Ухвала

іменем україни

4 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», третя особа - відділ Держкомзему у Новоазовському районі Донецької області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним за касаційною скаргою дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ДП «Ілліч-Агро Донбас») на рішення Новоазовського районного суду Донецької області від 18 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 лютого 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 19 грудня 2008 року на підставі розпорядження Новоазовської районної державної адміністрації від 14 листопада 2008 року № 615 йому був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку площею 6,1311 га, розташовану на території Самійлівської сільської ради Новоазовського району Донецької області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На той час всіма землями сільськогосподарського призначення Самійлівської сільської ради Новоазовського району Донецької області, у тому числі і виділеною йому земельною ділянкою, користувалося ДП «Ілліч-Агро Донбас». У 2009 році йому повідомили, що для отримання орендної плати за користування належною йому земельною ділянкою, необхідно підписати договір оренди, при цьому було надано для підписання останні сторінки договору, які він підписав, не ознайомившись з текстом договору. У 2011 році працівниками відповідача йому був виданий примірник договору оренди без дати та додаткової угоди. Ознайомившись з повним текстом договору оренди та додаткової угоди, він з'ясував, що договір який був підписаний сторонами у 2009 році, а зареєстрований лише 5 травня 2010 року і не міститься усіх необхідних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме: умов про передання у заставу і внесення у статутний фонд права оренди земельної ділянки, що може бути використано відповідачем у власних потребах та є порушенням норм закону про вчинення правочину. З огляду на зазначене, просив позов задовольнити.

Рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 18 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27 лютого 2013 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі № 262, укладений між ОСОБА_3 і ДП «Ілліч Агро Донбас», зареєстрований 5 травня 2010 року у ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2013 року касаційну скаргу ДП «Ілліч-Агро Донбас» відхилено, рішення Новоазовського районного суду Донецької області від 18 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 лютого 2013 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-85цс14 ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі ДП «Ілліч-Агро Донбас» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що під час укладення спірного договору сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", а саме: у спірному договорі відсутні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Проте повністю погодитися із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що на підставі державного акта на право власності ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 6,1311 га, яка розташована на території Самійлівської сільської ради Новоазовського району Донецької області.

ОСОБА_3 та ДП «Ілліч-Агро Донбас» уклали договір оренди № 262 (без дати) та додаткову угоду, згідно з якими позивач передав відповідачу в користування вказану земельну ділянку.

5 травня 2010 року договір оренди й додаткова угода зареєстровані в Новоазовському районному відділі державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України із земельних ресурсів".

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 18 цього Закону договорі оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час укладення договору) істотними умовами договору землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження(обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог ст. ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору оренди недійним відповідно до закону.

Задовольняючи позов, суди виходили з того, що у договорі оренди землі умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки не визначені взагалі.

Проте, відповідно до п. 14 Перехідних положень ЗК України (чинного на час укладення договору) до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2012 року, забороняється внесення права на земельну частку (пай) до статутних капіталів господарських товариств.

Наступними змінами до Земельного кодексу України зазначений мораторій продовжено до 1 січня 2016 року.

Пунктом 15 Перехідних положень ЗК України також встановлена до 1 січня 2016 року заборона на укладення угод щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення та передбачено, що угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

За таких обставин не можна вважати, що у спірному договорі оренди землі відсутні умови щодо передачі права оренди земельної ділянки до статутного капіталу господарського товариства та права передачі у заставу, оскільки передача права оренди земельної ділянки до статутного капіталу господарського товариства та передача у заставу були прямо заборонені законом як на момент укладення договору оренди земельної ділянки - 2009 рік, так і на весь строк його дії - п'ять років, та у п. 31 договору сторони домовилися виконувати встановлені законом обмеження щодо об'єкта оренди.

Домовленість сторін у договорі оренди землі про можливість передачі права оренди земельної ділянки до статутного капіталу господарського товариства та у заставу при наявності прямої зборони на такі дії у Земельному кодексі України суперечила б вимогам закону.

Крім того, відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, тому суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавця у зв'язку з відсутністю у договорі оренди умов, передбачених ст. 15 Закону України "Про оренду землі", чим саме вони порушуються та які права позивача порушуються, визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, зазначене не врахував, не звернув уваги на те, що позивач у своїй позовній заяві не вказує, які його права як орендодавця порушено, у зв'язку з відсутністю в договорі оренди істотної умови - передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, на вказане уваги не звернув, не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з викладеного та враховуючи допущені апеляційним судом порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" від 12 серпня 2014 року та розпорядження Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ територіальну підсудність даної справи слід визначити апеляційному суду Запорізької області.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 лютого 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду Запорізької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін