Справа № 200/3271/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - Бабушкінська районна у м.Дніпропетровську рада, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба Олена Анатоліївна, Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння, усунення від права на спадкування за законом, визнання права власності на домоволодіння, витребування домоволодіння, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати батька, а його бабуся - ОСОБА_8. Після смерті бабусі відкрилася спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1, загальною площею 83,6 кв.м. та житловою площею 59,3 кв.м. В день поховання бабусі ОСОБА_8 з її домовлодіння зникли всі правовстановлюючи документи на вказане спадкове майно. У передбачений законом строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, чим фактично спадщину прийняв, але в зв"язку із розбіжностями в перекладах на українську мову прізвищ його батька та його бабусі нотаріусом йому усно було рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин між батьком на його матір"ю (бабусею позивача).

Позивач посилається на те, що факт родинних відносин між його батьком та його бабусею підтверджується наступним - в свідоцтві про народження його батька від 25.05.1955 року зазначено прізвище на російській мові "ОСОБА_7" та в графі "мати" зазначені прізвище, ім"я та по батькові його матері на російській мові "ОСОБА_8". В його свідоцтві про народження зазначено його прізвище на російській мові "ОСОБА_1", в графі "батько" зазначені прізвище, ім"я та по батькові його батька на російській мові "ОСОБА_7". Після того, як він отримав вперше свій паспорт, його прізвище було перекладено на українську мову як "ОСОБА_1". В зв"язку з зазначеним йому було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз"яснено, що спадщина належить спадкодавцеві з моменту її відкриття і законом строк, протягом якого особа, яка прийняла спадщину, може звернутися за свідоцтвом на спадщину не обмежений, тим більше, що на той час він постійно працював на заробітках і різних містах України. Крім його батька у бабусі був ще один син - ОСОБА_3, який на її похованні повідомив його, що претендувати на спадщину не буде і попросив у нього дозволу на здачу у найм домоволодіння, на що він погодився та поїхав на заробітки. Весь цей час ОСОБА_3 з його дозволу здавав в найм вказаний будинок та за отримані кошти за його словами підтримував будинок в належному стані та сплачував комунальні послуги. До цього ж ОСОБА_3 пообіцяв йому, що поки він повернеться із заробітків він поновить зниклі під час поховання бабусі документи на домоволодіння. Весь цей час він вважав, що жодних проблем зі спадкуванням в нього не буде, а для прийняття спадщини йому лише необхідно буде в суді встановити факт родинних відносин між його батьком та його матір"ю.

Позивач також зазначає, що його представнику, який діяв за дорученням від 02.12.2013 року, в Сьомій дніпропетровській державній нотаріальній конторі було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі з посиланням на те, що право власності на вказаний будинок вже зареєстровано на ім"я іншої особи, а також в зв"язку з розбіжностями в перекладах на українську мову прізвищ його батька та його бабусі. З відповіді КП "ДМБТІ" від 08.01.2014 року йому стало відомо, що вказане домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Підберезною Н.В., належало ОСОБА_4 Також йому стало відомо, що 06.10.2008 року між ОСОБА_3, який діяв від імені його бабусі на підставі генеральної довіреності, посвідченої Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 18.02.2006 року за реєстром № 3-994, та його дочкою ОСОБА_2, був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1. Разом з цим, його бабуся ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, а договір купівлі-продажу від її імені був укладений 06.10.2008 року, що не відповідає п.6 ч.1 ст. 248 ЦК України, якою передбачено, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. Тим більше, відповідач та його донька не могли не знати про смерть ОСОБА_8 і таким чином, ОСОБА_3 хотів позбавити спадкового майна інших спадкоємців. Позивач посилається на те, що умисно відчужуючи спадкове майно, ОСОБА_3 фактично вчинив дії, направлені на заволодіння ним в цілому, що сприяло збільшенню його частки у спадщині та позбавлення спадкового майна інших спадкоємців, тому він вважає, що є всі підстави для того, щоб усунути ОСОБА_3 від права на спадкування.

Позивач зазначає, що ОСОБА_4, якому було достеменно відомо, що він є стороною недійсного правочину, під час розгляду справи уклав 05.06.2014 року з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір купівлі-продажу вказаного домоволодіння, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України він має право витребувати у них своє майно - вказане домоволодіння, оскільки воно вибуло від нього проти його волі, адже він не був стороною жодного правочину з приводу незаконного відчуження спірного домоволодіння, а тому вважає, що є всі підстави для задоволення віндикаційного позову про витребування майна навіть від добросовісного набувача.

Посилаючись на вказане, позивач просить встановити факт, що його батько ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий ІНФОРМАЦІЯ_4, є сином ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5; визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1, укладений 06.10.2008 року між ОСОБА_8, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_3, та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба О.А., зареєстровано в реєстрі за № 6883; усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після ОСОБА_8, на домоволодіння АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці, площею 384,0 кв.м. та яке загалом складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 83,6 кв.м., житловою площею 59,3 кв.м.; літньої кухні Б, сараю В, гаражу Г, душу Д, убиральні цегляної Е, сараю Ж, сараю З, навісів И,К,Л, погрібу М, убиральні дощатої Н, споруд 1-8, І, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5; витребувати на його користь від ОСОБА_5, ОСОБА_6 вказане домоволодіння.

В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в позові та в уточненні до нього, позовні вимоги підтримав.

ОСОБА_2, її представник та представник ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з представником в судовому засіданні проти позовних вимог про встановлення факту родинних відносин не заперечували, інші позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, посилаючись на їх необгрунтованість, у наданих заявах просили застосувати до вимог позивача строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив.

Представники Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба О.А., представник Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з"явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Нотаріус Якуба О.А. та представник Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори у наданих суду листах просили розглянути справу у їх відсутність.

Вислухавши осіб, які з"явилися, свідків, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно до ч. 6 даної статті при спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.

Згідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача - ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 12.08.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 1238. Як вбачається із вказаного свідоцтва, воно видано на ім"я "ОСОБА_7".

Бабусею позивача є ОСОБА_8, яка є матір"ю батька позивача - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який є відповідачем у даній цивільній справі.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 померла, про що здійснено актовий запис про смерть №7838 від 08.10.2008 року та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 08.10.2008 року.

Судом встановлено? що в актовому запису про смерть і відповідно в свідоцтві про смерть прізвище бабусі позивача вказано як "ОСОБА_8", а в свідоцтві про смерть її сина (батька позивача) прізвище вказано як "ОСОБА_7". .

За життя ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2005 року, виданого та посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, реєстр за № 1-457, належало на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці, площею 384,0 кв.м. та яке загалом складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 83,6 кв.м., житловою площею 59,3 кв.м.; літньої кухні Б, сараю В, гаражу Г, душу Д, убиральні цегляної Е, сараю Ж, сараю З, навісів И,К,Л, погрібу М, убиральні дощатої Н, споруд 1-8, І.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина у вигляді вказаного домоволодіння АДРЕСА_1.

25.11.2008 року відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України позивач ОСОБА_1 звернувся до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_8, але в зв"язку із розбіжностями в перекладах на українську мову прізвищ його батька та його бабусі нотаріусом йому усно було рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин між батьком на його матір"ю (бабусею позивача), що не спростовано в судовому засіданні.

Відповідно до спадкової справи № 138708, заведеної Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_8, з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом до нотаріальної контори крім ОСОБА_1 12.03.2009 року звернувся також його дядько ОСОБА_3

Таким чином, відповідно до ст.1261 ЦК України право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 мали її сини ОСОБА_7 та ОСОБА_3

Разом з цим, оскільки батько позивача - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто до смерті своєї матері ОСОБА_8, відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України онук померлої - позивач у даній справі - ОСОБА_1 спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом його батьку ОСОБА_7, якби він був живим на час відкриття спадщини.

Разом з цим, постановою державного нотаріуса Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 25.01.2014 року представнику позивача ОСОБА_1 було відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 в зв"язку з тим, що право власності на вказаний будинок зареєстровано на ім"я іншої особи, а також з причини неможливості підтвердити родинні відносини спадкоємця та спадкодавиці. Як вбачається з матеріалів справи та що встановлено судом, свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 будь-якій особі не видавалося.

Факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий ІНФОРМАЦІЯ_4, є сином ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5, підтверджується:

- свідоцтвом про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 батька позивача, виданим 25.05.1955 року Ленінським райЗАГС, в якому зазначено його прізвище на російській мові як "ОСОБА_7" та в графі "мати" зазначені прізвище, ім"я та по батькові матері дитини на російській мові як "ОСОБА_8";

- свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_3, виданим 19.06.1985 року Відділом ЗАГС Бабушкінського райвиконкому м.Дніпропетровська, в якому прізвище позивача зазначено на російській мові "ОСОБА_1", в графі "батько" зазначені прізвище, ім"я та по батькові його батька на російській мові як "ОСОБА_7";

- паспортом громадянина України серії НОМЕР_4, виданим позивачу 26.07.2001 року Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, де він зазначений як "ОСОБА_7", тобто при отриманні позивачем вперше паспорту його прізвище було перекладено на українську мову як "ОСОБА_1";

- свідоцтвом про смерть батька позивача серії НОМЕР_1, виданим 12.08.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 1238, в якому він вказаний як "ОСОБА_7".

Вказаний факт родинних відносин підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з дитинства з позивачем ОСОБА_1, оскільки проживав з ним по сусідству. Йому відомо, що його батьком є ОСОБА_7, який давно помер. Матір"ю померлого ОСОБА_7 та відповідно бабусею позивача була ОСОБА_8, яка померла в 2008 році.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що давно знає сім"ю ОСОБА_3 У його матері ОСОБА_8 було два сини - ОСОБА_3 та ОСОБА_7, який у молодості загинув.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий зі ОСОБА_3 та його дружиною близько 15 років, дружив з ним, часто бував у нього вдома та був знайомий з його матір"ю ОСОБА_8, у якої було два сини - ОСОБА_3 та ОСОБА_7, який давно помер. .

Ту обставину, що ОСОБА_7, померлий ІНФОРМАЦІЯ_4, є сином ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5, не заперечували в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, яка є донькою ОСОБА_3 та відповідно двоюрідною сестрою позивача і племінницею померлого ОСОБА_7, а також представник ОСОБА_3

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядує справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Таким чином, суд вважає встановленим факт родинних відносин між ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлим ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_8, померлою ІНФОРМАЦІЯ_5, а саме те, що ОСОБА_7 є сином ОСОБА_8

Судом встановлено, що встановлення факту зазначених родинних відносин для позивача має юридичне значення і необхідно для отримання спадщини після смерті ОСОБА_8 Зважаючи на те, що законом не визначено іншого порядку встановлення цього факту, суд вважає необхідним задовольнити заявлені вимоги.

Суд також вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1, укладеного 06.10.2008 року між ОСОБА_8, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_3, та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба О.А., зареєстровано в реєстрі за № 6883, зважаючи на наступне.

Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов»язками наділені обидві сторони договору.

У відповідності до ч.1 ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Згідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно до ч.3 ст.640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч.1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч.2 - предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Згідно до ч.3 цієї статті предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ч.5 даної статті особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства.

Згідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Як встановлено в судовому засіданні, 06.10.2008 року між ОСОБА_8, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_3, та ОСОБА_2, був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1. Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., про що зареєстровано в реєстрі за № 6883.

19.03.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Підберезною Н.В. за реєстром № 761, за яким ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_2 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, на підставі чого за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на вказане домоволодіння.

05.06.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тимофєєвою А.О., що зареєстровано в реєстрі за № 166, за яким покупці набули у спільну часткову власність домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, а саме - ОСОБА_5 придбала 3/4 частини цього домоволодіння, а ОСОБА_6 придбала 1/4 частину вказаного домоволодіння.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на 3/4 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, а за ОСОБА_6 - на його 1/4 частину, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об"єкта нерухомого майна від 22.09.2014 року.

Разом з цим, як зазначено вище, бабуся позивача ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, про що здійснено актовий запис про смерть №7838 від 08.10.2008 року та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 08.10.2008 року.

Оспорюваний же у даній справі договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 був укладений 06.10.2008 року від імені вже померлої ОСОБА_8 на підставі довіреності від її імені ОСОБА_3 зі своєю донькою ОСОБА_2, тобто даний договір був укладений після смерті ОСОБА_8, але від її імені.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно до ч.1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно до ч.1 ст.244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Відповідно до ч.3 цієї статті довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч.1, 2 ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У відповідності до ч. 4 цієї статі цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі: смерті особи, яка видала довіреність. Відповідно до ч.3 цієї статті

у разі припинення представництва за довіреністю представник зобов'язаний негайно повернути довіреність.

Як встановлено в судовому засіданні, за життя ОСОБА_8 18.02.2008 року ОСОБА_3 була видана довіреність, якою вона уповноважила його керувати та розпоряджатись усім її майном, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось, укладати усі дозволені законом правочини та договори по управлінню та розпорядженню майном, подавати та підписувати будь-які заяви, купувати, продавати, приймати в дар, обмінювати, заставляти та приймати в заставу будівлі, укладати попередні договори, та інше майно, робити розрахунки по укладеним правочинам та договорам, приймати спадщину або відмовлятися від неї, одержувати належне їй майно, а також надані інші права, вказані в довіреності. Дана довіреність була видана строком до 18.02.2009 року та посвідчена 18.02.2006 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 3-994.

Судом також встановлено, що про смерть ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 було достеменно відомо як її сину ОСОБА_3 так і її онуці ОСОБА_2, що вони не заперечували в судовому засіданні.

Проте, вказаний договір купівлі-продажу спірного домоволодіння був укладений ОСОБА_3 06.10.2008 року за вищевказаною довіреністю від 18.02.2006 року, виданою ОСОБА_8, представництво по якій було припинено в зв"язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 та припинення нею в зв"язку з цим цивільної правоздатності, тобто здатності мати цивільні права та обов'язки, а відповідно мати волевиявлення на укладання будь-якого договору.

В судовому засіданні ОСОБА_2 з представником посилалися на те, що спадкодавець ОСОБА_8 за життя бажала, щоб власником домоволодіння стала ОСОБА_2 і з цією метою вона 18.02.2006 року видала довіреність на ім"я свого сина ОСОБА_3, згідно якої уповноважила його на відчуження належного їй домоволодіння та оформлення для цього всіх необхідних документів. Реалізуючи волю матері ОСОБА_3 29.09.2008 року, тобто ще за її життя, звернувся до КП "ДМБТІ" та оформив замовлення-зобов"язання на поточну інвентаризацію спірного домоволодіння, оплатив зазначені послуги, зазначивши про необхідність оформлення документів в скорочений термін в зв"язку з сімейними обставинами і саме для продажу, отримав витяг з реєстру прав власності, чим за твердженням представника відповідача підтверджується волевиявлення ОСОБА_8 на продаж вказаного домоволодіння, висловлене за її життя.

На підтвердження зазначених пояснень в судовому засіданні надали пояснення свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що від матері ОСОБА_3 - ОСОБА_8 їй відомо, що вона видала на ім"я ОСОБА_3 довіреність на переоформлення належного їй будинку АДРЕСА_1 на нього, щоб він потім ним розпорядився на користь доньки Каті для її проживання, оскільки її онук ОСОБА_1 вимагав у неї гроші, пенсію, в зв"язку з чим у неї стався криз. ОСОБА_1 проживав окремо, у будинку, який був відведений його померлому батьку ОСОБА_7 ОСОБА_3, виконуючи доручення матері, оформлював документи в БТІ, ремонтував кришу у будинку. Після смерті ОСОБА_8 у будинку проживала її онука ОСОБА_2, яка згодом сказала, що хоче продати будинок. Їй відомо, що ОСОБА_4 працював зі ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що під час хвороби ОСОБА_8 казала, що ОСОБА_3 є її спадкоємцем, казала про необхідність переоформлення її будинку на нього по довіреності, що будинок буде переданий йому та його доньці ОСОБА_2. Після смерті ОСОБА_8 він був на її похованні, згодом йому стало відомо, що ОСОБА_3 зібрався продати будинок.

Разом з цим, вказані твердження та пояснення спростовуються встановленими в судовому засіданні вищевказаними обставинами і протирічать положенням ч.1, 2, 4 ст.25, п.6 ч.1 ст.248 ЦК України, а тому не можуть бути підставою для відмови позивачу у задоволенні даних його позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Зважаючи на вказане, з урахуванням того, що вказаним договором купівлі-продажу порушені права позивача як спадкоємця за законом після смерті бабусі ОСОБА_8, суд вважає, що його позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1, укладеного 06.10.2008 року між ОСОБА_8, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_3, та ОСОБА_2, підлягають задоволенню.

