АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №639/5086/15ц
Провадження№ 22-ц /790/7064/15 Головуючий 1 інст. - Гаврилюк С.М.
Категорія: кредитні Доповідач - Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого Гуцал Л.В.,
суддів Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря Огар І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 липня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
02 червня 2015 року Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «Дельта Банк» звернулось до суду з зазначеним позовом.
Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 21 липня 2015 року позов задоволено.
Ухвалою того ж суду від 25 серпня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам, порушення норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що позов є необгрунтованим, оскільки в березні 2013 року він повністю розрахувався з позивачем та заборгованості за кредитом немає.
У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, представник Банку проти задоволення скарги заперечувала.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню.
У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, що призвело до утворення заборгованості.
Вказаний висновок не відповідає обставинам справи, а тому не може бути визнаний правильним.
Пунктом 5.2. договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дати його укладання та діє до повного виконання зобовязань за цим договором.
Відповідно до п.п.2.3;2.4 вказаного договору Клієнт сплачує Банку проценти за користування кредитною лінією та овердрафтом за ставками, які зазначені у Тарифах; проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом нараховуються Банком у валюті рахунку щоденно, на суму використаних коштів станом на кінець кожного місяця, виходячи з кількості днів в періоді нарахування (факт/факт).
Згідно п.п.3.6, 3.7 кредитного договору держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу (ОМП), складові якого визначаються у Тарифах; обов'язковим складовим ОМП є частка погашення заборгованості, овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів; в залежності від умов Тарифів до складу ОМП можуть включатись інші платежі (а.с.95,96).
Відповідно до Тарифного пакету «Нова готівочка» частка обовязкового погашення тіла кредиту складає 3% від суми кредитного ліміту за наявності використаних коштів станом на день розрахунку, але не більше ніж сума використаних коштів; держатель зобовязаний щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді ОМП, який складається із частки обовязкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит (тариф 1.4.1) 0,0001%, плати за обслуговування (тариф 1.5) 3,50%, овердрафту, процентів за овердрафт (тариф 1.4.3 процент за недозволений овердрафт 48%), штраф за прострочену заборгованість (тариф 3.1) - 0,1%, але не менше та/або не більше 150 гривень за кожен день прострочення, та суми заборгованості минулих періодів (а.с.97).
У позовній заяві Банк посилається на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобовязань, станом на 24 квітня 2015 року виникла заборгованість, яка складається з простроченого тіла кредиту 2400 гривень та заборгованості за відсотками 8400 гривень (а.с.2,44).
Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позову своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Таким чином, тягар доказування обгрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 10 ЦПК України. У справах про невиконання умов будь-яких договорів саме позивач має довести, що у відповідача є зобов'язання, яке ним не виконано, а відповідач - що зобов'язання ним виконано відповідно до умов договору.
На підтвердження позовних вимог Банк надав суду першої інстанції в копіях: кредитний договір, тарифи на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Нова готівочка» та розрахунок суми позову.
Судом встановлено, що 23 грудня 2011 року ОСОБА_1 було отримано від Банку 9900 гривень та сплачено комісію за зняття готівки в сумі 99 гривень. За наданими позивачем розрахунками (а.с.7,105) ОСОБА_1 на погашення заборгованості були здійснені наступні платежі: 24 січня 2012 року 1000 гривень; 22 лютого 2012 року 1000 гривень; 22 березня 2012 року 800 гривень; 25 квітня 2012 року 1000 гривень; 25 травня 2012 року 1000 гривень; 25 червня 2012 року 1000 гривень; 30 липня 2012 року 1200 гривень; 03 вересня 2012 року 650 гривень; 25 вересня 2012 року 1000 гривень; 25 жовтня 2012 року 1400 гривень; 22 листопада 2012 року 1190 гривень; 24 грудня 2012 року 1000 гривень; 22 січня 2013 року 1000 гривень; 28 лютого 2013 року 980 гривень, 21 березня 2013 року 1000 гривень, 27 березня 2013 року 1579 гривень, а всього сплачено 16 799 гривень.
Отже, матеріали справи свідчать, що відповідач на виконання умов кредитного договору систематично здійснював платежі в обсязі більшому ніж ОМП. При цьому ОСОБА_1 стверджує, що останній платіж ним було здійснено з метою повного розрахунку за кредитом і сума у 1579 гривень була визначена працівником Банку, як останній платіж. На протязі більш ніж двох років відповідач будь-яких повідомлень від Банку щодо наявної заборгованості не отримував. Таке твердження представником позивача не спростоване.
У суді апеляційної інстанції представником позивача були надані письмові пояснення (а.с.92,93) за змістом яких, у квітні 2013 року ОСОБА_1 повинен був сплатити 100 гривень щомісячного страхового платежу за договором добровільного страхування, і саме несплата цієї суми потягла за собою збільшення щомісячних платежів за кредитом та утворення заборгованості у визначеній позивачем сумі.
Проте, такі пояснення позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не узгоджуються з умовами, укладеного між сторонами кредитного договору.
Не зрозумілим є і те, яким чином несплата ОСОБА_1 100 гривень страхового платежу в квітні 2013 року, після повного розрахунку за кредитним договором у березні 2013 року, призвела до утворення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 2400 гривень та відсоткам у сумі 8400 гривень. Розрахунку заборгованості за простроченим тілом кредиту та відсоткам, з посиланням на пункти кредитного договору та Тарифів, яким би була обґрунтована, викладена у письмових поясненнях позиція позивача, матеріали справи не містять.
Позовна заява взагалі не містить посилань на договір добровільного страхування, в додатках до позовної заяви не міститься копії такого договору, такий документ суду першої інстанції не надавався і судом не досліджувався.
Змістом договору добровільного страхування, укладеного між ПАТ «Страхова компанія Дельта» в особі ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 23 грудня 2011 року, копія якого була надана суду апеляційної інстанції (а.с.92,93), також не підтверджується правомірність дій позивача по нарахуванню спірної заборгованості за кредитним договором. Слід зазначити, що п.3.17 цього договору передбачено, що у разі несплати чергового платежу протягом двох місяців після настання дати, що зазначена у п.3.14 (до 27 числа місяця, що передує періоду за яким проводиться сплата), та в розмірі, що визначений п.3.11 цього договору (сто гривень), цей договір вважається таким, що припинив свою дію.
Отже, наданими позивачем доказами не підтверджується факт наявності спірної заборгованості за кредитним договором.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, таке підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у позові з мотивів недоведеності позовних вимог.
Керуючись ст. 303, ст. 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 липня 2015 року скасувати.
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відмовити.
Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді