АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1043/15 Справа № 209/2529/14 Головуючий у 1 й інстанції - Шендрик К.Л. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.,

суддів - Максюти Ж.І.,Прозорової М.Л.

при секретарі - Завідоновій К.Д.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2014 року по справі за поданням начальника Дніпропетровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинсього міського управління юстиції Кабаченко І.М. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року начальник Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_3

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2014 року в задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпровський ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою подання задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Дніпроський ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області звернувся до суду з даним поданням, зазначивши, що на виконанні у державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-2410 від 29 вересня 2010 року виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно. Боржник ОСОБА_3 заборгованість за вказаними аліментними платежами не сплачує, має заборгованість в сумі 16680 грн. 14 коп.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції посилався на ст. ст. 377-1 ЦПК України та виходив із того, що заявником не надано належних доказів на підтвердження факту ухилення боржником від виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, згідно ч. 2 ст. 6 цього Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно п. 18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ч.2 та п.5 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України", громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Пунктом 8 ст. 19 Закону України "Про державну прикордонну службу України" встановлено, що на державну прикордонну службу покладається, зокрема, запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", які спрямовані на погашення заборгованості. Також не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця та умисно ухилявся й ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Також доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, та фактично є незгодою з висновками суду по оцінці наданих доказів та існуючих обставин справи, тож суд дійшов вірного висновку щодо необхідності відмовити державному виконавцеві в задоволенні подання щодо обмеження права виїзду за кордон ОСОБА_3

Відтак, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню через свою недоведеність, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Макаров М.О.

Судді Максюта Ж.І.

Прозорова М.Л.