АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/300/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Талалай О.І.

суддів: П'єнти І.В., Корніюк А.П.

з участю секретаря Сацюк Г.О.

апелянта ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року у справі за позовом Хмельницького комунального підприємства «Спецкомунтранс» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

Хмельницьке КП «Спецкомунтранс», звертаючись до суду з вказаним позовом і уточнивши вимоги, зазначило, що ОСОБА_1, працюючи на посаді начальника структурного підрозділу - Центру поводження з тваринами з 01 грудня 2011 року по 19 травня 2014 року, отримав зі складу підприємства згідно накладних № 120 від 12 червня 2012 року пристрій для відлову тварин сіткомет «Спрут-3» вартістю 3950 грн. і № 218 від 01 жовтня 2012 року - жетони для реєстрації домашніх тварин у кількості 1000 шт. Після звільнення з роботи сіткомет і невикористані жетони у кількості 748 шт. на склад не повернув та не відзвітував за вказані матеріальні цінності. За результатами інвентаризації виявлено нестачу. У зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 2583 грн. 69 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Хмельницького комунального підприємства «Спецкомунтранс» на відшкодування матеріальної шкоди 2583 грн. 69 коп. Вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_1, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права. Суд не застосував ст. 131 КЗпП України, відповідно до якої власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити умови, необхідні для повного збереження майна. У зв'язку з травмою з грудня 2013 року по травень 2014 року він перебував на лікуванні, що підтверджується листками непрацездатності. Ключі від кабінету, де зберігалися матеріальні цінності, знаходилися у відділі кадрів КП. Наказом по підприємству від 11 грудня 2013 року на період його хвороби на посаду начальника Центру поводження з тваринами був прийнятий ОСОБА_4, який використовував у роботі матеріальні цінності. Судом також не враховано те, що за результатами ревізії господарської діяльності Хмельницького КП «Спецкомунтранс» за період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року, проведеної Державною фінансовою інспекцією в Хмельницькій області, нестача ввірених йому матеріальних цінностей виявлена не була. Не враховано також висновки перевірки, проведеної Хмельницьким МВ УМВС України в Хмельницькій обл., про відсутність факту привласнення ним матеріальних цінностей.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 і його представник апеляційну скаргу підтримали. Представник позивача визнав її не обґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1, працював з 01 грудня 2011 року на посаді майстра Хмельницького комунального підприємства «Спецкомунтранс», а з 01 липня 2012 року на посаді начальника структурного підрозділу - Центру поводження з тваринами. Звільнений з роботи 19 травня 2014 року. При виконанні трудових обов'язків отримав зі складу підприємства під звіт згідно накладної № 120 від 12 червня 2012 року пристрій для відлову тварин сіткомет «Спрут-3» вартістю 3950 грн. і згідно накладної № 218 від 01 жовтня 2012 року - жетони для реєстрації домашніх тварин у кількості 1000 шт., з яких використав 252 шт. За результатами інвентаризації від 23 травня 2014 року виявлено нестачу сіткомета і жетонів для реєстрації домашніх тварин у кількості 748 шт. вартістю 4054 грн. 16 коп.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ОСОБА_1 і його представник не надали доказів, що спростовують заподіяння матеріальної шкоди підприємству, вина відповідача у привласненні матеріальних цінностей встановлена.

Проте такий висновок суду не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року у справі № 6-139ц14, що є обов'язковою для всіх судів України, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника.

Відповідно до положень статті 214 ЦПК України суд має встановлені на підставі наданих сторонами спору доказів обставини справи викласти в рішенні суду та зробити з установлених фактичних обставин правові висновки щодо наявності підстав для покладення матеріальної відповідальності на працівника й щодо розміру матеріальної шкоди, яка спричинена працівником, і розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням положень статті 137 КЗпП України та положень статті 138 КЗпП України щодо обов'язку доведення умов покладення відповідальності за спричинену шкоду, передбачених статтею 130 КЗпП України.

Статтею 138 КЗпП України передбачено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

На підставі ч. 1 і ч. 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Згідно з п. 2 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

У зв'язку з наведеним обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві. Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну при виконанні трудових обов'язків за наявності: порушення працівником трудових обов'язків, наявності прямої дійсної шкоди, причинного зв'язку між порушенням і шкодою та вини працівника.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з 03 грудня 2013 року по 16 червня 2014 року перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листками непрацездатності.

Наказом № 67-к від 19 травня 2014 року відповідач звільнений з роботи на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до наказу № 148-к від 11 грудня 2013 року на посаду начальника Центру поводження з тваринами за строковим договором на період хвороби і тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 був прийнятий ОСОБА_4

Із пояснень сторін у засіданні апеляційного суду встановлено, що ключі від кабінету, який займав відповідач і де зберігалися матеріальні цінності, під час його хвороби знаходилися у відділі кадрів комунального підприємства. Із пояснень представника позивача встановлено, що ОСОБА_4 під час виконання трудових обов'язків використовував передані під звіт відповідачу жетони для реєстрації домашніх тварин.

Нестача матеріальних цінностей - сіткомета «Спрут-3» залишковою вартістю 1440 грн. 07 коп. і жетонів для реєстрації домашніх тварин у кількості 748 шт. вартістю 4054 грн. 16 коп. виявлена за результатами інвентаризації від 23 травня 2014 року.

Згідно з актом № 22-05-08/9 від 24 березня 2014 року ревізії фінансово-господарської діяльності Хмельницького КП «Спецкомунтранс» за період з 01 липня 2011 року по завершений звітний місяць 2014 року, проведеної Державною фінансовою інспекцією в Хмельницькій області, нестача ввірених ОСОБА_1 матеріальних цінностей не виявлена. Під час ревізії відповідно до наказу «Про проведення інвентаризації» від 29.11.2013 року № 220-а та наказу «Про продовження термінів проведення інвентаризації» від 13 січня 2014 року № 36-а було проведено інвентаризацію необоротних активів та запасів у присутності працівників Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області.

Позивач не надав доказів того, якими неправомірними діями ОСОБА_1 заподіяно матеріальну шкоду і наявності його вини у заподіянні шкоди.

Крім того, у період тимчасової непрацездатності відповідача підприємство не створило необхідних умов для забезпечення повного збереження дорученого йому майна.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна.

Відповідно до уточненої заяви і письмового пояснення Хмельницького КП «Спецкомунтранс» від 05 грудня 2014 року розмір завданої підприємству матеріальної шкоди складає 2583 грн. 69 коп., у тім числі: балансова вартість сіткомета 1440 грн. 07 коп., вартість жетонів для реєстрації тварин 1143 грн. 62 коп.

Проте, згідно картки рахунку: 22.1 Запаси: жетон: станом на 01 грудня 2014 року і довідки підприємства № 1857 від 14 жовтня 2014 року вартість жетонів у кількості 748 шт., нестачу яких виявлено, складає 4054 грн. 16 коп. Станом на 01 грудня 2014 року залишок жетонів на балансі підприємства 211 шт. на суму 1143 грн. 62 коп. Зазначену суму позивач просив стягнути з ОСОБА_1

Розмір шкоди на суму 2583 грн. 69 коп. не обґрунтований і представником позивача у засіданні апеляційного суду.

За результатами перевірки, проведеної за заявою Хмельницького комунального підприємства «Спецкомунтранс» Хмельницьким МВ УМВСУ в Хмельницькій області у червні-липні 2014 року, не було здобуто даних, які б підтверджували факт привласнення матеріальних цінностей ОСОБА_1

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові Хмельницького комунального підприємства «Спецкомунтранс» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: (підпис) Судді: (підписи)

Вірно:

Головуючий:

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції: Стефанишин С.Л. Провадження: № 22-ц/792/300/15

Доповідач: Талалай О.І. Категорія: 53