АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 676/1708/14-ц
Провадження № 22-ц/792/107/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі Шевчук Ю.Г.,

з участю позивача-відповідача ОСОБА_1,

його представниці ОСОБА_2,

представниці відповідачів-позивачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення позики, процентів від суми позики, індексації за прострочення виконання грошового зобов'язання та процентів від простроченої суми і зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2014 року,

встановила:

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення позики, процентів від суми позики, індексації за прострочення виконання грошового зобов'язання та процентів від простроченої суми.

ОСОБА_1 зазначив, що 4 липня 2013 року він позичив відповідачам грошові кошти в сумі 544000 грн. строком на чотири місяця, тобто до 4 листопада 2013 року. На підтвердження укладення сторонами договору позики ОСОБА_4 і ОСОБА_5 видали йому розписку. Відповідно до ст.ст. 536, 1048 ЦК України позивач має право на одержання від позичальників процентів від суми позики в розмірі облікової ставки Національного банку України. В установлений договором позики строк ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не повернули грошові кошти та прострочили виконання грошового зобов'язання, тому на підставі ст. 625 ЦК України відповідачі мають сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 544000 грн. позики, 40412 грн. 48 коп. процентів від суми позики за період з 4 листопада 2013 року по 17 вересня 2014 року, 74571 грн. 52 коп. індексації за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з листопада 2013 року до серпня 2014 року включно, 13592 грн. 55 коп. 3% річних від простроченої суми за період з 4 листопада 2013 року по 1 вересня 2014 року.

У травні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з уточненим у подальшому зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 зазначили, що вони є суб'єктами господарювання та здійснюють підприємницьку діяльність з оптово-роздрібної торгівлі продуктами харчування. Між сторонами був укладений усний договір про поставку цукру, на виконання якого ОСОБА_1 передав позивачам кошти як попередню плату за товар, отже, спірні правовідносини не є позиковими.

У зв'язку з цим, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просили суд визнати договір позики від 4 липня 2013 року, укладений ними та ОСОБА_1, недійсним.

Вказані позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2014 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 544000 грн. позики, 40412 грн. 48 коп. процентів від суми позики, 74571 грн. 52 коп. індексації за прострочення виконання грошового зобов'язання, 13592 грн. 55 коп. 3% річних від простроченої суми, а всього - 672576 грн. 55 коп., і 3654 грн. судового збору. В зустрічному позові ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Суд виходив з того, що укладений сторонами договір позики від 4 липня 2013 року відповідає вимогам закону, а відповідачі в установлений строк не повернули ОСОБА_1 кошти за цим договором, не виплатили останньому проценти за користування позикою та прострочили виконання грошового зобов'язання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в первісному позові ОСОБА_1 і задовольнити їх зустрічний позов, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач-відповідач ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає в повній мірі.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін та не застосував закон (ст.ст. 251, 254 ЦК України), який підлягав застосуванню.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушенням судом норм матеріального права оскаржуване рішення в частині індексації за прострочення виконання грошового зобов'язання та процентів від простроченої суми підлягає зміні.

Згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що 4 липня 2013 року сторони уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 544000 грн. строком на чотири місяця. Одержавши грошові кошти, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 видали ОСОБА_1 відповідну розписку. До теперішнього часу останні не повернули ОСОБА_1 позичені кошти.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частинами 1 і 5 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили (ч. 1 ст. 234, ч. 1 ст. 235 ЦК України).

Матеріали справи не містять об'єктивних і достатніх доказів того, що договір позики від 4 липня 2014 року не відповідає вимогам закону, укладений з дефектом змісту та є безгрошовим.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Докази у справі вказують на те, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошові кошти в борг, а останні видали йому розписку про одержання цих коштів.

Оригінал розписки знаходяться у ОСОБА_1, що свідчить про неповернення відповідачами останньому суми позики.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не виконали свій обов'язок з повернення ОСОБА_1 суми позики (544000 грн.) та сплати позивачці процентів від цих сум. Розмір процентів від суми позики за період з 4 листопада 2013 року по 17 вересня 2014 року (40412 грн. 48 коп.) судом визначено правильно.

Також суд правомірно дійшов висновку, що оскільки позичальники прострочили виконання грошового зобов'язання, то вони мають сплатити ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

В цій частині рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаних висновків суду.

Разом із тим, визначаючи період прострочення виконання грошового зобов'язання, розмір індексації за це прострочення та процентів від простроченої суми, суд припустився помилки.

Частиною 1 статті 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

У відповідності до ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

4 липня 2013 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошові кошти строком на чотири місяці. Строк повернення останніми позики сплив 4 листопада 2013 року, тому з 5 листопада 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважаються такими, що прострочили виконання грошового зобов'язання.

Суд першої інстанції не врахував указаних обставин і безпідставно виходив з того, що першим днем прострочення виконання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошового зобов'язання є 4 листопада 2013 року.

Отже, розмір індексації за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з листопада 2013 року до серпня 2014 року включно склав 74532 грн. 57 коп. (544000х1,002х1,005х1,002х1,006х1,022х1,033х1,038х1,01х1,004х1,008)-544000), а розмір процентів від простроченої суми за період з 5 листопада 2013 року до 31 серпня 2014 року включно (300 днів) - 13413 грн. 70 коп. (544000х3:100х300:365).

В цій частині рішення суду підлягає зміні.

При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 672576 грн. 55 коп. (544000+40412,48+74571,52+13592,55) і задоволено на суму 672358 грн. 75 коп. (544000+40412,48+74532,57+13413,70), тобто на 99,97 % (672358,75х100:672576,55).

Таким чином, з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 3652 грн. 90 коп. (3654х99,97:100), тобто по 1826 грн. 45 коп. з кожного (3652,90:2).

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2014 року в частині індексації за прострочення виконання грошового зобов'язання, процентів від простроченої суми та судових витрат змінити.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 544000 грн. позики, 40412 грн. 48 коп. процентів від суми позики, 74532 грн. 57 коп. індексації за прострочення виконання грошового зобов'язання, 13413 грн. 70 коп. 3% річних від простроченої суми, всього - 672358 грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 1826 грн. 45 коп. судового збору з кожного.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Воєвідко Я.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 27