У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді - Шимківа С.С.

суддів: - Бондаренко Н.В., Малько О.С.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року в цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про звернення стягнення на заставлене майно, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на заставлене майно задоволено.

Вилучено у ОСОБА_3 та передано в заклад публічному акціонерному товариству комерційному банку "ПриватБанк" предмет застави - автомобіль DAF, модель: FT95, рік випуску: 2000, тип Т3: вантажний-С контейнеровоз, № кузова/шасі: НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3; комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) - автомобіля DAF, модель: FT95, рік випуску: 2000, тип Т3: вантажний-С контейнеровоз, № кузова/шасі: НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0802/114 від 27 лютого 2008 року в сумі 153003,78 доларів США, що за курсом 9,04 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24 лютого 2014 року складає 1382802,25 грн.: звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль DAF, модель: FT95, рік випуску: 2000, тип Т3: вантажний-С контейнеровоз, № кузова/шасі: НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачу

________________________________________________________________________________

Справа № 569/12916/14-ц Головуючий в суді І інстанції - Ковальов І.М.

Провадження № 22-ц/787/396/2015 Суддя-доповідач - Шимків С.С.

ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 3654, 00 грн.

Вважаючи рішення суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу в якій вказує, що в якості додатку до позову як доказ додано зовсім інший кредитний договір від 27.02.2008 року.

В порушення положень ст. 31 ЦПК України, в ході розгляду первісного позову суд прийняв новий позов ПАТ "ПриватБанк", де позовні вимоги були обґрунтовані за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_5 27.02.2008 року.

Вказує, що не має ніякого відношення до будь-яких кредитних та заставних правовідносин між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 чи іншими особами.

Додає, що висновок суду першої інстанції про те, що вона не може вважатися добросовісним набувачем є надуманим та таким, що не відповідає обставинам справи та наданим доказам.

Пояснює, що 15 квітня 2008 року купила спірний автомобіль за біржовою угодою № 188-5/18-08.

Автомобіль на час його реєстрації за попереднім власником - ОСОБА_4 за період з 02.02.2008 року по 15.04.2008 року в арешті не перебував.

Під час укладення біржової угоди ОСОБА_4 не повідомив про існування обтяжень, щодо даного транспортного засобу.

Додає, що транспортний засіб купила на законних підставах як добросовісний набувач та зареєструвала своє право власності на нього.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог, оскільки позов ПАТ КБ "ПриватБанк" не містив вимог, щодо оспорювання її права власності та визнання договору купівлі-продажу за біржовою угодою від 15 квітня 2008 року, на підставі якого вона набула права власності на автомобіль, недійсним.

Додає, що позивачем не надано доказів несплати ОСОБА_5 та ОСОБА_4 кредитного боргу, а також не надано доказів здійснення позивачем будь-яких дій по достроковому виконання кредитних зобов'язань боржників.

Зазначає, що судом не вирішено питання про застосування строків позовної давності. З моменту укладення кредитного договору і договору застави від 27.02.2008 року минуло більше шести років. Отже, щодо цих правовідносин повинні застосовуватись положення норм матеріального права щодо строків позовної давності.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції виходив із їх обґрунтованості.

Вказаний висновок суду відповідає обставинам справи та положенням чинного законодавства.

Судом встановлено, що 27 лютого 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 0802/114, за умовами якого останній надано кредит в сумі 50000 дол. США строком до 25 лютого 2013 року (а.с. 10).

У забезпечення виконання зобов'язання за зазначеним договором цього ж дня між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 укладено договір застави автотранспорту 0802/114/ТЗ, предметом якого є автомобіль Богдан АО9202, 2007 р.в., кузов (шасі) № НОМЕР_5; тип транспортного засобу: автобус-D пасажирський, державний номер НОМЕР_2, а також автомобіль DAF FT95, 2000 р.в., кузов (шасі) № НОМЕР_6; тип транспортного засобу: вантажний-С контейнеровоз; державний номер НОМЕР_3 (а.с. 14).

