Срава № 527/263/15-ц
номер провадження 2/527/139/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Левицької Т.В.,

при секретарі - Папенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції про визнання права власності на квартиру та зняття її з-під арешту,-

в с т а н о в и в :

29.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_2, реєстраційної служби Глобинського районного управління юстиції про визнання права власності на квартиру.

12.02.2015 року представник позивача ОСОБА_5 уточнила позовні вимоги та замінила неналежних відповідачів належними відповідачами по справі, в резолютивній частині прохала: визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на жилу однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 35,1 кв.м., житлова площа 17,5 кв.м.; зняти арешт, накладений державною виконавчою службою Глобинського районного управління юстиції на жилу однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 35,1 кв.м., житлова площа 17,5 кв.м.

В обґрунтування своєї позовної заяви позивач посилається на те, що він придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, який був посвідчений державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори Джусь С.В. 24 грудня 2007 року і зареєстрований в реєстрі за № 1-0329. Відповідно до Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 25.06.04 року, державна реєстрація правочинів здійснювалася відповідно до вимог Цивільного Кодексу України шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів.Реєстраторами правочинів на час виникнення спірних правовідносин були державні нотаріальні контори та приватні нотаріуси.Оскільки ч. 4 ст. 334 ЦК України вимагає реєстрації договору, а не права власності, право власності на спірну квартиру виникло у ОСОБА_1 з моменту здійснення реєстрації договору у Державному реєстрі правочинів згідно згаданого «Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів», а саме 24 грудня 2007 року зареєстровано в реєстрі за № 1-0329.Після посвідчення нотаріально договору купівлі-продажу позивач вселився у зазначену квартиру, почав проживати в ній, зробив ремонт, сплачує комунальні послуги.Позивачу було відмовлено Реєстраційною службою Глобинського районного управління юстиції Полтавської областіу державній реєстрації права власності за № 16462744, оскільки на вказану квартиру накладений арешт. 09.02.2015 року позивач звернувся до ВДВС Глобинського районного управління юстиції із заявою про зняття з-під арешту квартири, але отримав відмову, з посиланням на те, що на виконанні у ВДВС Глобинського РУЮ перебуває виконавчий лист 1604/2878/2012, виданий 26.02.2014 року Глобинським районним судом Полтавської області, в ході виконавчого провадження по якому на майно боржника ОСОБА_2 накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Оскільки позивач вчасно не зареєстрував своє право власності на квартиру, то в реєстрі власником є ОСОБА_2 і арешт накладено, в тому числі і на квартиру.

До судового засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомили.

Представник ВДВС Глобинського РУЮ направив до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності суд надійшов до слідуючого.

За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України.

Як встановлено в судовому засіданні, 24.12.2007 року позивач ОСОБА_1 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори Джусь С.В. 24 грудня 2007 року і зареєстрованого в реєстрі за № 1-0329.

13 жовтня 2014 року позивач звернувся до реєстраційної служби Глобинського районного управління юстиції з заявою про здійснення реєстрації права власності на квартиру.

Однак, 14 жовтня 2014 року реєстраційна служба Глобинського районного управління юстиції відмовила у здійсненні реєстрації права власності, у зв'язку з тим, що заяву про державну реєстрацію прав подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.

Як встановлено, відділом ДВС Глобинського РУЮ було накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_2, з метою забезпечення виконання виконавчого листа 1604/2878/2012, виданого 26.02.2013 року Глобинським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 до ОСОБА_3 заборгованості за договором позики.

За змістом ст. ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно зі ч. ч. 1, 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі дійшли згоди по всіх істотних умовах договору. Договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 з іншої сторони не суперечить ст. 203 ЦК України, тобто загальним вимогам, дотримання яких є необхідним для дійсності угоди.

Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, умови договору виконані обома сторонами, тому що сторони виконали свої зобов'язання, тобто покупець заплатив продавцю оговорену суму, а продавці, у свою чергу, передали покупцю у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Суд виходячи з презумпції правомірності правочинів закріпленої ст. 204 ЦК України, вважає, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири.

З огляду на положення ст.346 ЦК України, право власності відповідача ОСОБА_7 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 припинилося з моменту відчуження, тобто з 24.12.2007 року й станом на час накладення на неї арешту державним виконавцем боржник ОСОБА_7 власником цього майна вже не була.

Відповідно до ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Відповідно до «Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 25.06.04 року, державна реєстрація правочинів проводилася відповідно до вимог Цивільного Кодексу України шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів.Реєстраторами правочинів на час виникнення спірних правовідносин були державні нотаріальні контори та приватні нотаріуси.

Оскільки ч. 4 ст. 334 ЦК України вимагає реєстрації договору, а не права власності, право власності на спірну квартиру виникло у ОСОБА_1 з моменту здійснення реєстрації договору у Державному реєстрі правочинів згідно «Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів», а саме 24 грудня 2007 року зареєстровано в реєстрі за № 1-0329.

З огляду на викладене вище, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт належності на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1. Обтяження, які накладені на вказану квартиру, перешкоджають позивачу у реалізації свого права на розпорядження своєю власністю, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.5,7,10,11,57,60,174, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 317-319, 321 Цивільного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції про визнання права власності на квартиру та зняття її з-під арешту - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 35,1 кв.м., житлова площа 17,5 кв.м.

Зняти арешт, накладений державною виконавчою службою Глобинського районного управління юстиції на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 35,1 кв.м., житлова площа 17,5 кв.м.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ ГЛОБИНСЬКОГО

РАЙОНОГО СУДУ Т. В. Левицька