Справа № 189/1775/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.02.2015 року Покровський районний суд Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Пустовар О.С.

при секретарі Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, виселення осіб як таких, що незаконно зайняли та користуються житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання права користування жилим приміщенням, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, виселення осіб як таких, що незаконно зайняли та користуються житловим приміщенням. Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що вона являється власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою з 2012 року проживають без реєстрації та без будь-якого дозволу колишня дружина її брата ОСОБА_2, а також її сини - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Оскільки її брат ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, відповідачі не являються членами її сім'ї, а отже втратили право на проживання та користування житловим будинком, так як разом з ними вона не проживає, оскільки відповідачі чинять їй перешкоди у здійсненні права користуватися та розпоряджатися свої майном і не ведуть спільне господарство. Вона, як власник будинку, позбавлена можливості проживати у своєму будинку в АДРЕСА_1. З даного питання вона неодноразово зверталася як в усному так і в письмовому порядку до правоохоронних органів, однак будь-яких рішень на її користь не було прийнято. На підставі чого вона просить суд зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнити шляхом виселення незаконно зайнятий ними зазначений житловий будинок.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання права користування жилим приміщенням посилаючись на те, що ОСОБА_2 з 1983 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_6, рідним братом відповідача ОСОБА_1 та сином відповідача ОСОБА_5 За час шлюбу в них народилося двоє синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які відповідно доводяться рідними племінниками відповідача ОСОБА_1 та онуками відповідача ОСОБА_5 Таким чином, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є фактично близькими, кровними родичами. Приблизно з 2008 року, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, вселилися в будинок за адресою АДРЕСА_1 - за згодою відповідача ОСОБА_5, який являвся фактичним власником зазначеного будинку. ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_6 - помер. Таким чином позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 вселилися до спірного будинку в установленому законом порядку і набули прав і обов'язків, передбачених статтею 156 ЖК України. На підставі чого просять суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 особами, що мають право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1.

В ході розгляду справи позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила його задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві. Зустрічний позов не визнала у повному обсязі, просила його залишити без задоволення.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) ОСОБА_5 та її представники заявлені позовні вимоги позивача за первісним позовом не визнали повністю, просили суд залишити позов ОСОБА_1 без задоволення. Свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених у зустрічній позовній заяві.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 заявлений зустрічний позов не визнав.

Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає необхідним заявлений первісний позов позивача ОСОБА_1 - задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відмовити у повному обсязі.

Так, судом достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК № 818019 від 20.02.2014 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 50 кв.м та житловою площею 32,6 кв.м. належить на праві приватної власності ОСОБА_1 /а.с. 5/.

У спірному житловому будинку зареєстровані ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується відповідними записами у будинковій книзі для прописки громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_1 /а.с. 6-7/.

З технічного паспорта, складеного 23.12.2013 р. працівниками КП "Синельниківське МБТІ", на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3., слідує, що загальна площа зазначеного будинку складає 50 кв.м та відповідно житлова площа складає 32,6 кв.м., дійсна вартість зазначеної будинку складає 71497 грн. /а.с. 9-12/.

Як вбачається з акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_1 від 29.09.2014 року, складеного комісією у складі депутата Покровської селищної ради ОСОБА_7, сусідів: ОСОБА_8, ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1, власниця ОСОБА_1 та її батько ОСОБА_5 не мають змоги проживати, так як будинок самовільно зайняла та мешкає ОСОБА_2 з синами, яка прописана за адресою: АДРЕСА_2 /а.с. 11/.

За інформацією Покровського РС ГУДМС України в Дніпропетровській області від 21.10.2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 /а.с. 23-25/.

Згідно Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.01.2015 року відомості щодо наявності нерухомого майна, яке значиться за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відсутні /а.с. 97-100/.

Отже, на час розгляду справи єдиним власником спірного житлового будинку є ОСОБА_1, яка у ньому зареєстрована.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що оскільки її брат ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, то відповідачі (позивачі за зустрічним позовом) не являються членами її сім'ї, так як разом з ними вона не проживає, оскільки відповідачі чинять їй перешкоди у здійсненні права користуватися та розпоряджатися свої майном і не ведуть спільне господарство.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з метою вільного користування зазначеного житлового будинку просили визнати їх особами, що мають право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1 так як вони являються близькими, кровними родичами ОСОБА_1 та вселилися в будинок за адресою АДРЕСА_1 - за згодою відповідача ОСОБА_5, який, на їх думку, являвся фактичним власником зазначеного будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була рідною сестрою ОСОБА_6, який помер.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Таким чином, установивши, що позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживали однією сім'єю з позивачем за первинним позовом ОСОБА_1, не вели спільного господарства, не пов'язані спільним побутом, між ними відсутні взаємні права й обов'язки, а відтак позивачі за зустрічним позовом не були й не є членами сім'ї ОСОБА_1, яка є власником спірної житлової будівлі, між ними відсутня будь-яка угода щодо користування вказаним житлом, суд прийшов до висновку про безпідставність зустрічних позовних вимог й відсутність правових підстав для їх задоволення.

Одночасно ОСОБА_1, яка є власником житлового будинку АДРЕСА_1 заявила обґрунтовані вимоги до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, виселення осіб як таких, що незаконно зайняли та користуються житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212 -215, 218, 224 -233 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, виселення осіб як таких, що незаконно зайняли та користуються житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 як законному власнику перешкоди у користуванні житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звільнити шляхом виселення незаконно зайнятий ними житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання права користування жилим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О.С. Пустовар