У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Ковалевича С.П., Шимківа С.С.,

секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2014 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2014 року у задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі ТзОВ "Кредитні ініціативи" вказує на його незаконність, оскільки воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не встановлено факту, чи підпадає ОСОБА_1 та/або ОСОБА_2 під суб'єкта відповідальності за корупційні правопорушення відповідно до ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а відтак неправомірно застосовано Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вважають, що суд першої інстанції неправомірно застосував норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відмовляючи в задоволенні позову,

_____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/84/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Мичка І.М.

Доповідач : Демянчук С.В.

порушив право ТОВ «Кредитні ініціативи» на судовий захист.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В поданих на апеляційну скаргу запереченнях ОСОБА_1 вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги та на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке просить залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, яку просить відхилити, а рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи позивачу у задоволенні його вимог, місцевий суд керувався Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що 21 березня 2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи») з ОСОБА_1 уклали договір № 1701/0308/88-027, за яким банк зобов'язувався надати кредит у розмірі 52 000 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування у строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Станом на 01 червня 2013 року заборгованість відповідача перед позивачем становить: за кредитом - 51 088,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 408 346,39 грн.; по відсотках - 27 549,99 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 220207,07 грн.; пеня - 26 608,31 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 212 680,22 грн..

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи») та відповідач ОСОБА_2 уклали іпотечний договір № 1701/0308/88-027-2-1, відповідно до якого остання передала банку в іпотеку наступне майно, а саме: трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 60,7 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності.

У порушення вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України ОСОБА_1 узяті на себе зобов'язання за договором порушив і згідно з розрахунком заборгованості за договором № 1701/0308/88-027 від 21 березня 2008 року утворилась заборгованість, яка станом на 01 червня 2013 року становить: за кредитом - 51 088,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 408 346,39 грн.; по відсотках - 27 549,99 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 220207,07 грн.; пеня - 26 608,31 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 212 680,22 грн..

Таким чином, доказів, які б спростовували чи ставили під сумнів право позивача на звернення в суд із даним позовом до відповідача у справі немає.

Частиною 1 ст. 33, ст. 39 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, з 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті ", відповідно до якого протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки).

Колегія констатує, що даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між сторонами даного судового спору.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 одержав кредит у розмірі 52 000 доларів США зі сплатою процентів за користування у строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

21 березня 2008 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 1701/0308/88-027 між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, згідно якого відповідач надала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 60,7 кв.м..

Укладений із банком договір про іпотечний кредит відповідачі у судовому порядку не оспорили, у зв'язку з чим він відповідно до правил ст. 204 ЦК України є правомірним.

У порушення вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України ОСОБА_1 узяті на себе зобов'язання за договором порушив і згідно з розрахунком позивача станом на 01 червня 2013 року становить 841233,68 грн..

Доказів, які б спростовували чи ставили під сумнів право позивача на звернення в суд із даним позовом до відповідача, у справі немає.

Однак, з копії паспорта ОСОБА_2 вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, загальна площа предмету іпотеки не перевищує 140 кв. м; це нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання майнового поручителя.

Враховуючи наведене, у задоволенні вимог позивача про звернення стягнення на вказане житлове майно слід відмовити саме з підстав, які передбачені Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року, що набрав чинності з 07 червня 2014 року.

На з"ясування доводів апеляційної скарги, колегією судддів було з"ясовано, що відповідачі не є суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення відповідно до ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : С.П. Ковалевич

С.С. Шимків