АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-ц/796/2593/2015 Головуючий у І інстанції - Сіромашенко Н.В.
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнська асоціація Автомобільних перевізників» про захист честі й гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнська асоціація Автомобільних перевізників» про захист честі й гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, просив зобов'язати Всеукраїнську асоціацію автомобільних перевізників спростувати відомості, що не відповідають дійсності і паплюжать його честь, гідність та ділову репутацію, а саме про те, що він лобіював інтереси ФОП ОСОБА_3 та просив не голосувати за позбавлення ОСОБА_3 ліцензії; а також зобов'язати Всеукраїнську асоціацію автомобільних перевізників здійснити спростування вищевказаної недостовірної інформації у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме: у публічному виступі під час спільної наради Мінінфраструктури, Укртрансінспекції, ВГО «ВААП» та Укравтотрансу та шляхом розміщення на сайті президента Всеукраїнської асоціації автомобільних перевізників народного депутата України ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) офіційного спростування зазначеної вище інформації.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що керівник організаційного управління Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнська асоціація автомобільних перевізників» ОСОБА_2 подав на ім'я Міністра інфраструктури України ОСОБА_5 доповідну записку, в якій зазначив, що він (позивач) звертався до нього з проханням не позбавляти ліцензії ліцензіата ФОП ОСОБА_3

Вказаних дій він не вчиняв, оскільки вважає, що це є неприпустимо для нього як відповідального працівника та державного службовця.

У Міністерстві інфраструктури України 19 грудня 2013 року відбулося розширене засідання керівних органів Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті, участь в якому взяли і представника ВГО «ВААП», де Президент ВГО «Всеукраїнська асоціація автомобільних перевізників» народний депутат України ОСОБА_4, посилаючись на слова ОСОБА_2, звинуватив його у лобіюванні нелегальних перевізників, а саме: ФОП ОСОБА_3

На спільній нараді Мінінфраструктури, Укртрансінспекції, ВГО «ВААП» та Укравтотрансу 20 грудня 2013 року народний депутат України ОСОБА_4, посилаючись на слова ОСОБА_2, повторив наступне: «…к сотруднику ВААП…подходит работник инспекции по фамилии ОСОБА_1, заместитель руководителя инспекции лично просит, лобирует, чтобы этого ОСОБА_3 не лишали лицензии…».

Після цього повідомлення Міністр інфраструктури України ОСОБА_5 попросив надати на його ім'я доповідну по його (позивача) роботі.

26 грудня 2013 року у Донецьку під головуванням народного депутата України, Президента Всеукраїнської асоціації автомобільних перевізників ОСОБА_4 на розширеній нараді з питань пасажирських перевезень регіону останнім було озвучено наступне: «… перед засіданням комісії заступник начальника Управління ліцензування Укртрансінспекції на прізвище ОСОБА_1 підходив до представника ВААП і просив не голосувати за позбавлення ОСОБА_3 ліцензії, мовляв, хороший він хлопець, не потрібно проти нього голосувати. Зверніть увагу, заступник профільного управління, яке видає ліцензії, особисто займається питанням, зокрема, ОСОБА_3, напевно ж, це лобі не просто так. Але, незважаючи на всі хитрощі, ОСОБА_3 ліцензії позбавили.

Але ОСОБА_1 і далі намагався лобіювати інтереси ОСОБА_3. У підсумку на підставі цих та інших фактів я звернувся до міністра інфраструктури ОСОБА_5 з пропозицією звільнити ОСОБА_6 із займаної посади. Для прийняття остаточного рішення міністр оперативно дав доручення розібратися в ситуації.

ОСОБА_3 спробував опротестувати анулювання ліцензії у відповідній апеляційній раді. Причому, була проведена відповідна робота, щоб прискорити процес і провести засідання ради вже наступного дня після рішення ліцензійної комісії. Я особисто звернувся до глави даної ради ОСОБА_7, попередив, що з боку покровителів ОСОБА_3 може бути лобіювання цього питання. У підсумку, засідання апеляційної ради було відкладено. На додачу було прийнято рішення створити спільну комісію даної ради, представників Міністерства інфраструктури України, Укртрансінспекції і ВААП, щоб більш детально і всебічно проаналізувати ситуацію щодо перевізника ОСОБА_3.».

Крім того, аналогічна інформація розміщена на сайті президента Всеукраїнської асоціації автомобільних перевізників народного депутата України ОСОБА_4 в статті «Проблеми пасажирських перевозок Донецької області» від ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, вважає, що зі сторони Всеукраїнської асоціації автомобільних перевізників були публічно висловлені безпідставні та надумані звинувачення на його адресу в образливій формі.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційної скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Відповідачі проти апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та, що кожен має право на повагу до його гідності.

Разом з тим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до статті 40 Конституції України кожна людина має право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до вимог ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація є недостовірною. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила.

Судом встановлено, що позивач працює в Державній інспекції України з безпеки на наземному транспорті на посаді заступника начальника управління - начальник відділу ліцензування Управління ліцензування та адміністративних послуг.

20 грудня 2013 року керівником організаційного управління ВГО «ВААП» ОСОБА_2 була направлена на ім'я міністра інфраструктури України ОСОБА_5 доповідна записка, згідно якої він доповідав про те, що 17 грудня 2013 року перед засіданням ліцензійної комісії Укртрансінспекції, членом якої він є від ВГО «ВААП», до нього підійшов заступник начальника Управління - начальник відділу ліцензування Укртрансінспекції ОСОБА_1 з проханням не позбавляти ліцензії на перевезення пасажирів ФОП ОСОБА_3 з м. Донецька.

25 грудня 2013 року Всеукраїнська громадська організація «Всеукраїнська асоціація автомобільних перевізників» (ВГО «ВААП») направила на ім'я міністра інфраструктури України ОСОБА_5 лист за вих. №351 за підписом президента ВГО «ВААП» ОСОБА_4, в якому було зазначено, що прикладом корупційних дій з боку працівників Укртрансінспекції є лобіювання інтересів перевізників, які порушують чинне законодавство. Вказано на те, що перед засіданням Ліцензійної комісії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті 17 грудня 2013 року до представника ВГО «ВААП» ОСОБА_2 підійшов заступник начальника Управління - начальник відділу ліцензування Укртрансінспекції ОСОБА_1 та запропонував домовитися за позитивне вирішення справи на користь ФОП ОСОБА_3, котрий добре відомий Донецьким автомобільним перевізникам своїм монопольним становищем на ринку за рахунок підтримки бувшого начальника управління Укртрансіспекції ОСОБА_8 та заступника директора

департаменту розвитку базових галузей промисловості Донецької облдержадміністрації ОСОБА_9 По даному факту керівник організаційного управління ВГО «ВААП» ОСОБА_2 написав доповідну записку.

26 грудня 2013 року у Донецьку під головуванням народного депутата України, Президента Всеукраїнської асоціації автомобільних перевізників ОСОБА_4, на розширеній нараді з питань пасажирських перевезень регіону останнім було озвучено наступне: «... перед засіданням комісії заступник начальника Управління ліцензування Укртрансінспекції на прізвище ОСОБА_1 підходив до представника ВААП і просив не голосувати за позбавлення ОСОБА_3 ліцензії, мовляв, хороший він хлопець, не потрібно проти нього голосувати. Зверніть увагу, заступник профільного управління, яке видає ліцензії, особисто займається питанням, зокрема, ОСОБА_3, напевно ж, це лобі не просто так. Але, незважаючи на всі хитрощі, ОСОБА_3 ліцензії позбавили.

Але ОСОБА_1 і далі намагався лобіювати інтереси ОСОБА_3. У підсумку на підставі цих та інших фактів я звернувся до міністра інфраструктури ОСОБА_5 з пропозицією звільнити ОСОБА_6 із займаної посади. Для прийняття остаточного рішення міністр оперативно дав доручення розібратися в ситуації.

ОСОБА_3 спробував опротестувати анулювання ліцензії у відповідній апеляційній раді. Причому, була проведена відповідна робота, щоб прискорити процес і провести засідання ради вже наступного дня після рішення ліцензійної комісії. Я особисто звернувся до глави даної ради ОСОБА_7, попередив, що з боку покровителів ОСОБА_3 може бути лобіювання цього питання. У підсумку, засідання апеляційної ради було відкладено. На додачу було прийнято рішення створити спільну комісію даної ради, представників Міністерства інфраструктури України, Укртрансінспекції і ВААП, щоб більш детально і всебічно проаналізувати ситуацію щодо перевізника ОСОБА_3.».

Крім того, аналогічна інформація розміщена на сайті президента Всеукраїнської асоціації автомобільних перевізників народного депутата України ОСОБА_4 в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» від ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до роз»яснень, що містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Разом з тим, як видно з пояснень ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, дійсно 17 грудня 2013 року перед засіданням ліцензійної комісії Укртрансінспекції, членом якої він є, до нього підходив позивач ОСОБА_1 з проханням не позбавляти ліцензії на перевезення пасажирів ФОП ОСОБА_3 з м. Донецька, про вказане прохання він повідомив Міністра інфраструктури України ОСОБА_5 в своїй доповідній записці від 20.12.2013 р.

Згідно з роз»ясненнями, що містяться в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», обов»язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, поте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Колегія суддів не має сумнівів щодо достовірності інформації, викладеної в доповідній записці ОСОБА_2 від 20.12.2013 р., яка в подальшому була поширена Всеукраїнською громадською організацією «Всеукраїнська асоціація Автомобільних перевізників», оскільки вона підтверджується поясненнями ОСОБА_2 та іншими зібраними по справі доказами. Позивачем ОСОБА_1 на надано суду будь-яких переконливих доказів на підтвердження того, що дана інформація не відповідає дійсності.

Крім того, позивачем всупереч вимог ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України не було доведено те, що вказані відомості порочать його честь, гідність і ділову репутацію та завдали моральної шкоди.

ОСОБА_1 продовжує працювати в тій же установі та на тій же посаді, й надалі входить до складу ліцензійної комісії, відомостей щодо його притягнення до відповідальності в справі немає.

Суд першої інстанції повно й всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, обґрунтовано відмовивши в позові за його недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді