АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Сухомлінов С.М.
№ 22-ц/796/2440/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про стягнення суми страхового відшкодування,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ВАТ «НАСК «Оранта»), третя особа: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), про стягнення суми страхового відшкодування.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, визнати страховим випадком смерть страхувальника ОСОБА_5 та стягнути з ВАТ «НАСК «Оранта» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» страхове відшкодування в сумі 67 200,00 грн. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думу апелянта, ВАТ «НАСК «Оранта» було безпідставно відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування №154 від 08 серпня 2012 року, посилаючись на те, що смерть ОСОБА_5 настала внаслідок захворювання, а не нещасного випадку. Зазначає, що її чоловік укладав договір не тільки з метою страхування від таких страхових ризиків, як нещасний випадок, а і від гострих захворювань. Договір був укладений не лише на підставі Правил добровільного страхування від нещасних випадків, а і на підставі Правил добровільного страхування здоров'я на випадок хвороби.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ВАТ «НАСК «Оранта» просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання ОСОБА_3 та представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 серпня 2014 року між ВАТ «НАСК «Оранта» (страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник) було укладено договір добровільного особистого страхування № 154, вигодонабувач - ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» (а. с. 11-13).

Відповідно до п. 1.1. договору страховим ризиком було визначено смерть застрахованої особи або стійка втрата застрахованою особою працездатності (встановлення первинної інвалідності І або ІІ групи) внаслідок нещасного випадку (24 години на добу).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, причиною смерті є пухлина шлунку (а. с. 19-20).

07 вересня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до ВАТ «НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі договору добровільного особистого страхування № 154 від 08 серпня 2014 року, посилаючись на те, що вони є спадкоємцями ОСОБА_5 (а. с. 28).

Листом від 04 жовтня 2013 року №07-02-36/2/925 ВАТ «НАСК «Оранта» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки смерть ОСОБА_5 настала внаслідок соматичного захворювання, а не внаслідок нещасного випадку (а. с. 34).

24 травня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ВАТ «НАСК «Оранта» про стягненення страхового відшкодування в розмірі 67200,00 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 990 ЦК України, ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Як вбачається зі змісту договору добровільного особистого страхування № 154 від 08 серпня 2014 року, страховим ризиком сторонами було визначено лише смерть застрахованої особи або стійка втрата застрахованою особою працездатності внаслідок нещасного випадку (п. 1.1).

Відповідно до п. 2.1.1. договору нещасний випадок - раптові непередбачувані події, включаючи протиправні дії третіх осіб, що фактично відбулися в період дії договору страхування та спричинили або розлад здоров'я Застрахованої особи, викликаний пошкодженням тканин організму з порушенням їх цілісності і функцій, деформацією і порушенням опорно-рухового апарату, заподіяними зовнішнім впливом, або смерть Застрахованої особи. Нещасним випадком також є випадкове потрапляння у дихальні шляхи стороннього тіла, утоплення, тепловий удар, опік, укуси тварин, комах, змій, обмороження, ураження електричним струмом і блискавкою, випадкове отруєння отруйними речовинами, газами, ліками, недоброякісними продуктами харчування (за винятком харчової токсикоінфекції).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість відмови ВАТ «НАСК «Оранта» у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору добровільного особистого страхування № 154 від 08 серпня 2014 року, установивши, що причиною смерті ОСОБА_5 є пухлина шлунку, що не віднесено до страхових ризиків.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_5 укладав договір не тільки з метою страхування від таких страхових ризиків, як нещасний випадок, а і від гострих захворювань, не відповідають положенням укладеного договору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, відхилити, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді