Ухвала

іменем України

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Карпенко С.О.,Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват-Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_6 13 461 грн 37 коп. боргу за договором кредиту.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 14 серпня 2009 року між ними укладено договір, частиною якого є Умови та Правила надання банківських послуг, за яким банк надав, а відповідачка отримала 8 000 кредитних коштів у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку строком на 1 рік з можливістю його прологнації, та зобов'язалася їх повернути і сплатити 30 % річних на суму залишку заборгованості за користування коштами.

Однак взятих на себе зобов'язань щодо повернення боргу своєчасно не виконала, тому повинна сплатити відсотки за підвищеною ставкою, штрафи, комісію та суму кредиту, що станом на 31 березня 2014 року становить 13 461 грн 37 коп., з яких: 7770 грн 02 коп. суми кредиту, 3802 грн 49 коп. процентів за користування кредитом, 1009 грн 75 коп. комісії, 250 грн штрафу (фіксована частина) та 629 грн 11 коп. штрафу (процентна складова).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

У касаційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову за спливом строку позовної давності, мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що банк виконав умови договору кредиту та надав відповідачці кредитні кошти, однак вона взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню, а обчислення строку позовної давності починається з моменту внесення відповідачкою останнього платежу, тому він не пропущений.

Проте з такими судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно з законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилають як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 14 серпня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким банк надав відповідачці 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідачка зобов'язалася їх повернути та сплатити 30 % на рік за користування коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, на умовах та в порядку, визначених Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку.

Відповідачка не виконала своїх зобов'язань за договором, внаслідок чого утворився борг, який станом на 31 березня 2014 року складає 13 461 грн 37 коп., з яких: 7770 грн 02 коп. - заборгованість за кредитом, 3802 грн 49 коп. - відсотки за користування коштами, 1009 грн 75 коп. - комісія, 250 - штраф (фіксована частина) та 629 грн 11 коп. - штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не перевірив умов договору кредиту, умов і порядку його виконання - щомісячними платежами чи одноразовим платежем, не з'ясував, чи є Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою частиною договору, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

Не врахував тих обставин, що кредитні кошти були перераховані відповідачу на платіжну картку, яка діє в межах відповідного строку, не встановив строку її дії та строку дії договору, не з'ясував, чи пов'язані вони між собою, не перевірив, чи видавалась відповідачці нова банківська картка та чи відбулась пролонгація дії договору з урахуванням позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року № 6-103цс14.

Разом із цим суд не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не перевірив розрахунок боргу і його складові, не з'ясував, які платежі повинні були вноситись щомісячними платежами та чи вносились одноразові платежі, не перевірив, коли та який платіж був несвоєчасно сплачений, і які наслідки прострочення виконання цих зобов'язань.

Не встановив, чи правильно нараховані відсотки за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (п. 5.5.1 Правил користування платіжною карткою) та додаткова комісія, їх розмір та період, за який банк нарахував відсотки за користування кредитом, з урахуванням строку дії договору, не дав належної оцінки цим обставинам.

Не перевірив доводів відповідачки про перебіг строків позовної давності та її заяву про застосування цього строку, не перевірив, з якого часу починається його перебіг по кожному із платежів окремо, з урахуванням позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-134цс14, зробив передчасний висновок про задоволення позову.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, а пославшись на те, що перебіг позовної давності потрібно відраховувати з часу здійснення відповідачкою останнього платежу, постановив ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлюює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є підставою для скасування ухвалених судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук