Справа № 278/142/13- ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Зубчук І.В.

при секретарі - Безпалько В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права на частку у праві спільної часткової власності зі сплатою грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися з позовом до суду в якому зазначають, що вони та відповідачка є рідними сестрами та братами. Їх батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебуваючи в шлюбі спільно побудували житловий будинок №25, що розташований по вул.Чкалова в с.Сонячне, Житомирського району та області, який був оформлений на батька ОСОБА_6

19 березня 2001 року ОСОБА_6 помер, а 29 листопада 2001 року померла ОСОБА_7, після смерті яких відкрилася спадщина у вигляді вищезазначеного житлового будинку.

На протязі тривалого часу сторони добровільно не можуть вирішити питання щодо порядку користування житлового будинку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали повністю із підстав заявлених в ньому.

Відповідач та її представник позов не визнали та пояснили, що вона має рівне право з позивачами на частину спадщини після смерті батьків. Окрім того вона не може бути позбавлена частки в спадщині, оскільки право власності за частиною 1 ст.328 Цивільного кодексу України набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 цієї ж статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а тому на її думку не має предмету спору.

Суд заслухавши сторін, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позивачами вимог.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є рідними братами та сестрами.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували в шлюбі з 1949 року. Під час шлюбу побудували спірне майно. Проживали в спірному будинку та були в ньому зареєстровані до часу смерті.

19 березня 2001 року у віці 78 років помер ОСОБА_6, а 09 листопада 2001 року у віці 74 років померла ОСОБА_7. Батько сторін ОСОБА_6, за життя, склав заповіт, яким все своє майно заповів в рівних долях дітям, якими є сторони у даній справі.

Згідно рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 лютого 2009 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання правовстановлюючих документів частково недійсними та про визнання права власності на спадкове майно було визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 25.03.2005 року, в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/5 частку спадкового майна, яке складається з 16/18 частин спірного майна. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 4/45 частин спірного майна в порядку спадкування за заповітом після смерті батька.

Визнано частково недійсним свідоцтво на спадщину за заповітом від 1.07.2005 року в частині визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 права власності на 1/5 частку спадкового майна, яке складається з 16/18 частин спірного майна.

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на 4/45 частин спірного майна за кожним в порядку спадкування за заповітом після смерті батька.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 25.03.2005 року в частину визнання за ОСОБА_5, права власності на 1/5 частку спадкового майна, яке складається з 2/18 частин спірного майна. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/9 частину спірного майна в порядку спадкування за законом після смерті мами.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 1.07.2005 року в частині визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 права власності на 1/5 частку спадкового майна, яке складається з 2/18 частин спірного майна. Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на 1/9 частину спірного майна за кожним в порядку спадкування за законом після смерті мами (а.с.8-10).

Відповідно до положень ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений гл.3, зокрема ст.16 ЦК України, а інші способи визначається спеціальними законами, які регулюють конкретні цивільні правовідносини. В даному випадку Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок».

Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 цієї ж статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_5 право власності на вищезазначене спадкове майно не набула, у встановленому законом порядку його не зареєструвала. Даний факт сторонами не оспорюється ,тому доведенню відповідно до ст.61 ЦПК України доведенню не підлягає.

Таким чином, встановивши, що державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно відповідачем ОСОБА_5 не зареєстровано, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити. Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Зубчук