Задовольняючи вищевказані позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_3 від спадкування за законом після ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Згідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Відповідно до ч.3 цієї статті суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 у будь-який спосіб, а зокрема укладанням вказаного оспорюваного договору купівлі-продажу домоволодіння від 06.10.2008 року, умисно сприяв збільшенню своєї частки у спадщині, тому позовні вимоги позивача про усунення його від спадкування задоволенню не підлягають.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Як вже зазначено вище, оскільки батько позивача - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто до смерті своєї матері ОСОБА_8, відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України позивач як онук померлої має право на спадкування тієї частки спадщини, яка належала б за законом його батьку ОСОБА_1, якби він був живим на час відкриття спадщини, тобто у першу чергу спадкоємців за законом як і ОСОБА_3

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, позивач та відповідач ОСОБА_3, як спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_8 прийняли спадщину, звернувшись з відповідними заявами до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори у передбачений законом строк, і відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України їх частки у спадщині є рівними.

Згідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

П. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Зважаючи на встановлені судом обставини, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці, площею 384,0 кв.м. та яке загалом складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 83,6 кв.м., житловою площею 59,3 кв.м.; літньої кухні Б, сараю В, гаражу Г, душу Д, убиральні цегляної Е, сараю Ж, сараю З, навісів И,К,Л, погрібу М, убиральні дощатої Н, споруд 1-8, І, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5.

Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування даних вимог позивача відповідачами суду не надано.

Разом з цим, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про витребування на його користь від ОСОБА_5, ОСОБА_6 спірного домоволодіння АДРЕСА_1, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

п.3 ч.1 ст.388 ЦК України передбачено, що саме влас ник має право витребувати майну від набувача у разі, якщо воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої воді іншим шляхом.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» відповідна державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Пунктом 1 ч.1 ст.4 цього Закону визначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст.ст.18, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду про право власності на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Таким чином, право витребування майна із чужого володіння чинним законодавством надано саме власнику такого майна. У даному випадку за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння не зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому дані його позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню. Крім того, в ході розгляду даної цивільної справи суд дійшов висновку про необхідність визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння АДРЕСА_1, тому після реєстрації за собою права власності на вказану частину домоволодіння та виділу її в натурі він може вимагати витребувати належну йому частину домоволодіння у його титульних власників.

Є необгрунтованими доводи відповідачів про пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду із даними позовними вимогами. Як вже встановлено в судовому засіданні, заяву про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_8 позивач подав 25.11.2008 року.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачений обов"язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте законом не встановлений строк для такого звернення.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що про продаж спірного домоволодіння позивачеві стало відомо тільки 08.01.2014 року з відповіді КП "ДМБТІ", тому до суду із вказаними позовними вимогами для захисту свого права він звернувся у передбачений чинним законодавством строк.

Встановлено, що ОСОБА_2 в зв"язку з реєстрацією 18.04.2015 року шлюбу з ОСОБА_14 змінила прізвище на "ОСОБА_2", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5, виданим 18.04.2015 року Красногвардійським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 330.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені витрати по справі, а саме: стягнути зі ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 1218,00 грн., стягнути зі ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 1218,00 грн., стягнути з ОСОБА_4 сплачений судовий збір у сумі 1218,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 256-259 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий ІНФОРМАЦІЯ_4, є сином ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1, укладений 06.10.2008 року між ОСОБА_8, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_3, та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба О.А., зареєстровано в реєстрі за № 6883.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці, площею 384,0 кв.м. та яке загалом складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 83,6 кв.м., житловою площею 59,3 кв.м.; літньої кухні Б, сараю В, гаражу Г, душу Д, убиральні цегляної Е, сараю Ж, сараю З, навісів И,К,Л, погрібу М, убиральні дощатої Н, споруд 1-8, І, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про усунення ОСОБА_3 від спадкування за законом після ОСОБА_8 та витребування на його користь домоволодіння.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 1218,00 грн.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 1218,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 1218,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Кудрявцева