АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого за довіреністю в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, відсотків за користування грошима та трьох річних за прострочення виконання зобов'язання,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 р. ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, відсотків за користування грошима та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язання.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що у січні 2011 р. між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики у вигляді письмової розписки, відповідно до якої він позичив відповідачеві 36 100 доларів США, які той обіцяв повернути до кінця 2011 р.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не повернув борг у строк, зазначений у розписці, просив суд стягнути з відповідача 288 547,30 грн. боргу, проценти за користування грошима у розмірі 30 060,24, три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 12 024,00 грн., судовий збір в сумі 3 441,00 грн., а всього 334 072,54 грн.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.03.2014 р. позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 17.01.2011 р. у розмірі 36 100,00 доларів США, відсотки за користування грошима в розмірі 30 060,24 грн., три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 12 024,00 грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 3 441,00 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 19.08.2014 р. задоволено заяву представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05.03.2014 р. та скасовано зазначене судове рішення.

Справа № 760/22309/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2537/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16.12.2014 р. позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 17.01.2011 р. у розмірі 288 547,30 грн., відсотки за користування коштами у розмірі 30 060,24 грн., три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання у

розмірі 12 024,00 грн. та 3 441,00 грн. судового збору, а всього 334 072,54 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що факт укладення договору позики та наявності заборгованості у ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 судом встановлено на підставі неналежного та допустимого доказу - копії боргової розписки, а оригінал цієї розписки судом не оглядався та не досліджувався.

Крім того зазначав, що в оскаржуваному рішенні неправильно викладені пояснення свідка ОСОБА_8, яка в судовому засіданні пояснювала, що їй відомо про домовленість між позивачем та відповідачем щодо грошової компенсації за частку спадкового майна.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представники ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.01.2011 р. ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_4 гроші в борг у розмірі 36 100,00 доларів СЩА, які зобов'язався повернути до кінця 2011 р.

На підтвердження такого висновку суд послався на розписку позичальника, складену ним 17.01.2011 р., що узгоджується з положенням ч.2 ст.1047 ЦК України.

Представник відповідача в письмових та усних поясненнях суду не оспорював написання відповідачем зазначеної розписки. Його посилання на те, що зазначена розписка була складена відповідачем на вимогу позивача у зв'язку з вирішенням їх спору щодо розподілу спадкового майна після смерті матері відповідача та дружини позивача - ОСОБА_9, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_9, яка померла 06.01.2010 р.

17.01.2011 р. між спадкоємцями був укладений нотаріально посвідчений договір, яким вони погодили розподіл між собою спадкового майна без грошової компенсації.

За таких обставин твердження представника відповідача про те, що боргова розписка була написана відповідачем на вимогу позивача у зв'язку з тим, що позивач вимагав від ОСОБА_2 сплатити йому грошову компенсацію за договором про розподіл спадкового майна, є непереконливими.

В суді апеляційної інстанції був оглянутий оригінал боргової розписки від 17.01.2011 р. Оскільки ОСОБА_2 та його представник на стадії розгляду справи в суді першої інстанції не оспорювали написання цієї розписки відповідачем, а стверджували лише інші підстави її написання, колегія суддів не убачала підстав для виклику в судове засідання відповідача для надання ним власних пояснень щодо обставин її складання.

Ураховуючи, що договір позики має бути укладений у письмовій форму, підтвердженням чого є розписка, його оспорювання не може ґрунтуватися на поясненнях свідків, до того ж пояснення свідка ОСОБА_8 більше стосувалось повернення грошей ОСОБА_4 25.10.2011 р., за відсутності будь-яких письмових доказів на підтвердження зазначених обставин. Що стосується складання боргової розписки відповідачем від 17.01.2011 р., то зазначений свідок пояснила, що вона при цьому не була присутньою, і про її складання знає зі слів ОСОБА_2

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_4, та необґрунтованість заперечень ОСОБА_2 щодо укладення договору позики. Заперечень щодо суми заборгованості відповідач та його представник, як в суді першої, так і в апеляційній інстанції не заявляли.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення..

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого за довіреністю в інтересах ОСОБА_2, відхилити, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: