Справа № 299/2716/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.О.,

суддів- Дроботі В.В., Фазикош Г.В.,

при секретарі - Чучка Н.В.,

з участю: представника позивачів ОСОБА_2та ОСОБА_3-ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Виноградівського районного суду від 13 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Виноградівської районної державної адміністрації, третя особа - Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання частково недійсним розпорядження, свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, свідоцтва на право на спадщину за заповітом, визнання права власності на частину спадкового будинку та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, Виноградівської районної державної адміністрації, третя особа - Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання частково недійсним розпорядження, свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на частину спадкового майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, в якому зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_13 помер ОСОБА_7 і в 6-місячний строк ОСОБА_2 (онук померлого) звернувся у Виноградівську нотаріальну контору для оформлення спадщини за законом з заявою про прийняття спадщини за законом в порядку спадкування за правом представлення в порядку ст.1266 ЦК України.

Батько позивача - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_14. Державний нотаріус повідомив позивача, що померлий ОСОБА_7 при житті залишив заповіт на користь своєї доньки - відповідачки по справі ОСОБА_5.

30.02.2012 року відповідачка ОСОБА_5 направила ОСОБА_2 вимогу про звільнення житлового будинку так як 09.10.2012 року державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної доктори їй (ОСОБА_3) видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок АДРЕСА_1, а 05.05.2014 року остання звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення її з будинку.

Позивачі зазначали, що при оформленні спадщини за заповітом ОСОБА_5 надала нотаріусу правовстановлюючий документ на спадкодавця ОСОБА_7, де вказано, що він є власником житлового будинку з надвірними спорудами на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Виноградівською районною державною адміністрацією (далі - Виноградівська РДА) Закарпатської області 20.03.2001 року. На думку позивачів, розпорядження голови Виноградівської РДА за №139 від 20.03.2001 року про видачу свідоцтва про право особистої власності на будинок АДРЕСА_1 та свідоцтво про право особистої власності на вказаний житловий будинок є частково незаконними та недійсними, так як не відповідають нормам ЦК України, які діяли на той час.

Вказують, що спірний будинок побудовано в 1987 року і до 15.04.1991 року дворогосподарство відносились до суспільної групи - колгоспний двір, членами якого станом на 1991-1995 р.р. були: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 - голова колгоспного двору; ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 - його дружина; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 - син; ОСОБА_3 - невістка; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 - онучка; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5- онук.

Станом на 15.04.1991 року право на частку в колгоспному дворі мали лише ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 і частка кожного з них становила 1/3, виходячи з приписів ст.ст. 120 та ст.123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

На час смерті ОСОБА_8 станом на ІНФОРМАЦІЯ_14 спадкоємцями першої черги майна померлого є діти: син-ОСОБА_2, дочка - ОСОБА_6, дружина- ОСОБА_3 та батько-ОСОБА_7. Всі спадкоємці на час смерті спадкодавця проживали та були зареєстровані в цьому будинку, тому в порядку ст.1268 ЦК України (в редакції 2003 року) прийняли спадщину і кожний з них має по 1/12 частині 1/3:4. Отже, ОСОБА_7 на день смерті мала належати 3/4 частини 1/3 +1/3 + 1/12, які могла успадкувати відповідач ОСОБА_5

В ході розгляду справи, в порядку ст.31 ЦК України, позивачі доповнили та уточнили позовні вимоги, остаточно просили суд:

· визнати частково недійсним розпорядження голови Виноградівської РДА за №139 від 20.03.2001 року, а саме в 1/3 частині щодо видачі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім»я ОСОБА_13;

· визнати недійсним в 1/3 частині свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане Виноградівською РДА від 20.03.2001 року на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім»я ОСОБА_13;

· визнати недійсним в 1/6 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видано державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори 09.10.2012 року на ім»я ОСОБА_5 на спадкування цілого житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1;

· визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на 1/12 частину житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1;

· визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, право власності на 1/12 частину житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1.

В свою чергу, ОСОБА_6 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, Виноградівської РДА, яка просила з тих же підстав, що і позивачі за первісним позовом, визнати недійсним розпорядження Виноградівської РДА за №139 від 20.03.2001 року про видачу свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1; визнати частково недійсним в 1/3 частині свідоцтво про право особистої власності від 20.03.2001 року на житловий будинок АДРЕСА_1; визнати недійсним в 1/12 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори 09.10.2012 року на ім»я ОСОБА_5 на спадкування цілого житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/12 частину цього будинку.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 10.09.2014 року зустрічний позов ОСОБА_6 об'єднаний в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с.71-72).

Рішенням Виноградівського районного суду від 13.01.2015 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.

Визнано частково недійсним розпорядження голови Виноградівської РДА за №139 від 20.03.2001 року, а саме в 1/3 частині щодо видачі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1;

Визнано недійсним в 1/3 частині свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане Виноградівською РДА від 20.03.2001 року на житловий будинок АДРЕСА_1 на ОСОБА_13;

Визнано недійсним в 1/6 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видано державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори 09.10.2012 року на ім»я ОСОБА_5 на спадкування цілого житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1;

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на 1/12 частину житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1;

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, право власності на 1/12 частину житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_14 задоволено.

Визнано частково недійсним в 1/3 частині свідоцтво про право особистої власності від 20.03.2001 року на житловий будинок АДРЕСА_1 на ОСОБА_13

Визнано недійсним в 1/12 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори 09.10.2012 року на ОСОБА_5 на спадкування цілого житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 1/12 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Не погодившись із таким рішенням місцевого суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що у листопаді 2012 року позивач ОСОБА_2 вже звертався до Виноградівського районного суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_3, ОСОБА_6 з вимогою про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане Виноградівською районною державною нотаріальною конторою від 09.10.2012 року на ОСОБА_5 та визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 Виноградівського району Закарпатської області та рішенням Виноградівського районного суду від 05.11.2013 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12.02.2014 року, в задоволенні позову відмовлено. Апелянт вважає, що вказаними судовими рішеннями було встановлено, що будинок АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_13.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просить рішення Виноградівського районного суду від 13.01.2015 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову та зустрічного позову відмовити.

Представник позивачів за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3- ОСОБА_18 апеляційну скаргу ОСОБА_5 не визнала, просила таку відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші сторони по справі в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, що не перешкоджає суду на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України розглянути справу в їх відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивачів за первісним позовом, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню з таких підстав.

Є доведеним, що ІНФОРМАЦІЯ_13 помер ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №129870 (а.с.12), внаслідок чого відкрилася спадщина на належне йому майно.

Встановлено, що померлий ОСОБА_7 є дідусем позивача ОСОБА_2 та доводився свекром позивачки ОСОБА_3 (а.с.9,10,11), а також дідусем позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_6. (а.с.62, 63, 64,65).

ІНФОРМАЦІЯ_14 помер ОСОБА_8 , який доводився сином померлого ОСОБА_7, а також батьком позивача за первісним позовом ОСОБА_2, батьком позивачки за зустрічним позовом -ОСОБА_6, а також чоловіком позивачки за первісним позовом ОСОБА_3, та батьком відповідачки ОСОБА_19 (а.с.13).

За свого життя ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений 09.12.2009 року секретарем виконкому Неветленфолівської сільської ради, згідно якого все своє майно, де б воно не перебувало і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому і на що він за законом матиме право, заповів своїй дочці ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 І цим же розпорядженням скасував всі свої попередні заповіти (а.с.100).

09.10.2012 року державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричко К.В., видано на ім»я ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом за померли ОСОБА_7, згідно якого спадщина на яку видано свідоцтво складається з цілого житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.18).

Згідно з витягу про державну реєстрацію прав від 12.10.2012 року будинок АДРЕСА_1 в цілому зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_19 (а.с.18).

Право власності померлого ОСОБА_7 на вказаний будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, яке видане на підставі розпорядження голови Виноградівської райдержадміністрації за №139 від 20.03.2001 року (а.с.16).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 побудовано в 1987 році і до 15.04.1991 року дане дворогосподарство відносилося до суспільної групи - колгоспний двір, що стверджується довідкою №02-36/91 від 04.03.2014 року Неветленфолівської сільської ради Виноградівського району (а.с.21-22), копіями виписок із по господарської книги, і у вказаному дворогосподарстві станом на 1991-1995 р.р. проживали: ОСОБА_7, 1933 р.н. - голова двору, ОСОБА_10, 1939 р.н. -його дружина, ОСОБА_8, 1967 р.н. - син, ОСОБА_3 - невістка, ОСОБА_6, 1991 р.н.- внучка, ОСОБА_2, 1993 р.н. - внук (а.с.112,113).

Задовольняючи як первісний та зустрічний позов суд першої інстанції, застосовуючи законодавство ЦК УРСР в редакції 1963 року, встановив факт проживання ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в спірному дворогосподарстві з 1987 року по 15.04.1991 року, на підставі чого визнав частки кожного з них у розмірі по 1/3 дворогосподарства кожного (як членів колгоспного двору), застосував черговість спадкування, і вставив факт, що на день смерті ОСОБА_7 останньому належали 3/4 частини спірного будинку, які відповідно до заповіту може успадкувати відповідачка ОСОБА_5, а також визначив відповідні частки, які в порядку спадкування належать позивачам як за первісним та і зустрічним позовом.

Однак, з вказаним висновком суду не погоджується колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Встановлено, що станом на 15.04.1991 року спірне дворогосподарство відносилося до колгоспного двору, від так на вказані правовідносини поширюються норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи із рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Разом з тим, згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності»: роз'яснено судам, що «положення статей 17, 18 Закону "Про власність" ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше 3-х років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній частці працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили право на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" ( 885-12 ) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору,

що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено факт постійного проживання в період 1987 року по 15.04.1991 року у спірному дворогосподарстві ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_8, і відповідно до приписів ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) цим трьом особам як членам колгоспного двору належало по 1/3 частині дворогосподарства АДРЕСА_1.

Разом з тим, у відповідності до підпункту «г», пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності», враховуючи, що члени колгоспного двору померли вже після введення в дію Закону України «Про власність» 01.07.1991 року, зокрема: ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_14, а ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_13, колегія суддів констатує, що до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані норми ЦК УРСР, що стосуються членів колгоспного двору, зокрема: ст.ст.120,123 ЦК УРСР, оскільки на них вже поширилися норми Закону України «Про власність», а в подальшому спадкування має відбуватися до загальних правил ЦК України.

Таким чином, розпорядження голови Виноградівської РДА за №139 від 20.03.2001 року, щодо видачі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому на ОСОБА_7, а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори 09.10.2012 року на ОСОБА_5 на спадкування цілого житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 - виходячи з меж позовних вимог у відповідності до ст.11 ЦК України, повністю відповідає законодавству.

Права позивачів прийняттям вказаного розпорядження голови Виноградівської РДА і видачею свідоцтва на право власності на нерухоме майно не порушуються, так як членами колгоспного двору вони не були.

Згідно Закону України «Про власність» (7.02.1991 р.) до 7.02.1994 р. усі вимоги членів колгоспного двору мали бути вирішені. До цього часу ОСОБА_10 та ОСОБА_8 вправі були вимагати визнання за ними права власності до 03.2004 р..

ОСОБА_8 вправі був оспорювати розпорядження голови Виноградівської РДА № 139 від 20.03.2001 року та свідоцтво.

ОСОБА_2 народився після припинення колгоспного двору та не набув права на частку колгоспного двору. ОСОБА_3 мала право на частку, але таке не реалізоване ні законним представником, ні заявами вимоги на частку, а від так позовні вимоги як первісного так і зустрічного позову є безпідставними і до задоволення не підлягають.

Суд першої інстанції вирішуючи спір вищезгаданих обставин не врахував, тому ухвалив неправильне рішення.

З позивачів підлягають стягненню на користь відповідача судові витрати у виді судового збору за подачу апеляційної скарги на підставі ст.88 ЦПК України - з кожного по 46 грн.

Згідно пп. 3 і 4 ч.1 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову як первісного так і зустрічного.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.3 і 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

РІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Виноградівського районного суду від 13 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 -відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі по 46 грн. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: