Апеляційний суд міста Києва
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2590/2015 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Круглик В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Просто- страхування» про стягнення грошових коштів.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

24 вересня 2014 р. позивач ОСОБА_3. звернулася до суду з позовом відповідача ОСОБА_4 про стягнення з останньої у відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 41792,21 грн., яка становить різницю між виплаченою сумою страхового відшкодування та дійсною сумою завданої шкоди (вартість відновлювального ремонту та витрати на оплату складання Звіту).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.01.2014 на перехресті вул. О. Теліги та вул. Мельникова в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1, яким керувала відповідач та який належить ОСОБА_7 та автомобіля «Мітсубісі», державний номер НОМЕР_2, який належить позивачу. Постановою суду відповідача було визнано винною у вчиненні ДТП. На час виникнення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Фольксваген» була застрахована в ПрАТ «ПРОСТО-страхування». У зв'язку із настанням відповідного страхового випадку, страхова компанія виплатила позивачу визначену суму страхового відшкодування в розмірі 14820,58 грн. Однак, на замовлення позивача було складено Звіт про оцінку транспортного засобу, яким було визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 56012,79 грн., вартість складеного Звіту складає 600 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4. 3-я особа: Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО - страхування» про стягнення грошових коштів залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. При цьому зазначала, що помилкове твердження суду і про те, що вона погодились із розміром виплаченого страхового відшкодування і що ця сума відповідає фактичному розміру завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП. На думку позивача, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які не поширюються на спірні правовідносини між позивачем та відповідачем. Так, зокрема, судом здійснено посилання на ст.1194 ЦК України, згідно положень якої пред'явлення вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи ДТП можливе лише у разі, якщо ліміт страхових виплат страховика менший, ніж сума завданої шкоди. Тоді як звертаючись до суду з позовом позивач зазначала правові підстави ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка є спеціальною нормою, та відповідно має перевагу над ст.1194 ЦК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін ( ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, яка становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 41 792,21 грн., що не була покрита страховим відшкодуванням суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24.01.2014 на перехресті вул. О. Теліги та вул. Мельникова в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1, яким керувала відповідач ОСОБА_4 та автомобіля «Мітсубісі», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_8, який належить на праві власності позивачу ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини і постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2014 р. відповідача ОСОБА_4 було визнано винною у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адмінвідповідальності, що не заперечувалося сторонами.

Відповідно до п.22.1. ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну

третьої особи.

На час виникнення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1. була застрахована в ПрАТ «ПРОСТО- страхування», згідно Полісу (договору) № АС/3833212 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

31.01.2014 представником страхової компанії, в присутності, зокрема і позивача, було оглянуто пошкоджений автомобіль та складено відповідний протокол.

У зв'язку із настанням страхового випадку за участю застрахованого автомобіля відповідача, ПрАТ «ПРОСТО-страхування» на виконання вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатило позивачу визначену страховою компанією суму завданої шкоди в розмірі 14820,58 грн., чого не заперечували сторони.

Після отримання страхової суми та через шість місяців після дорожньо-транспортної пригоди, а саме 21.07.2014 TOB «CATEЛ ГРУП» на замовлення позивача склало Звіт № 4087/07/14, яким було визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача станом на 21.07.2014 становить 56012,79 грн.

У зв'язку із вказаними обставинами, позивач просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_4, як особи, винної у заподіянні шкоди, різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача (з врахуванням вартості складання Звіту в розмірі 600 грн.) та виплаченою страховою сумою, що загалом становить 41792,21 грн. (56012,79+600-14820,58).

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Підставами відшкодування шкоди за цим деліктом є: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв'язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (незалежно від вини).

Стаття 1194 ЦК України визначає відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність. Згідно зазначеної норми особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи позов пред'явлений лише до фізичної особи (винної в ДТП), а страхове товариство залучене до участі у справі в якості 3-ї особи.

Проте, цивільно-правова відповідальність перед третіми особами відповідача ОСОБА_4 (винної особи в ДТП) була застрахована у ПрАТ «ПРОСТО- страхування», згідно Полісу (договору) № АС/3833212 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становив 50 000 грн. Позивач звертаючись до страхового товариства сама визначила спосіб щодо відшкодування страхової суми, що не суперечить вимогам закону та отримала 14 820, 58 грн. в межах ліміту страхового полісу. За таких обставин, відповідач не несе матеріальної відповідальності за шкоду спричинену 3-м особам, якщо вона відповідає ліміту страхової суми.

До того ж, заперечуючи проти позову відповідач зазначала, що її цивільно-правової відповідальності була застрахована за двома полісами, а саме: за договором про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт 50 000 грн.) та договором добровільного страхування №022652 строк дії якого з 31.05.2013 по 30.05.2014 і ліміт якого становить 250 000 грн., надавши суду його копію. А тому вважає, що відповідальність в межах ліміту повинно нести страхове товариство.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що і ухвалив відповідне рішення. При цьому вірно судом було враховано, що ліміт страхової відповідальності не був вичерпаний.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є не суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права які призвели або могли призвести до неправильного вирішення цього спору.

Оскільки рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що підстав до його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: