АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.

при секретарі - Видюковій Ю.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за

апеляційною скаргою Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності, зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А НО В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання права власності, зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що вона є власником капітального гаражу на один легковий автомобіль, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Проте у встановленому законом порядку право власності на даний гараж зареєстровано за нею не було у зв'язку з чим позивач просила суд визнати за нею право власності на вказаний гараж та зобов'язати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати таке право власності у встановленому законом порядку.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року позов задоволено повністю та визнано за ОСОБА_2 право власності на капітальний гараж на один легковий автомобіль, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 17,8 кв.м., та зобов'язано Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на цей гараж.

В апеляційній скарзі Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення-скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цим вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачка з 2003 року є користувачем спірного гаражу, а також у зв'язку з наявністю акту прийому - передачі даного гаражу у власність ОСОБА_2, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Проте з такими висновками погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Крім того відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

На зазначене звернуто увагу і в ч. 2 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06 листопада 2009 року, в якому роз'яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Так, відповідно до акту прийому-передачі капітального гаражу на один легковий автомобіль за адресою АДРЕСА_1 власнику ОСОБА_2, за підписами в.о. начальника УКСа облдержадміністрації та ОСОБА_2, останній у власність було передано гаражНОМЕР_1 на один автомобіль, загальною площею 17,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору № 5 від 01 жовтня 2001 року "на участь в дольовому будівництві капітальних гаражів по АДРЕСА_1" ОСОБА_3, рішення № 2780 від 22 листопада 2001 року Дніпропетровської міської ради та договору купівлі-продажу № ВАЗ 431515 від 03 квітня 2003 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 6).

Однак з матеріалів справи вбачається, що позивачка не зверталась з письмовою заявою до реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про реєстрацію права власності на гараж за адресою АДРЕСА_1, отже права та законні інтереси позивачки реєстраційною службою не порушились. Проте суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув.

Виходячи із обставин справи та вимог діючого законодавства, колегія суддів вважає, що підстави для визнання права власності на гараж за позивачем відсутні.

Крім того, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності за ОСОБА_2 на гараж раніше в установленому законом порядку не визнавалося та не реєструвалося, а тому підстави для його захисту, відповідно до ст. 16 ЦК України, відсутні.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а згідно ч.3 цієї статті апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи те, що позивачем в порушення вимог ст.ст 640, 657 ЦК України, договір купівлі-продажу гаражу не був нотаріально посвідчений, а також і не пройшов державну реєстрацію, колегія суддів вважає, що без вчинення цих дій позивач взагалі не мала права на звернення із даним позовом, проте про ці вимоги в апеляційній скарзі нічого не зазначено,а суд першої інстанції на вказані вимоги закону взагалі уваги не звернув.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що заявлений позивачем відповідач-Жовтнева районна у м. Дніпропетровську рада, не може бути відповідачем по даній справі, оскільки цей орган місцевого самоврядування не може вирішувати питання передачі у власність, або визнання права власності на нерухоме майно, оскільки в даному випадку ці питання може бути вирішено лише Дніпропетровською міською радою, але вони не залучені до участі у справі.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що вимоги ОСОБА_2 не підлягаються задоволенню, оскільки суперечать вимогам діючого законодавства, а рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції задовольнити.

Заочне Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання права власності, зобов'язання вчинити певні дії -відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Макаров М.О.

Судді Максюта Ж.І.

Прозорова М.Л.