У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Національної акціонерної компанії «Украгролізинг» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, надбавки за складність та напруженість у роботі, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 8 грудня 2014 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, просила скасувати наказ про звільнення її з роботи, поновити її на роботі, стягнути із Національної акціонерної компанії «Украгролізинг» (далі - НАК «Украгролізинг») середній заробіток за час вимушеного прогулу, надбавку за складність та напруженість у роботі, компенсацію за невикористану відпустку та відшкодувати моральну шкоду.

Позов обґрунтовано тим, що з 4 жовтня 2013 року вона працювала в НАК «Украгролізинг», перед звільненням - на посаді радника голови правління з фінансово-економічних питань Групи радників голови правління.

Відповідно до наказу від 23 червня 2014 року № 236-к її було звільнено із займаної посади з 24 червня 2014 року відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників.

Відповідач без дотримання передбачених законом гарантій для одиноких матерів звільнив її з роботи. На час її звільнення у відповідача були наявні вакантні посади, які відповідали її кваліфікації, але їй не було їх запропоновано. Крім того, на відміну від інших працівників компанії, яких відповідач залишив на роботі, вона має вищу економічну освіту, тривалий трудовий стаж та досвід роботи за спеціальністю, закінчила декілька курсів підвищення кваліфікації та не має дисциплінарних стягнень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 8 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У запереченнях на касаційну скаргу НАК «Украгролізинг» просить її відхилити та залишити ухвалені у справі судові рішення без змін.

Обговоривши доводи касаційної скарги, заперечень на касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що наказом від 8 жовтня 2013 року № 220-к ОСОБА_3 прийнято на посаду радника голови правління НАК «Украгролізинг» з фінансово-економічних питань служби забезпечення діяльності керівництва Департаменту забезпечення діяльності.

Відповідно до наказу від 3 березня 2014 року № 77-к ОСОБА_3 переведено на посаду радника голови правління з фінансово-економічних питань Групи радників голови правління.

Штатним розписом НАК «Украгролізинг», затвердженим наказом від 31 березня 2014 року № 37, який був чинним із 1 квітня 2014 року до 16 квітня 2014 року, передбачено 170,5 штатних одиниць, із яких 3 посади радників, а саме: радник голови правління - 1 посада, радник голови правління з питань внутрішньої безпеки і контролю - 1 посада, радник голови правління з фінансово-економічних питань - 1 посада.

Наказом НАК «Украгролізинг» від 16 квітня 2014 року затверджено та введено в дію новий штатний розпис апарату компанії, відповідно до якого чисельність штату скорочено до 143,5 одиниць, у тому числі скорочено три штатні одиниці радників з Групи радників голови правління, у тому числі посаду радника голови правління з фінансово-економічних питань.

24 квітня 2014 року адміністрацією підприємства ОСОБА_3 повідомлено про звільнення із займаної посади, а також запропоновано їй посаду головного спеціаліста відділу по роботі з філіями та консолідації звітності з посадовим окладом 3 770 грн.

Звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було погоджено профспілковим комітетом, що підтверджується протоколом від 20 червня 2014 року № 46.

Наказом від 23 червня 2014 року № 236-к ОСОБА_3 звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що звільнення позивача здійснено відповідно до трудового законодавства; позивач не довела, що є одинокою матір'ю. Суд першої інстанції також дійшов висновку про безпідставність доводів позивача про необґрунтоване зняття з неї надбавки за складність та напруженість у роботі.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції та залишив ухвалене ним рішення без змін.

Із висновками судів погодитися не можна з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників;

Згідно із ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч. 6 ст. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суди взяли до уваги, що відповідно до свідоцтва про народження дочки ОСОБА_3, у графі батько зазначений ОСОБА_6.

Дійшовши висновку, що позивач не є одинокою матір'ю, суд першої інстанції керувався п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та листом Мінпраці від 19 травня 2009 року № 5565/0/14-09/13.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд належним чином доводи апеляційної скарги в цій частині не перевірив.

Визначення «одинокої матері» наведено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та п. 5 ч. 12 ст. 10 Закону України «Про відпустки».

Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» одинокою матір'ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Відповідно до п. 5 ч. 12 ст. 10 Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері).

Закон України «Про відпустки» передбачає таку умову для визначення статусу одинокої матері як виховання дитини без батька.

Чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які необхідно пред'явити жінці, яка виховує дитину без батька.

В особовій картці ОСОБА_3 зазначено, що вона не одружена, до складу сім'ї входить дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 120 т. 1).

У додаткових поясненнях відповідач зазначав, що відповідно до п. 6.7 Колективного договору відповідача на 2012-2013 роки встановлено надання матеріальної допомоги працівникам, які виховують дітей у неповних сім'ях, у розмірі прожиткового мінімуму на кожну неповнолітню дитину.

Згідно із заявою ОСОБА_3 27 грудня 2013 року їй була виплачена матеріальна допомога відповідно до п. 6.7 Колективного договору (а.с. 133, 147 т. 1).

Суд першої інстанції не дав належної оцінки зазначеній обставині, не з'ясував, чи не свідчить виплата такої допомоги про те, що позивач є одинокою матір'ю, відповідач знав про статус позивача як одинокої матері, оскільки така надавалася матері, яка виховує дитину сама.

Суди не дали оцінки наданим позивачем письмовим доказам на підтвердження того, що вона самостійно без участі батька виховує дитину (а.с. 78, 86 т. 1).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не взяв до уваги зазначені норми матеріального права, які визначають статус одинокої матері, належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги та не спростував усі доводи апеляційної скарги.

З огляду на допущені апеляційним судом порушення норм матеріального та процесуального права, постановлену ним ухвалу необхідно скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник