АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6047/2015 Головуючий у суді першій інстанції - Супрун Г.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Троц В.О.,

участю:

представника позивача Ушакової Т.Є.,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернулось до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_5., ОСОБА_7. 225 274,82 грн. заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що відповідачі не виконують взятих на себе зобов'язань щодо вчасного повернення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10.12.2014 позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 88/08-Ф від 16.05.2008 з подальшими змінами та доповненнями у розмірі 17 394 долари 97 центів США, що еквівалентно за курсом НБУ 225 274 грн. 82 коп. та судовий збір у розмірі 2 252 грн. 75 коп.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.02.2015 заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що сума заборгованості не відповідає дійсності і невірно розрахована позивачем. Крім того, вважає, що порука за договором є припиненою, оскільки банком було збільшено строк кредитування та процентну ставку без згоди поручителя, що не було перевірено судом.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала за її безпідставністю і необґрунтованістю та просила рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлено з дотриманням вимог закону.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання, визначені договором, укладеним між сторонами, щодо повернення заборгованості за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає, в силу вимог договору та закону, стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 16.05.2008 між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 88/08-Ф, згідно якого банк надає відповідачеві кредит на загальну суму 21 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,8% річних. Термін користування кредитом з 16.05.2008 до 15.05.2014.

16.10.2009 між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнення № 1 до кредитного договору, відповідно до якого встановлено термін користування кредитом до 15.08.2023, змінено графік погашення кредиту та змінено деякі інші умови договору.

Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, у розмірі встановленому договором, що підтверджується валютним меморіальним ордером № 1 від 16.05.2008 та валютним меморіальним ордером № 200 від 16.05.2008 на перерахування кредитних коштів на поточний рахунок ОСОБА_5 № НОМЕР_1.

Також, 16.05.2008 між позивачем та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 88/08-Ф-П, відповідно до умов п. 1.2 якого відповідач ОСОБА_7 на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням позичальника, які виникають з умов кредитного договору № 88/08-Ф, в повному обсязі заборгованості за кредитом та/або відсотками за кредит, а також штрафів та пені, в строки та на умовах, обумовлених кредитним договором.

16.10.2009 між позивачем та ОСОБА_7 було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 88/08-П від 16.05.2008 в частині строку виконання зобов'язань за кредитним договором - не пізніше 15.08.2023.

Положеннями п. 3.3.3 кредитного договору встановлено обов'язок позичальника погашати суму кредиту (частину кредиту) на рахунок, зазначений в п. 3.1.1 цього договору, в строки згідно умов цього договору та сплачувати кредитору нараховані проценти, зазначені у п. 1.1 цього договору, у строки зазначені в п. 2.4 договору.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, відповідач ОСОБА_5 надала згоду на визначену кредитодавцем номінальну процентну ставку та кредитом 12,8% на рік.

У зв'язку з порушенням умов договору, позивачем 07.02.2014, 22.04.2014, та 23.06.2014 було здійснено вимогу дострокового виконання відповідачем його зобов'язань за договором у повному обсязі, у строк до 30 днів з моменту відправлення вимоги.Проте вимога відповідачем виконана не була, відповідні суми не сплачені.

Згідно п. 5.2 кредитного договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1, 2.7.3, 3.2.3, 3.2.5, 6.4 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (пеня сплачується в національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на дату сплати).

Згідно розрахунку, станом на 26.09.2014 загальна сума заборгованості відповідачів перед банком становить 17 394,97 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 225 274,82 грн., з яких: 201 052,06 грн. - прострочена заборгованість за кредитним договором, 786,36 грн. - нараховані відсотки, 15 497,95 грн. - прострочені відсотки, 938,45 - пеня за несвоєчасне погашення кредиту.

Банком обраховано суму заборгованості за кредитом у гривні станом на 26.09.2014, що передує зверненню до суду і відповідає вимогам закону, а тому доводи апелянта в цій частині не заслуговують на увагу.

Вказуючи на невірність суми заборгованості, апелянтом не надано належних і допустимих доказів на підтвердження невірного обрахунку заборгованості позивачем. При цьому, слід зазначити, що звертаючись до суду з даним позовом банком надано розрахунок заборгованості проведений автоматизованою системою з урахуванням умов договору та здійснених погашень заборгованості відповідачем.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Разом з цим, ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, встановлених договором поруки.

Щодо посилань апелянта на припинення поруки у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя, слід зазначити наступне.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Стверджуючи про припинення поруки апелянт вказує, що між банком і боржником було укладено додатковий договір до кредитного договору, яким було збільшено термін користування кредитом та відсоткова ставка. Проте, як вбачається з матеріалів справи і вказувалось вище, в день укладення між кредитором і боржником додаткового договору до договору кредиту, також було укладено з поручителем додаткову угоду до договору поруки щодо терміну повернення кредиту (а.с. 104, 105).

При цьому, слід зазначити, що сторонами окрім зміни терміну користування кредитом (до 15.08.2023), також було змінено графік погашення кредиту та змінено деякі інші умови договору, які не впливають на обсяг відповідальності поручителя. Процента ставка за договором змінена не була.

Таким чином, твердження апелянта про припинення поруки не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, підтверджених належними доказами та вимогах закону.

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором. Водночас, відповідачі, в односторонньому порядку, відмовились виконувати взяті на себе зобов'язання за договором кредиту та договором поруки щодо вчасного повернення кредиту та сплати процентів, а отже в суді першої інстанції знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачами своїх зобов'язань та, відповідно, суд цілком правомірно дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачів в солідарному порядку суми кредиту, відсотків за його користування, а також пені, передбаченої договором.

Крім того, є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки позов пред'явлено 07.10.2014 (а.с. 129), в той час як банк реалізував своє право на повернення кредиту достроково пред'явивши відповідну вимогу боржнику і поручителю у червні 2014 року (а.с. 106).

Більш того, є необґрунтованими твердження апелянта про неотримання відповідачем кредитних коштів та підробку меморіальних ордерів, оскільки вони не підтверджені належними і допустимими доказами і не відповідають матеріалам справи. Посилання на порушення судом першої інстанції правил підсудності не ґрунтуються на вимогах процесуального закону і не підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи викладені в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді