РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2014 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Грицай А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку України», про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» звернулось до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та відповідачем ОСОБА_2 17.06.2011 року був укладений кредитний договір №2260 про відкриття кредитного ліміту в розмірі 16300,00 грн. зі строком на два роки та сплатою 32% річних за користування кредитними коштами.

30 серпня 2013 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» було укладено договір факторингу №30/08-13, згідно з умовами якого відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №2260 від 17.06.2011 року.

30 серпня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» було укладено договір відступлення права вимоги №3А, згідно з умовами якого позивач набув право кредитора за кредитним договором №2260 від 17.06.2011 року та договором факторингу №30/08-13.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував умови кредитного договору №2260, порушив графік погашення кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим станом на 22.11.2013 року заборгованість по кредиту становить 21365,28 грн., з яких сума заборгованості за основним боргом 14158,51 гривень, сума строкової заборгованості по сплаті відсотків 7110,26 гривень та сума простроченої заборгованості по сплаті відсотків 96,51 гривень.

До теперішнього часу на кількаразові вимоги позивача відповідач заборгованість не гасить, від виконання своїх зобов'язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» заборгованість за кредитним договором в сумі 21 365 гривень 28 копійок, а також 229 гривень 40 копійок судових витрат.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував, звернувся до суду із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, обґрунтовуючи тим, що між ним та ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» 17.06.2011 року був укладений кредитний договір №2260 про відкриття карткового рахунку з кредитним лімітом у розмірі 16300,00 грн.

30 серпня 2013 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» було укладено договір факторингу №30/08-13, згідно з умовами якого відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №2260 від 17.06.2011 року. Цього ж дня 30 серпня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» було укладено договір відступлення права вимоги №3А, згідно з умовами якого позивач набув право кредитора за кредитним договором №2260 від 17.06.2011 року та договором факторингу №30/08-13.

Позивач за зустрічним позовом зазначив, що договором факторингу №30/08-13 не передбачено право фактора - Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» на наступне відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №2260 третій особі, а саме: ТОВ «Українська боргова компанія», а відповідно до ст. 1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Посилаючись на те, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, тому просив суд визнати недійсним договір відступлення права вимоги №3А, укладеного 30 серпня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія».

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення по справі. аналогічні викладеним у позовні заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на те, що в даному випадку має місце договір відступлення права вимоги, а не договір факторингу, на який посилається ОСОБА_2 у своєму зустрічному позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечував, посилаючись на те, що договором факторингу №30/08-13 не передбачено право фактора - Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» на наступне відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №2260 третій особі, а саме: ТОВ «Українська боргова компанія», тому просив договір відступлення права вимоги №3А від 30.08.2013 року визнати недійсним.

Представник ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» у судове засідання не з'явився, надав заяву, якою проти основного позову не заперечував, підтвердив факт передачі права вимоги за кредитним договором №2260 до ТОВ «АНСУ», справу просив слухати у відсутності представника.

Представник ТОВ «АНСУ» у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день слухання справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Українська боргова компанія» такими, що підлягають задоволенню, в позовних вимогах ОСОБА_2 про визнання договору відступлення права вимоги №3А недійсним, - відмовити.

У судовому засіданні встановлено, що між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та відповідачем ОСОБА_2 17.06.2011 року був укладений кредитний договір №2260 про відкриття кредитного ліміту в розмірі 16300,00 грн. зі строком на два роки та сплатою 32% річних за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

30 серпня 2013 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» було укладено договір факторингу №30/08-13, згідно з умовами якого відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №2260 від 17.06.2011 року.

На підставі акту підтвердження приймання-передачі прав від 30.08.2013 року право вимоги, у тому числі і за кредитним договором №2260, перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

30 серпня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» було укладено договір відступлення права вимоги №3А, згідно з умовами якого позивач набув право кредитора за кредитним договором №2260 від 17.06.2011 року та договором факторингу №30/08-13.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував умови кредитного договору №2260, порушив графік погашення кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим станом на 22.11.2013 року заборгованість по кредиту становить 21365,28 грн., з яких сума заборгованості за основним боргом 14158,51 гривень, сума строкової заборгованості по сплаті відсотків 7110,26 гривень та сума простроченої заборгованості по сплаті відсотків 96,51 гривень.

За вимогами статей 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Крім того, згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Посилання ОСОБА_2 щодо недійсності правочину, а саме: договору відступлення права вимоги №3А від 30.08.2013 року, є хибними, оскільки сторони, в силу ст.ст. 6, 627,628 ЦК України є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, судом встановлено, що спірний договір відступлення права вимоги №3А від 30.08.2013 року не суперечить положенням діючого законодавства України, а тому не має підстав для визнання його недійсним, тому суд вважає ОСОБА_2 в позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, - відмовити.

В той же час відповідач до теперішнього часу заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов'язань ухиляється, тому суд вважає стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» заборгованість за кредитним договором в сумі 21 365 гривень 28 копійок, з яких 14 158 гривень 51 копійка заборгованість по тілу кредиту та 7 206 гривень 77 копійок заборгованість по відсотках, в також 229 гривень 40 копійок судових витрат.

Керуючись ст.ст. 3, 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 525-526, ч.3 ст. 549, 551, 553, 554, 559, 1049, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку України», про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» заборгованість за кредитним договором в сумі 21 365 гривень 28 копійок, з яких 14 158 гривень 51 копійка заборгованість по тілу кредиту та 7 206 гривень 77 копійок заборгованість по відсотках, в також 229 гривень 40 копійок судових витрат, а всього 21 594 (двадцять одну тисячу п'ятсот дев'яносто чотири) гривні 68 копійок.

ОСОБА_2 в позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя: