УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Мартинюка В.І.,
Наумчука М.І.,Олійник А.С.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом та посилаючись на те, що відповідачі не виконують зобов'язання за кредитним договором та договором поруки щодо повернення кредиту, просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 524 562,15 грн, що складається з суми основної заборгованості - 470 815,28 грн, процентів за користуванням кредитними коштами - 47 596,64 грн та комісії в розмірі 6 150,23 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в розмірі 524 562,15 грн, яка складається з суми основної заборгованості - 470 815,28 грн, процентів за користуванням кредитними коштами - 47 596,64 грн, комісії в сумі 6 150,23 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, із залишенням позовної заяви без розгляду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитними договорами, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього та поручителя.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 05 липня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 708/ФКВ-07, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 70 000,00 доларів США на строк до 04 липня 2032 року, зі сплатою 12,5 % річних.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов'язань за вказаним кредитним договором, 05 липня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк»» та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 708/Zфпор-07.

Відповідно до ст. ст. 512-519 ЦК України, ст. ст. 92, 95 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ № 369 «Про затвердження положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором).

12 січня 2012 року відповідачам були направлені досудові вимоги із зазначенням розміру заборгованості за кредитними договорами та інформації про те, що у зв'язку з укладенням 30 червня 2010 року договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк» останнє замінює ТОВ «Український промисловий банк» як кредитора (стає новим кредитором), внаслідок чого згідно з п. 4.2. договору до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суди не звернули уваги на те, що зі змісту певних пунктів договору про відступлення прав вимоги від 30 червня 2010 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» неможливо встановити порядок направлення боржнику повідомлення про зміну кредитора. Відомості про отримання відповідачами указаних вимог до матеріалів справи не долучені.

Крім того, судами не надано належної оцінки наявному в матеріалах справи розрахунку заборгованості, з якого неможливо встановити з якого періоду відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, також з розрахунку не вбачається, яка заборгованість по договору є поточною, а яка плановою, оскільки договір діє до 04 липня 2032 року.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судове рішення теж не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів шляхом отримання допомоги суду у вирішенні тих питань, які вона сама з об'єктивних причин не може вирішити, як у випадку з наданням власного розрахунку заборгованості за кредитним договором, що потребує певних знань та навиків проведення розрахунків.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Таким чином, ураховуючи, що судами не встановлені всі фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк М.І. Наумчук А.С. Олійник