У х в а л а

іменем україни

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В.,Коротуна В.М.,
Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_8, приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про визнання недійсним договору іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_7, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_8, приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про визнання недійсним договору іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що вона та ОСОБА_7 проживали у зареєстрованому шлюбі в період з 28 вересня 1991 року по 06 березня 2002 року. Під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 06 липня 1998 року ними було придбано житловий будинок за АДРЕСА_1, який оформлено на відповідача. У вказаному будинку проведено комплекс будівельних робіт на поліпшення експлуатаційних показників його приміщення (реконструкцію), після закінчення яких відповідачем ОСОБА_7 отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 746 від 17 липня 2007 року.

20 липня 2007 року між відповідачами було укладено іпотечний договір зареєстрований в реєстрі за № 2193, відповідно до якого ОСОБА_7 передав спірний житловий будинок в іпотеку ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_8 за кредитним договором № 133/2007/СІ від 20 липня 2007 року.

Посилаючись на те, що вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, а згоду на його передачу банку в іпотеку вона не давала, позивач просила задовольнити позов та визнати недійсним вказаний договір іпотеки на підставі статей 203, 215 ЦК України.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2014 року, у позові відмовлено у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня 2014 року та ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2014 року і ухвалення нового рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до статті 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 28 вересня 1991 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, що вбачається з витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 12 червня 2013 року за № 2.

Згідно копії виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м. Кіровограда свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1, шлюб між цими сторонами розірвано 06 березня 2002 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 167.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу жилого будинку від 06 липня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрованого в реєстрі за № 1104, ОСОБА_12 продала, а ОСОБА_7 купив житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1, загальною площею 55,12 кв.м.

Згідно копії дозволу управління містобудування, архітектури, екології та земельних відносин Кіровоградської міської ради від 16 березня 2007 року за № 975 на підставі рішення міськвиконкому від 24 грудня 2003 року № 1699 ОСОБА_7 надано дозвіл на будівництво гаража та реконструкцію зазначеного житлового будинку.

02 липня 2007 року виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради ухвалено рішення про оформлення право власності ОСОБА_7 на спірний житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 76,22 кв.м, на підставі чого на ім'я відповідача видано свідоцтво про право власності, внесено відповідні зміни до записів Реєстру прав власності, що вбачається з витягу з рішення міськвиконкому від 02 липня 2007 року №746.

З метою належного виконання зобов'язань за кредитним договором № 1333/2007/СІ, укладеним 20 липня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», та ОСОБА_8, відповідно до якого останньому надано кредит в сумі 30000 доларів США, що складало еквівалент 151500,00 грн за курсом НБУ, ОСОБА_7 як майновий поручитель передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: будинок за номером АДРЕСА_1 зі всіма об'єктами, функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 76,22 кв.м. Договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за № 2193. При цьому, своєю заявою №764(2-02) від 20 липня 2007 року, ОСОБА_7 повідомив нотаріуса, що вказане нерухоме майно не є спільною сумісною власністю та є його особистою приватною власністю, оскільки на час його набуття він не був одружений, і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ним права власності на майно, в тому числі за договором оренди, і відповідно до статей 65, 74 та 97 СК України, немає.

Згідно довідки від 20 липня 2007 року за №, виданої приватним нотаріусом ОСОБА_9, будинок за адресою: АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_7, станом на 20 липня 2007 року під забороною відчуження не перебував.

Відповідно до довідки № 539 від 19 липня 2007 року, виданої квартальним комітетом № 16 Кіровського району м. Кіровограда, ОСОБА_7 один проживав за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 травня 2013 року частково задоволено позов ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказаним судовим рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_7, шляхом проведення прилюдних торгів, а кошти направити на погашення заборгованості за кредитним договором. В частині позовних вимог про виселення та зняття з реєстрації всіх мешканців будинку відмовлено.

Постановою від 29 липня 2013 року заступника начальника Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ відкрито виконавче провадження № 39049927 про примусове виконання виконавчого листа № 404/4347/13-ц, виданого 19 липня 2013 року Кіровським районним судом м. Кіровограда про звернення стягнення на вищевказаний предмет іпотеки.

З матеріалів справи також вбачається, що позовні вимоги про визнання недійсним спірного договору іпотеки відповідач ОСОБА_7 визнав в повному обсязі.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна маги необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статті 61 цього Кодексу.

На час укладення спірного іпотечного договору іпотекодавцем було зазначено, що спірний будинок не є об'єктом спільної сумісної власності, оскільки право власності оформлено після розірвання шлюбу, інших співвласників встановлено не було.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи предмет іпотеки належав іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 17 липня 2007 року, зареєстрованого ОКП «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» 19 липня 2007 року за № 183551758. Право власності відповідача ОСОБА_7 на спірний будинок підтверджувалось витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №15292368.

На час укладення договору іпотеки свідоцтво про право власності, яке видано на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 02 липня 2007 року, в установленому законом порядку недійсним не визнано.

Договір купівлі-продажу житлового будинку від 06 липня 1998 року, на який посилається позивач на підтвердження свого права спільної сумісної власності погашено. При цьому, право власності відповідача на спірний будинок посвідчено на підставі зазначеного рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, яке пройшло відповідну реєстрацію, що позивачем не оспорюється.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив із недоведеності позивачем тих обставин, що укладення іпотечного договору від 20 липня 2007 року на підставі тих документів, що були надані відповідачем ОСОБА_7, без її згоди свідчить про необхідність визнати недійсним вказаний договір, як такий, що не відповідає вимогам статей 203, 215 ЦК України.

При цьому, суди обґрунтовано послались на те, що позивач не виконала вимог статей 3, 10, 11, 57-60 ЦПК України і не довела належними та допустимими доказами порушення або не визнання її прав на спірне майно з боку ОСОБА_7, з урахуванням визнання останнім позовних вимог, а також позивач не довела порушення її прав та інтересів діями ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», що позбавило суд можливості задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6

Отже, до висновків про відмову в позові у даній справі суди дійшли на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій з їх оцінки.

За таких обставин, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун
О.В. Ступак
С.П. Штелик