03 березня 2008 року о 15:35:46 було внесено відповідний запис про заставу вищезазначених транспортних засобів до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, який міститься в матеріалах справи (а.с. 17).

15 квітня 2008 року заставодавець на підставі біржової угоди 1885/1808 купівлі-продажу продав спірний автомобіль ОСОБА_3, без попередньої згоди на те заставодержателя ПАТ КБ "ПриватБанк".

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк", щодо звернення стягнення на заставлене майно, суд першої інстанції повною мірою врахував положення чинного законодавства, що регулюють заставу, як вид забезпечення виконання зобов'язання, норми ЦК України, Законів України "Про заставу", "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Нормами ст.ст. 610-611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають передбачені законом наслідки.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Твердження апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів не сплати ОСОБА_5 кредитного боргу, а також - доказів здійснення позивачем будь-яких дій по достроковому виконання кредитних зобов'язань боржником спростовуються матеріалами справи.

Так, з наданого ПАТ КБ "ПриватБанк" розрахунку заборгованості за договором № 0802/114 від 27.02.2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_8, станом на 25.02.2014 року, вбачається, що з 22.01.2009 року боржник ОСОБА_5 перестала виконувати зобов'язання, а загальна сума кредитної заборгованості останньої становить 153003,78 дол. США (а.с. 5-6).

17 березня 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" надіслав повідомлення позичальнику ОСОБА_5 та власнику заставного автомобіля ОСОБА_3 з вимогою погашення кредитної заборгованості та попередження про намір звернути стягнення на предмет застави у разі несплати простроченої заборгованості (а.с. 8).

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу", заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно п. 15.8.1. договору застави автотранспорту 0802/114/ТЗ від 27.02.2008 року, з метою задоволення своїх вимог заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані (а.с. 14).

Отже, звернення судом першої інстанції стягнення на предмет застави, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0802/114 від 27.02.2008 року, здійснено відповідно до вимог чинного законодавства та достатніх правових підстав для цього.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не може вважатися добросовісним набувачем спірного транспортного засобу є таким, що повністю підтверджується матеріалами справи та положеннями чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про заставу" заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Згідно п. 17.7 договору застави автотранспорту 0802/114/ТЗ від 27.02.2008 року, заставодавець зобов'язується не передавати предмет застави в оренду (майновий найом), у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати його відчуження або інше розпорядження предметом застави без письмової згоди заставодержателя (а.с. 15).

Положеннями ст. 27 Закону України "Про заставу" передбачено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Аналогічна норма передбачена і в ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Частиною 1 ст. 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, спірний транспортний засіб - автомобіль DAF FT95, 2000 р.в., кузов (шасі) № НОМЕР_6; тип транспортного засобу: вантажний-С контейнеровоз; зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с. 16-26). Отже, ОСОБА_3 не є його добросовісним набувачем.

Спростовуючи твердження апеляційної скарги про сплив строків позовної давності у даних правовідносинах, варто зазначити наступне.

Кредитним договором № 0802/114 від 27.02.2008 року, укладеним між ЗАТ КБ "ПриватБанк"та ОСОБА_5, встановлено термін повернення кредиту до 25 лютого 2013 року (а.с. 10).

Пунктом 26 договору застави автотранспорту 0802/114/ТЗ від 27 лютого 2008 року встановлено термін дії договору застави до повного виконання позичальником та заставодержателем зобов'язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього (а.с. 15).

З моменту закінчення 25 лютого 2013 року терміну повернення кредиту ОСОБА_5 до моменту пред'явлення 12.08.2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" позову минув 1 рік і 6 місяців.

Відповідно до правил ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, ПАТ КБ "ПриватБанк" пред'явлено позов, а судом першої інстанції ухвалено оскаржуване рішення у межах встановлених законом строків позовної давності.

Модель транспортного засобу автомобіля DAF, FT95 ідентифікована за номером шассі, а саме -НОМЕР_6.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.