Справа № 145/2592/13-ц Провадження № 22-ц/772/251/2015Головуючий в суді першої інстанції Мазурчак А. Г.
Категорія 27Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

При секретарі: Куленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_3 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2014 року за заявою ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_3 про зупинення виконання рішення суду, особи, які беруть участь у справі: ПАТ КБ «Приватбанк», ВДВС Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Тиврівської райдержадміністрації, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про відстрочку виконання рішення суду шляхом зупинення виконання заочного рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 березня 2014 року про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з будинку АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі законодавства про захист прав дітей та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2014 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, посилаючись на порушення судом норм матеріального процесуального права.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала просила суд її задовольнити, з підстав, зазначених в ній.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» Олішевський Д.А. проти апеляційної скарги заперечив, просив суд її відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Служби у справах дітей Тиврівської райдержадміністрації - Олексюк О.В. проти апеляційної скарги не заперечував, просив суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник ВДВС Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.

По справі встановлено, що рішенням Тиврівського районного суду від 30.09.2011 року, яке набрало законної сили 10.11.2011 року, задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» та вирішено: стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором VIWWGA 00001700 від 12.11.2007 року в сумі 63332,76 доларів США. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором VIWWGA 00001700 від 12.11.2007р. звернуто стягнення на користь ПАТ КБ «ПРиватбанк» на предмет іпотеки, а саме житловий будинок в смт. Тиврів № 71, що належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.2006 р. шляхом продажу ПАТ КБ «Приватбанк» предмета іпотеки із застосуванням процедури продажу передбаченого ст.38 Закону України «Про іпотеку» (т. 1 а.с.12).

Рішенням Тиврівського районного суду від 11.07.2013 року частково задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк», виселено ОСОБА_5 з житлового будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою : АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку. (т .1 а.с. 91)

Заочним рішенням Тиврівського районного суду від 21.03.2014 року, яке набрало законної сили 21.05.2014 року, вирішено виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з будинку, АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_5 (т.1 а.с. 96-97).

22 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду в інтересах малолітнього ОСОБА_3 із заявою про зупинення виконання рішення суду від 21 березня 2014 року, посилаючись на те, що виселення її з малолітнім сином з будинку порушує права дитини, які гарантовані Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також рішенням комісії з питань захисту прав дитини Тиврівської райдержадміністрації від 19.05.2014 року визнано недоцільним виселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки погіршує умови проживання дитини, а іншого житла у заявників немає.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначені норми, на які посилається заявник, не можуть бути підставою для зупинення виконання рішення суду про виселення на стадії виконання, оскільки питання щодо прав дитини на житло - предмет іпотеки, було вирішено судовими рішеннями від 30.09.2011 року, 21.03.2014 року, які відповідачами не оскаржувалися та набрали законної сили.

Також судом першої інстанції правильно не взято до уваги посилання заявника на норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07 червня 2014 року.

Так, п.1 ст.1 вказаного Закону встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (ст. 4 Закону).

Згідно з ч.1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_5, було ухвалено 30.09.2011 року та набуло законної сили 10.11.2011 року, тобто до прийняття та набрання законної сили Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07 червня 2014 року.

Нормами зазначеного Закону встановлюється заборона примусового стягнення предмета іпотеки, яке виступає як забезпечення зобов'язань громадянина за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті та не встановлено заборони виселення мешканців з нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, на яке вже було звернуто стягнення за рішенням до суду до набрання чинності вказаним законом.

Рішення суду про виселення ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3 також набуло законної сили до прийняття та набуття чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Посилання ОСОБА_2 на те, що рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконаним , внаслідок чого на дані правовідносини поширюється дія Закону № 1304-VII від 03.06.2014 року не грунтується на нормах законодавства.

Крім того, зупинення виконавчого провадження є виключною компетенцією державного виконавця і не належить до повноважень суду. Судом можуть бути лише скорочені строки зупинення виконавчого провадження у разі оскарження дій державного виконавця та задоволення скарги.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтями 37 і 38 цього Закону, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець. Постанова про зупинення виконавчого провадження може бути оскаржена у десятиденний строк в порядку, встановленому цим Законом.

Підстав відстрочення виконання рішення суду у розумінні ст. 373 ЦПК України заявником суду не наведено, а тому ухвала суду про відмову у задоволенні заяви є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, керуючись, ст. ст. 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ Ю.Б. Войтко

/підпис/ І.М. Стадник

З оригіналом вірно: