УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Маляренка А.В., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Оболонського району м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, відновлення становища, що існувало до порушення за касаційною скаргою заступника прокурора м. Києва на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року заступник прокурора Оболонського району м. Києва звернувся до суду з указаним позовом до Київської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на порушення ОСОБА_3 процедури погодження проекту відведення земельної ділянки, що надана їй у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки спірна земельна ділянка відносить до земель рекреаційного призначення, проект землевідведення не був погоджений із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, а саме, Міністерством охорони навколишнього природного середовища України. Наявність у проекті відведення висновку про його погодження з управлінням охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київської міської ради, є на думку позивача, недостатнім, тому що це управління не наділене відповідними повноваженнями. Крім того, позивач вважав, що оскільки рішення Київської міської ради про передачу земельної ділянки є незаконним, а тому державний акт про право власності на спірну земельну ділянку та договір купівлі-продажу - недійсними, то на підставі статтей 215, 216 ЦК України підлягає відновленню становище, яке існувало до порушення, тобто повернення земельної ділянки у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 5 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора м. Києва просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що наявність висновку Головного управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради є достатнім для погодження проекту відведення земельної ділянки й не потребує подальшого його погодження, оскільки відповідно до Положення про Головне управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, затвердженого рішенням Київської міської ради від 18 червня 2009 року № 632/1688 (яке було чинним на момент погодження проекту відведення) до повноважень Головного управління віднесено погодження проектів відведення земельних ділянок. Крім того, нормою закону не визначений інший спеціально уповноважений природоохоронний орган, до повноважень якого віднесено погодження проектів відведення земельних ділянок

Такий висновок судів є правильним, відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, та узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-164цс14, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів власних повноважень.

Судами встановлено, що рішенням Київської міської ради від 24 грудня 2009 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 9).

На підставі зазначеного рішення 6 травня 2010 року ОСОБА_3 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 45-46).

25 грудня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого продавець передав, а покупець прийняв у власність земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 43-44).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Згідно з пунктами «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Положеннями частини першої статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою пункту 12 «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений положенням статті 118 ЗК України.

Так, частиною першою статті 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Частина шоста статті 118 ЗК України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України).

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про землеустрій» (яка була чинною на час виникнення правовідносин) у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до статті 123 ЗК України розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частини перша, друга статті 20 ЗК України).

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 погоджено з Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с. 18-21), Київською міською санепідемстанцією (а.с. 24-25), Головним управлінням екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації (а.с. 26-28), Головним управлінням охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації (а.с. 29), Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації (а.с. 30-34).

Комунальна організація «Центр містобудування та архітектури» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надало висновок про погодження проекту відведення земельної ділянки для будівництва експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, указавши, що у відповідності до Генерального плану розвитку міста Києва та його приміської зони до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року зазначена земельна ділянка за функціональним призначенням належала до територіальної рекреаційної забудови.

У пояснювальній записці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 зазначено, що запроектована до відведення земельна ділянка площею 0,10 га входить до складу земель, наданих Управлінню внутрішніх справ Київської області для організації реабілітаційного центру відповідно до розпорядження Ради Міністрів УРСР від 14 березня 1991 року № 72-р. Оскільки державний акт, який посвідчує право користування земельною ділянкою у відповідності з положеннями чинного законодавства, не було видано і право користування землею за законом не виникло, земельну ділянку передбачається передати за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування (а.с. 11-14).

Містобудівне обґрунтування про внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів для відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд по вул. Вишгородській в Оболонському районі м. Києва, розроблене ТОВ «Вінницький проектний інститут» у відповідності до завдання замовника - групи інвесторів, до якого окрім інших входив ОСОБА_5 містило висновки про можливість освоєння земельної ділянки за умови у встановленому порядку прийняття рішення Київради про внесення змін до Генерального плану міста в частині переведення ділянки з рекреаційної зони до території житлової садибної забудови.

Відповідно до листа комунальної організації «Центр містобудування та архітектури» від 31 серпня 2009 року, комунальною організацією розглянуто представлене на погодження «Містобудівне обґрунтування про внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів для відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд по вул. Вишгородській в Оболонському районі м. Києва, розроблене ТОВ «Вінницький проектний інститут» відповідало нормативним вимогам по розробці і обґрунтовано вносило пропозиції щодо зміни функціонального призначення території.

Ураховуючи погодження містобудівного обґрунтування на засіданні секції містобудування та архітектури архітектурно-містобудівної ради при головному управлінні містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 27 серпня 2009 року, КО «Центр містобудування та архітектури» вважав за можливе погодити «Містобудівне обґрунтування про внесення змін до містобудівної документації та визначення парламентів для відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд по вул. Вишгородській в Оболонському районі м. Києва» для подальшого розгляду та затвердження у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до рішення Київської міської ради «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» від 17 вересня 2009 року були затверджені містобудівні обґрунтування згідно з додатком, крім того указаним рішенням були внесені зміни до Генерального плану м. Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затверджених рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року, та «Програми розвитку земельної зони міста Києва до 2010 року». затвердженої рішенням Київської міської ради від 19 липня 2005 року, відповідно до пункту 1 цього рішення (а.с. 91).

Пункт 16 додатку до рішення Київської міської ради «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» від 17 вересня 2009 року містить дані про затвердження містобудівного обґрунтування щодо внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів для відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських будівель і споруд на вул. Вишгородській в Оболонському районі м. Києва (а.с. 92-96).

Отже, рішенням Київської міської ради «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» від 17 вересня 2009 року спірна земельна ділянка переведена із території рекреаційної зони (земель рекреаційного призначення) до території житлової садибної забудови.

Оспорюване рішення Київської міської ради від 24 грудня 2009 року, яким передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, було ухвалене за наслідками рішення Київської міської ради «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» від 17 вересня 2009 року, яке у судовому порядку не оспорено. Тобто, на час передачі земельної ділянки

Таким чином, на час передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_3 спірна земельна ділянка вже була переведена із території рекреаційної зони (земель рекреаційного призначення) до території житлової садибної забудови.

Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав віднесення спірної земельної ділянки до земель рекреаційного призначення, та відсутність порушень Київською міською радою норм статтей 118, 123 ЗК України при вирішення питання про надання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки.

Разом із тим, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що заявляючи позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 215, 216 ЦК України позивачем обрано невірний спосіб захисту. Оскільки права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання індикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України,які дають право витребувати у набувача це майно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалені у справі судові рішення відповідають вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягають залишенню без змін.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
А.В. Маляренко
Г.В. Юровської