АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3616/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3223/15Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Чумак О.В.,

суддів: Хіль Л.М., Кузнєцової О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 вересня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду Полтавської області Чумак О.В.,-

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом. Вказувала, що вона стала власником будинку АДРЕСА_1 згідно з договором довічного утримання, а відповідач намагається вселитися в нього, чим чинить перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні своїм майном.

Просила суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування цим житлом.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення місцевого суду незаконним і необґрунтованим. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права. Вказує, що відповідач ОСОБА_3 не являється членом сім'ї власника, так як вона разом з позивачкою у спірній квартирі не проживала, спільного господарства не вела і не веде, має окремий бюджет, проживає окремо, має іншу сім'ю, а отже права на користування житловим будинком, власником якого є позивач, у відповідача ОСОБА_3 не виникає.

Заслухавши доповідь судді, пояснення, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з підстав, визначених п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.06.2014 у справі № 524/838/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24.09.2014, визнано за ОСОБА_3 право проживання та користування житловим будинком АДРЕСА_1, усунуто перешкоди ОСОБА_3 у проживанні та користуванні цим будинком шляхом її вселення до нього.

Судами встановлено, що станом на 06.07.1995 року, батьки ОСОБА_3, були зареєстровані і проживали у будинку АДРЕСА_1, який належав на праві приватної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - батькам ОСОБА_6 У подальшому одноосібним власником зазначеного будинку став ОСОБА_4 (дідусь відповідача).

ОСОБА_6 (батько відповідача) та позивач у справі ОСОБА_2 уклали шлюб 21.10.2011 року. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач з дня народження і по теперішній час зареєстрована у вказаному будинку.

Вищевказаними судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено, що ОСОБА_3, як і її батьки на законних підставах вселилися у вказаний будинок, як члени сім'ї власника. ОСОБА_3 проживала за вказаною адресою до 2007 року.

На цей час, на виконання рішення суду, проводяться виконавчі дії з примусового вселення ОСОБА_3 у будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до договору довічного утримання від 27.12.2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (позивачем), останній передано у власність вказаний житловий будинок. Право власності зареєстровано 27.11.2014 за ОСОБА_2, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру.

Встановивши викладені обставини та відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що, оскільки відповідач проживала певний час однією сім'єю з ОСОБА_4, відужувачем житлового будинку за договором довічного утримання, то вона не втратила статусу члена сім'ї, а тому має право проживати у вказаному будинку.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.06.2014 у справі № 524/838/14-ц, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24.09.2014, яким було визнано за ОСОБА_3 право проживання та користування житловим будинком АДРЕСА_1, було ухвалене відносно ОСОБА_4, який на той момент був власником спірного жилого приміщення, а отже право користування вказаним житлом, як члена сімї його власника, було сервітутним правом відповідача.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод, в тому числі, у здійсненні ним права користування своїм майном.

Згідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок особи, членами сім'ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Вказана вище правова позиція, викладена Верховним Судом України у справі 6-158 цс 14 від 05.11.2014 року і, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України у застосуванні одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2014 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого відчужувач ОСОБА_4 передав у власність набувача ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1. Таким чином, у звязку з укладенням вказаного договору право власності на спірне майно перейшло до позивача. Тому, ураховуючи ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 з новим власником вказаного жилого помешкання у родинних відносинах не перебуває, разом ніколи не проживали, не ведуть спільного господарства, то право користування майном ОСОБА_2 у відповідача не виникає.

Таким чином, колегія суддів, приходить до висновку, що вселення ОСОБА_3 в житлове приміщення, яке на праві власності належить ОСОБА_2 не має правових підстав, а також порушує її право користування належним майном.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів, приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 243, 60 грн. /а.с.1/ і за подачу апеляційної скарги в розмірі 267, 96 грн. /а.с. 89/, підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. п.3,4, ч.1 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 вересня 2015 року - скасувати. Постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 житловим будинком АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 511, 59 грн. (п'ятсот одинадцять гривень, 60 копійок) в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) О.В.Чумак

Судді: (підпис) Л.М.Хіль

(підпис) О.Ю.Кузнєцова

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області О.В.Чумак