У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В.,Коротуна В.М.,
Ступак О.В., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов'язання вчинити певні дії, припинення права власності, припинення права користування житловим приміщенням та виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_6, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов'язання вчинити певні дії, припинення права власності, припинення права користування житловим приміщенням та виселення.

В обґрунтування свої вимог зазначало, що 24 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 27000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 24 квітня 2029 року, а відповідач зобов'язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити 13 % річних за користування кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором, 24 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір № б/н, яким в іпотеку банку передана однокімнатна квартира, загальною площею 40,1 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання, в результаті чого станом на 19 березня 2013 року утворилась кредитна заборгованість на загальну суму в розмірі 37347,49 доларів США, що згідно з курсом НБУ складає 298518,49 грн, ПАТ КБ «Дельта Банк» просило суд задовольнити позов.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07 лютого 2014 року позов задоволено частково.

В рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 37347,49 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 298518,49 грн, за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24 квітня 2008 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартира загальною площею 40,1 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на підставі договору іпотеки № б/н від 24 квітня 2008 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2014 року скасовано рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07 лютого 2014 року.

Ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2014 року і залишення в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Судами встановлено, що 24 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 27000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 24 квітня 2029 року, а відповідач зобов'язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити 13 % річних за користування кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором, 24 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір № б/н, предметом якого є однокімнатна квартира, загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 25,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, АТ «УкрСиббанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Згідно з довідкою ПАТ «Дельта Банк» від 19 березня 2013 року, станом на вказану дату кредитна заборгованість ОСОБА_6 складає суму в розмірі 37347,49 доларів США, що згідно з курсом НБУ складає 298518,49 грн.

Відповідно до пункту 4.1.1 договору іпотеки від 24 квітня 2008 року іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

Згідно з пункту 4.2.1 договору іпотеки від 24 квітня 2008 року звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю (пункт 4.3 договору іпотеки від 24 квітня 2008 року).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що боржник порушив зобов'язання за кредитним договором і допустив заборгованість, а тому в силу статей 33, 39 Закону України «Про іпотеку» у банк вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив із того, що при вирішенні спору підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що набрав чинності 07 червня 2014 року, згідно з яким предмет іпотеки не може бути примусово стягнутий (відчужений без згоди власника) і який підлягає застосуванню для вирішення спору в даній справі.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з огляду на наступне.

07 червня 2014 року, після ухвалення рішення судом першої інстанції, набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

Застосувавши на стадії апеляційного провадження зазначений Закон України, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на таке.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У частині 1 статті 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У частині 1 статті 304 ЦПК України визначено, що справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

З вищевикладених вимог закону вбачається, що суд апеляційної інстанції мав право на застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», якщо були б підстави, передбачені нормами матеріального та процесуального права, для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки у такому разі при ухваленні власного судового рішення, апеляційний суд застосовує закон, який є чинним на час ухвалення такого рішення. Разом з тим, апеляційний суд у порушення вимог статей 212-214, 316 ЦПК України підстав, передбачених нормами матеріального та процесуального права, для скасування рішення суду першої інстанції не вказав, оцінку доводам апеляційної скарги не надав.

Сам по собі наведений вище Закон України не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на час його ухвалення місцевий суд не міг його застосувати, так як його не існувало, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду з огляду на те законодавство, яке існувало на час його ухвалення.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, і в силу статті 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун
О.В. Ступак
С.П. Штелик