Справа № 202/1645/14-ц
Провадження № 2/202/217/2015
10 лютого 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.
при секретарі Котула А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,
З АНД районного суду м. Дніпропетровська надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. У позовні заяві позивачка посилається на те, 13 січня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір безпроцентної позики № 01/09, відповідно до якого сума позики становила 500000 грн. ОСОБА_2 надав позивачці розписку від 13.01.2009 року на суму 500000 грн. Згідно договору позики строк повернення коштів - 13 червня 2009 року. Однак 03 червня 2009 року між позивачкою та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до договору позики, якою сторони встановили строк повернення позики - 31 грудня 2009 року. 30 жовтня 2009 року позивачка та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду № 2 до договору позики, якою збільшили суму позики до 2530663 грн. На підтвердження передачі позивачкою відповідачу грошових коштів в готівковому порядку відповідач надав розписку 30 жовтня 2009 року на суму 2030663 грн. 31 січня 2010 року позивачка надала ОСОБА_2, в готівковому порядку позику в розмірі 3520640 грн., що підтверджується відповідною розпискою відповідача від 31.01.2010 року. 31 серпня 2010 року позивачка та відповідач уклали додаткову угоду до договору позики, якою встановили, що відповідач зобов'язується повернути суму позики в розмірі 5089888 грн. в строк до 01.12.2010 року. За період з 13 січня 2009 року по 31 серпня 2010 року в рамках договору позики позивачкою було надано відповідачу грошові кошти у розмірі 6051303 грн., при цьому з урахуванням частково повернутих сум позики та відповідних домовленостей 31.08.2010 року. В забезпечення виконання зобов'язань за договором безпроцентної позики позивачка та відповідач уклали нотаріально посвідчений договір іпотеки від 09.02.2009 року, відповідно до якого відповідач надав позивачці в іпотеку земельну ділянку , розташовану за адресою: АДРЕСА_1. 08.12.2011 року Ялтинський міським судом АРК було винесено рішення, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки, за рахунок якого були задоволені вимоги позивачки за договором позики на суму 1923800 грн. шляхом визнання права власності на предмет іпотеки. З урахуванням часткового здійснення відповідачем погашення заборгованості та часткового задоволення вимог позивачки за рахунок предмета іпотеки, станом на 29.11.2013 року заборгованість становить 3166088 грн. Також 13.01.2009 року між позивачкою , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким остання поручилася за виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики № 01/09 від 13.01.2009 року. Відповідач не виконав свої зобов'язання за договором позики, тому позивачка просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 3166088 грн. за договором безпроцентної позики № 01/09 від 13.01.2009 року та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки судові витрати.
Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши представника позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено наступні факти та обставини.
13 січня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір безпроцентної позики № 01/09, згідно з яким ОСОБА_1. передала, а ОСОБА_2 прийняв 500 000 грн., що підтверджується розпискою та договором позики, підписаним сторонами. Зазначену суму відповідач зобов'язувався повернути до 13 червня 2009 року. Додатковою угодою № 1 до договору безпроцентної позики № 01/09 від 13 січня 2009 року було встановлено строк виконання зобов'язання до 31 грудня 2009 року. Додатковою угодою № 2 від 30 жовтня 2009 року до договору безпроцентної позики № 01/09 від 13 січня 2009 року сторони дійшли згоди, що сума позики за договором становить 2 530 663 грн. 30 жовтня 2009 року ОСОБА_2, написав розписку про отриманням ним коштів у сумі 2 030 663 грн. Дані факти встановлені рішенням Ялтинського міського суду АРК від 08.12.2011 року та не підлягають доказування у відповідності до ст. 61 ЦПК України.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позивачка надала до позову також копію розписки від 31 січня 2009 року про отримання ОСОБА_2, від ОСОБА_1 3 520 640 грн. Згідно цієї розписки порядок повернення суми позики, відповідальність та інші умови оговорені в договорі безпроцентної позики № 01/09 від 13.01.2009 року. Також позивачка надала до позову додаткову угоду № 2 до договору безпроцентної позики № 01/09 від 13 січня 2009 року датовану 31 серпня 2010 року, згідно якої сума позики за договором становить 5 089 888 грн. та строк виконання зобов'язання за договором - 01 грудня 2010 року. Представник позивачки у судовому засіданні не зміг пояснити суду чому ця додаткова угода також має № 2 як і додаткова угода № 2 від 30 жовтня 2009 року. Крім того, позивачкою до позову та представником позивачки у судовому засіданні не надано суду доказів отримання додаткових коштів за договором безпроцентної позики № 01/09 від 13 січня 2009 року та доказів погашення будь-якої суми за цим договором.
В забезпечення виконання зобов'язань за договором безпроцентної позики № 01/09 від 13 січня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, який був нотаріально посвідчений 09.02.2009 року. Предметом іпотеки була земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Через невиконання відповідачем зобов'язань за договором безпроцентної позики № 01/09 від 13 січня 2009 року позивачка звернулася до суду та рішенням Ялтинського міського суду АРК від 08.12.2011 року, яке набрало законної сили, було звернуто стягнення за іпотечним договором від 09.02.2009 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на предмет іпотеки - земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на суму 1 923 800 грн. шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на дану земельну ділянку. Даним рішенням суду встановлена сума заборгованості на дату винесення рішення у розмірі 2 530 663 грн., на суму 1 923 800 грн. заборгованість погашена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки заборгованість за договором безпроцентної позики № 01/09 від 13.01.2009 року у розмірі 606 863 грн. (2 530 663 грн. - 1 923 800 грн.).
13 січня 2009 року на забезпечення виконання зобов'язання позичальника за договором позики між ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_3, як поручитель, зобов'язувалася відповідати перед ОСОБА_1 за виконання ОСОБА_2, своїх зобов'язань за договором позики від 13 січня 2009 року № 01/09 .
Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Пунктом 1.2. договору поруки визначено, що предметом договору позики є передача позикодавцем у власність позичальнику коштів в сумі 500 000 грн. Згідно п. 4.1.4. договору поруки у разі, якщо до договору позики вноситимуться зміни чи доповнення, поручитель з'явиться до позикодавця для оформлення відповідних змін та підпише такі зміни.
30 жовтня 2009 року додатковою угодою № 2 до договору безпроцентної позики № 01/09 від 13 січня 2009 року було збільшено суму позики до 2 530 663 грн., чим суттєво збільшено обсяг відповідальності ОСОБА_3 , як поручителя. ОСОБА_3 своєї письмової згоди на це не давала, додаткова угода до договору поруки з ОСОБА_3 не укладалася. Тому суд вважає, що порука є припиненою і позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором безпроцентної позики № 01/09 від 13 січня 2009 року задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 3441 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 526, 559, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 11, 27, 31, 60, 88, 209, 210, 213, 214, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором безпроцентної позики № 01/09 від 13 січня 2009 року у розмірі 606 863 грн., понесені судові витрати у розмірі 3441 грн., а всього - 610 304 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії .
Рішення може бути оскаржено позивачкою в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя С.Г. Зосименко