Справа № 367/5969/14 Головуючий у І інстанції Чернов Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/177/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній
Категорія 42 11.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області про вселення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про вселення його неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до будинку АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що він проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1. Власником вказаного будинку є його батько ОСОБА_1 (далі - Відповідач). Відповідач чинить перешкоди в проживанні та реєстрації неповнолітнього сина позивача - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відмовляється вселити до будинку.

В зв'язку з вище викладеним, просив задовольнити позов, зобов'язавши також ОСОБА_1 не чинити перешкод в проживанні та реєстрації ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, в будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 жовтня 2014 року позов задоволено. Вселено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до будинку АДРЕСА_1; зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод в проживанні та реєстрації ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, в будинку АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір 243,60грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційної скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Зокрема, обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що задовольняючи позов, суд виходив лише із положень ст. 156 ЖК УРСР, та не взяв до уваги, чи буде таке велення відповідати інтересам дитини. Крім того, судом не було надано відповідної оцінки тим доказам, які підтверджують факт непроживання позивача ОСОБА_2 за місцем реєстрації.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що вселення неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до батька ОСОБА_2 відповідає вимогам законодавства та не потребує згоди власника будинку.

Колегія суддів з такими всиновками погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та грунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1, власником якого є батько позивача - ОСОБА_1.

ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 (а.с.4).

Встановлено також, що відповідач ОСОБА_1 чинить перешкоди в проживанні та реєстрації неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та відмовляється вселити його до власного будинку, що підтверджується поясненнями сторін по справі та показами свідків.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Доводи апелянта щодо порушення прав дитини у зв'язку із вселенням не заслуговують на увагу, оскільки право батьків на вселення до них їх неповнолітніх дітей без згоди власника врегульовано спеціальною нормою Житлового кодексу України та не містиь будь-яких обмежень чи умов.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Оскільки мати неповнолітнього ОСОБА_3 не заперечує проти вселення дитини за місцем проживання батька - відсутні підстави для відмови у здійсненні такого вселення.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: