справ відповідач залишає своє попереднє рішення (про відмову у виплаті) без змін. Тому позивач просив стягнути страхове відшкодування.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 червня

2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_4 суму страхового відшкодування в розмірі 5 345 грн 91 коп. Стягнуто з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_4 витрати за проведення експертного товарознавчого дослідження в розмірі 450 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» судовий збір в розмірі 584 грн 64 коп.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 листопада

2014 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 червня

2014 року в частині стягнення з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» судового збору в розмірі 584 грн 64 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 120 грн 68 коп. не сплаченого при поданні позовної заяви. Стягнуто з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «СК «ПЗУ «Україна» -

Антонюк А.О. просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що страховий випадок мав місце, що було визнано і самим відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення суми страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами

ст. 212 ЦПК України) дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення суми страхового відшкодування, оскільки як встановлено судами, представник відповідача прибув на місце страхового випадку та надав позивачу памʼятку збитку, що свідчить про встановлення факту страхового випадку. Крім того позивачем було надано ПАТ «СК «ПЗУ Україна» довідку, видану Личаківським РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, про те, що ОСОБА_4 дійсно звертався до Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області по факту пошкодження його автомобіля, а тому висновок суду попередніх інстанцій є вірним та відповідає наявним в матеріалах справи доказах та нормам матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 червня 2014 року в незміненій його частині та рішення апеляційного суду Львівської області від

17 листопада 2014 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», подану представником Антонюком Андрієм Олександровичем, відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від

18 червня 2014 року в незміненій його частині та рішення апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко