У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача : Куцина М. М.,

суддів - Бондаренка Ю.О., Собослоя Г.Г.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" в особі Ужгородського міського району електричних мереж про визнання недійсним пункту договору про користування електричною енергією,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 20 лютого 2009 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Закрапаттяобленерго» в особі Ужгородського міського району електричних мереж укладено договір № 04-9427 про користування електричною енергією за адресою: квартира АДРЕСА_1.

Пунктом 18 зазначеного договору сторони передбачили, що у разі наявності заборгованості на час укладення договору, сторони погоджують графік її погашення та умови обов'язкової сплати поточних платежів. Заборгованість станом на 19 лютого 2009 року склала 19579 грн. 58 коп.

У зв'язку з наявністю перешкод з боку сусідки він тривалий час не проживає у вказаній квартирі і відповідно не споживає електричну енергію.

Тому, вважає, що вказана сума заборгованості належним чином не підтверджена, а при підписанні договору він не звернув увагу на зміст п. 18 договору, отже просить визнати даний пункт договору № 04-9427 недійсним.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 15 липня 2014 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 травня 2014 року скасовано, позов задоволено. Визнано недійсним п. 18 договору від 20 лютого 2009 року № 04-9427 про користування електричною енергією, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Закрапаттяобленерго» в особі Ужгородського МРЕМ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 15 липня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Повторно розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 травня 2014 року судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на незаконність рішення із-за порушення норм матеріального та процесуального права, просив таке скасувати, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скаргу мотивовано тим, що сума заборгованості в розмірі 19579, 58 грн. не підтверджена належними доказами, графік погашення заборгованості не складався та ним не підписувався, отже із визначеною п. 18 договору сумою боргу він не погоджується.

В запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача - Юращук О.М. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 травня 2014 року залишити без змін. Зазначив, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно застосував вимоги ч.3 ст. 61 ЦПК та взяв до уваги встановлений рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04 грудня 2012 року факт про наявність заборгованості за користування електроенергією станом на 19 лютого 2009 року саме в сумі 19579, 58 грн..

Представник відповідача - Гусак С.М. в судовому засіданні апеляційної інстанції просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони не з'явилися в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України може розглянути справу без їх участі, так як вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив із того, що судовим рішенням по цивільні справі за позовом Ужгородського МРЕМ ПАТ «Закрапаттяобленерго» до ОСОБА_2, що набрало законної сили, встановлено, що заборгованість за надані послуги з постачання електроенергії станом на червень місяць 2011 року становить суму 19579 грн. 58 коп., що не потребує повторного доказування.

З даним висновком погоджується і судова колегія апеляційного суду.

Встановлено, що 20 лютого 2009 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Закрапаттяобленерго» в особі Ужгородського МРЕМ укладено договір про користування електричною енергією № 04-9427 за адресою: квартира АДРЕСА_1 (а. с. 7?8).

Пунктом 18 вказаного договору сторони погодили, що заборгованість ОСОБА_2 станом на 19 лютого 2009 року склала 19579 грн 58 коп..

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Закрапаттяобленерго» в особі Ужгородського МРЕМ заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 19579 грн. 58 коп. (а. с. 3?6).

Позивачем фактично оскаржується розмір заборгованості з оплати за спожиту електроенергію, що стягнута рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2012 року, яке набрало законної сили.

При цьому доказів звернення споживача до ПАТ «Закрапаттяобленерго» за наданням розрахунку заборгованості чи підписання позивачем договору із застереженням щодо суми заборгованості не надано.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" в особі Ужгородського міського району електричних мереж про визнання недійсним пункту договору про користування електричною енергією.

Посилання апелянта на те, що він довгий час не проживає в квартирі АДРЕСА_1 та не споживає електричну енергію, не можуть бути взяті до уваги, оскільки заборгованість виникла станом на 2008 рік та не змінилася станом на 2011 рік, коли була встановлена рішенням суду першої інстанції від 04 грудня 2012 року і взята до уваги п.18 оскаржуваного договору.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене та на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити як необгрунтовану та безпідставну й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: