АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка Життя», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Кардіф», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про визнання договору кредиту недійсним з моменту його укладання, визнання договору страхування недійсним з моменту його укладання, визнання договору добровільного страхування життя недійсним з моменту його укладання.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 р. ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (надалі - ПАТ «ОТП Банк»), приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка Життя» (надалі - ПрАТ «СК «Уніка Життя»), приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Кардіф» (надалі - ПрАТ «СК «Кардіф») про розірвання договору про надання послуг, визнання договору кредиту недійсним з моменту його укладання, визнання договору страхування недійсним з моменту його укладання, визнання договору добровільного страхування життя недійсним з моменту його укладання.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір про надання послуг з виготовлення, доставки та встановлення металопластикових конструкцій.

Зазначала, що з метою отримання грошових коштів для сплати за зазначені металоконструкції між нею та банком укладено кредитний договір, й у подальшому між нею та страховими компаніями - договори страхування.

Вказувала, що підприємцем умови договору не виконані - металоконструкції не виготовлені, й у підписаному нею кредитному договорі зазначено продавцем іншу особу - фізичну особу-підприємця ОСОБА_3, що, на її думку, свідчить про наявність правових підстав до визнання укладених між нею та банком і страховими компаніями договорів недійсними.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2014 р. позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання договору роз'єднано в окреме провадження й продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк», ПрАТ «СК «Уніка Життя», ПрАТ «СК «Кардіф» про визнання договору кредиту недійсним з моменту його укладання, визнання договору страхування недійсним з моменту його укладання, визнання договору добровільного страхування життя недійсним з моменту його укладання.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_2 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 19 серпня 2013 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № про надання грошових коштів в сумі 10 947 грн. 20 коп. на придбання товару та послуг у фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 /а.с.15-20/.

В подальшому, того ж дня, між ОСОБА_2 та ПАТ «СК Кардіф» і ПАТ «СК «Уніка Життя» укладено договори добровільного страхування держателя кредитної картки №06/08/НОМЕР_1 та №04/05/НОМЕР_1 /а.с.21-23, 24-26/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Доводи апеляційної скарги про укладання оспорюваного кредитного договору з метою купівлі товару в фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, а не фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, остільки правових підстав до визнання укладених договорів недійсними не дають.

ОСОБА_2 кредитний договір підписано власноручно, й своїм підписом вона засвідчила факт ознайомлення з його умовами, а на спростування зазначеного позивачкою не надано належних доказів.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Долучені до матеріалів справи відомість про наявність кримінального провадження щодо фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 та договір, укладений між останнім та ОСОБА_2, не спростовують висновків суду про факт укладання позивачкою оспорюваних договорів /а.с.27, 12-14/.

У відповідності до вимог ч.1 ст.628 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із положеннями ст.638, ч.1, 3 ст.639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

З огляду на зазначене, ОСОБА_2, підписавши оскаржувані договори, погодилася на викладені в них умови.

Посилання апеляційної скарги про наявність правових підстав до визнання укладених між сторонами договорів недійсними, остільки на момент їх укладення паспорт ОСОБА_2 не містив фотокартки по досягненню 25 річного віку, й твердження позивачки про не надання працівниками банку їй можливості ознайомлення з умовами оспорюваних договорів, ретельно перевірялися судом першої інстанції, вони отримали належну оцінку в рішенні суду й обґрунтовано визнані безпідставними.

Так, колегія суддів враховує й ту обставину, що відсутність у паспорті фотокартки не перешкоджала ОСОБА_2 свідомо укласти оскаржувані правочини, з метою набуття цивільних прав та обов'язків.

Враховуючи зазначене, колегія суддів визнає законними й обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/3540/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/199/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Новак А.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.