Справа № 367/2411/13-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Пархоменко О.В.

при секретарях Жебровській М.В., Чамор Я.С., Проценко Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Ірпінської міської ради Київської області, виконкому Ірпінської міської ради, треті особи - ОСОБА_6, Ірпінська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування, рішення, державного акту, визнання права власності, за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, Ірпінської міської ради Київської області, виконкому Ірпінської міської ради, третя особа - Ірпінська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування, рішення, державного акту, визнання права власності,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 26 лютого 2002 року його рідні тітки ОСОБА_7 , що мешкала в АДРЕСА_4, яка діяла від свого імені та від імені другої його рідної тітки ОСОБА_4 по довіреності, посвідченої нотаріусом м. Москви, які виступали як дарителі, та з другої сторони особи, які не є йому ні його тіткам якими-небудь родичами ОСОБА_3, що мешкав у АДРЕСА_1 та ОСОБА_2, що мешкала у АДРЕСА_2, які виступали як обдаровані, уклали договір про дарування 71/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в АДРЕСА_4; в договорі було зазначено, що вказана 71/100 частина житлового будинку, що дарувалася, належала дарителям на підставі рішення Ірпінського місцевого суду Київської області від 03 вересня 2001 року. Дар сторони оцінювали в сумі 26 820,0 гривень, також сторони стверджували, що згадана 71/100 частина житлового будинку в спорі не перебуває, а угода не носить характеру мнимої та не є зловмисною.

Позивач вказує, що про існування цієї угоди йому стало відомо в травні цього року, коли тітка ОСОБА_7 зрозуміла, що її ошукали та звернулася до нього за допомогою і все розповіла, на руках у неї не було ніяких документів на будинок і за його порадою вона отримала 25 травня 2005 року копію договору в Ірпінській державній нотаріальній конторі. Вважає, що твердження цього договору не відповідають дійсності, а нотаріус не міг достовірно встановити належність вказаної 71/100 частини житлового будинку дарителям та дійсного характеру укладеної угоди. Дійсно існувало рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 вересня 2001 року по цивільній справі № 2-129/2001 про розподіл вищезгаданого будинку між ОСОБА_7, ОСОБА_4 і його батьком ОСОБА_8 на 71/100 і 29/100 та визначений порядок відокремленого користування земельними ділянками площею 1330 кв. м. та 443 кв. м., але вказане рішення досі не вступило в законну силу, оскільки 18 жовтня 2001 року його батьком та ним, його представником по справі, було подано до Ірпінського міськсуду апеляційну скаргу на вказане рішення, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року він помер, по справі була проведена заміна відповідача та призупинено провадження до надбання ним прав спадкоємця, а справа до апеляційної інстанції не відправлена. Пізніше як йому стало відомо, що 03 червня 2005 року в зв'язку з пожежею, справа була втрачена. Тобто вказана 71/100 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та присадибна ділянка площею 1330 кв. м. в АДРЕСА_4 фактично знаходилися тоді та знаходяться і зараз в судовому спорі, рішення по справі не вступило в законну силу; у лютому 2002 року він ще не міг вступити в права спадкоємця і спір відносно подарованих частин будинку та права користування присадибною ділянкою не було вирішено, а провадження по справі призупинено, ці обставини були відомі відповідачам - дарителям та обдарованим.

Вважає, що ця угода була фіктивною, укладеною у протизаконних цілях з метою приховування подарованого майна та присадибної ділянки від судового спору, також вважає, що ця угода носила характер мнимої та була зловмисною, не була спрямована на реальне настання правових наслідків передавання майна обдарованим. Дарителька ОСОБА_7 продовжувала володіти і користуватися подарованим майном, вона залишилася проживати в подарованій спірній частині будинку та користуватися надвірними будівлями, спірною земельною ділянкою площею 1330 кв.м. вони продовжували користуватися з нею разом. ОСОБА_7 не мала наміру назавжди позбавитися своєї та його частки в спірній частині будинку і присадибній ділянці, про що вона свідчила сама. Відповідачі ОСОБА_2 не є якими-небудь їх родичами та не мають ніякого відношення до його рідних тіток, вчинок його тітки ОСОБА_7, яка подарувала все стороннім малознайомим особам та залишилась фактично на вулиці не має логічного обґрунтування. Вказує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 використавши момент, коли його тітка вела судовий спір зі своїм рідним братом - його батьком, увійшли до літньої поодинокої пенсіонерки в довіру, даючи їй гроші для ведення судового спору з родичами, одночасно збуджуючи в неї негативне ставлення до близьких людей та вдячне позитивне до себе, а потім зажадали від неї повернення наданих грошей, які вона використала на юридичну допомогу та інше забезпечення свого позову, однак вона не змогла їх віддати, а тому вони примусили, використовуючи її недотепність до перерахунків з гривень у долари та тяжкий матеріальний і моральний стан фіктивно подарувати нерухоме майно, пообіцявши повернути дарунок назад, коли вона зможе віддати їм гроші.

Позивач також вказує, що скориставшись тим, що йому не відомо про існування угоди зі спірними частинами будинку та присадибної ділянки, відповідачі ОСОБА_2 таємно отримали рішення Ірпінського міськвиконкому № 827-24-ХХІУ від 27.07.2004 року про передачу їм в приватну власність спірної земельної ділянки площею 0,133 га (1330 кв. м.) та одержали на це державний акт; відповідачі також порушили вимоги законодавства по приватизації земельної ділянки, згідно яких ділянка не повинна перебувати в судовому спорі, а вони повинні були отримати на це згоду і підписи всіх сусідів, до нього, як сусіда по земельній ділянці, вони не зверталися , своєї згоди і свого підпису на приватизацію ними ділянки, яка йому належить, він не давав. Згідно Державного акту про приватну власність на безспірну земельну ділянку площею 0,0444 га, який він отримав в жовтні 2004 року, його сусідами по спірній земельній ділянці були зазначені відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Позивач також вказує, що відповідачі ОСОБА_2 найняли робітників, які заклали цеглою, що вкрали в нього, дверний прийом в дерев'яній щитовій стіні та вирубали новий дверний пройм в несучій цегляній стіні, при цьому порушивши будівельні норми і створив тим самим загрозу руйнування будівлі, було пошкоджене штукатурне покриття стін, зіпсована паркетна підлога з паркету коштовних тропічних порід дерева, яку власноручно клав його батько, його речі звалені у купу в кімнаті батька і прийшли в повну негідність, частина з них зникла. Вважає, що відповідачами йому заподіяна майнова шкода в розмірі 3 000,0 гривень, а також йому заподіяна моральна шкода в розмірі 30 000,0 гривень.

Позивач просив поновити позовний термін для звернення до суду про визнання угоди недійсною; визнати договір дарування 71/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в АДРЕСА_4 між ОСОБА_7, що діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4, і ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений в Ірпінській державній нотаріальній конторі 26 лютого 2002 року державним нотаріусом ОСОБА_9 недійсним; зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повернути дар ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в натурі зі всім обладнанням і всіма обслуговуючими засобами та пристроями, а в разі неможливості відшкодувати їх реальну вартість згідно закону; визнати рішення Ірпінського міськвиконкому № 827-24-ХХІУ від 27.07.2004 року про передачу безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,133 га в АДРЕСА_4 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним; визнати державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку площею 0,133 га, виданий Ірпінською міською радою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним; визнати прийняття в експлуатацію Ірпінським БТІ та внесення в поетажний план площі самовільно захопленої недобудованої мансарди, як житлової площі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, будинку в АДРЕСА_4 недійсним; зобов'язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відновити становище в будинку, що існувало до порушення - розібрати, перебудувати та відновити все, як існувало до вчинення ними правопорушення для узаконювання самозахоплення в будинку і на мансарді; зобов'язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відшкодувати заподіяну йому майнову шкоду в розмірі 3 000,0 гривень та відшкодувати заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 30 000,0 гривень; судові витрати покласти на відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

В подальшому під час розгляду справи позивач неодноразово уточняв свої позовні вимоги та останній раз уточнивши свої позовні вимоги та посилаючись на зазначені вище обставини, зазначив, що після смерті ОСОБА_7 та набуття ОСОБА_6 спадщини, у помешканні ОСОБА_7 була знайдена медична документація, з якої разом із документації з медичної картки, витребуваної судом, слідувало, що ОСОБА_7 мала хворобу головного мозку і пов'язані з цим розлади психіки, зазначена хвороба вже була виявлена у відчужувача майна ОСОБА_7 на дату укладання договору дарування і дана обставина пояснювала причину спонтанного немотивованого нелогічного безоплатного, без правовстановлювального документу відчуження старою людиною ОСОБА_7 свого єдиного житла на користь чужих людей ОСОБА_2. Будучи у психологічній залежності від співвідповідачів ОСОБА_2, немічною та психічно хворою ОСОБА_7 піддалась чужому корисливому впливу і лише формально поставила свій підпис на договорі дарування там, де їй було вказано Ірпінською державною нотаріальною конторою, наслідком чого було порушення її майнових прав та майнових прав спадкоємців майна.

В зв'язку із викладеними обставинами позивач просив визнати право позивача таким, що підлягає захисту, з підстав, вказаних у позові і заяві про застосування спеціального строку позовної давності; визнати недійсним договір дарування від 26 лютого 2002 року 71/100 частин будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_4 разом з дворовими спорудами з моменту його укладання; визнати незаконним та скасувати рішення Ірпінського міськвиконкому № 827-24-ХХІУ від 27.07.2004 року та № 988-30-ІУ від 25.12.2004 року про передачу у власність ОСОБА_2, ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1330 га; визнати незаконним (недійсним) та скасувати державний акт серії ЯА № 411117, виданий 13.04.2005 року на ім."я ОСОБА_3 1/2 , ОСОБА_2 1/2 , на дану земельну ділянку площею 0,1366 га; визнати за ним право власності на 71/100 частину будівлі із дворовими спорудами за адресою АДРЕСА_4; визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1366 га за адресою АДРЕСА_4; стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму оплачених судових витрат.

Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_6 звернулася із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, Ірпінської міської ради Київської області, виконкому Ірпінської міської ради, третя особа - Ірпінська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування, рішення, державного акту, визнання права власності, посилаючись на те, що вона є спадкоємицею усього майна сторони договору дарування ОСОБА_7 по заповіту, спадщина прийнята нею у встановленому законом порядку і у зв'язку із цим вона заявляє свої вимоги щодо предмету спору. 26 лютого 2002 року її рідна тітка ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року від церебрального атеросклерозу і спадкоємицею якою є вона згідно заповіту та свідоцтва про право на спадщину, діючи від свого імені та від імені своєї сестри ОСОБА_4 відчужила за договором дарування на користь співвідповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме 71/100 частину будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_4 разом з дворовими спорудами. З цими громадянами спадкодавець ОСОБА_7 не перебувала у родинних стосунках. Майно, яке було відчужено на користь відповідачів безоплатно за вказаним договором знаходилось у складі спільної сумісної власності та на той час належало співвласникам батьку позивача ОСОБА_8, тіткам ОСОБА_7 та ОСОБА_4, дане майно було єдиним житлом ОСОБА_7 і створено батьком позивача і братом ОСОБА_7 - ОСОБА_8, який помер у 2001 році. На дату відчуження предмет спору знаходився в судовому спорі з родичами щодо виділення частки ОСОБА_7 за її позовом; за наслідками розгляду вказаної цивільної справи частка ОСОБА_7 виділена не була, рішення суду щодо виділення її частки скасовано апеляційною інстанцією; при повторному розгляді справи позов залишений без розгляду у зв'язку з відмовою позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 від позову.

Вказує, що за таких обставин ОСОБА_7 відчужила частку майна без наявності правовстановлюючого документу на підставі рішення, яке не набрало законної сили, на що не мала права і на що не звернула уваги Ірпінська державна нотаріальна контора. Про судовий спір з приводу майна, як свідчать матеріали справи, на момент укладання договору дарування відповідачі ОСОБА_3 знали, при цьому у тексті договору вони навмисно обманним шляхом ствердили про те, що майно в судовому спорі не перебуває. На підставі здобутого 26.02.2002 року у зазначений спосіб договору дарування співвідповідачі ОСОБА_3 27.07.2004 року отримали рішення Ірпінської міскради № 827-24-ХХІУ про передачу у власність земельної ділянки площею 0,130 га та 25.12.2004 року рішення № 988-30-ІУ на дану земельну ділянку площею 0,1336 га через третю особу Іріпнську міську раду Київської області та 13.04.2005 року отримали державний акт серії ЯА № 411117. Вказує, що за клопотанням позивача ОСОБА_1 на підставі висновку спеціаліста судом була призначена посмертна комплексна судово-психіатрична експертиза щодо психічного стану здоров'я дарительниці ОСОБА_7, яка зробила беззаперечний висновок, що ОСОБА_7 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на дату вчинення договору дарування 26.02.2002 року. Вважає, що її права та законні інтереси порушено вчиненням правочину (договору дарування), оскільки вони є спадкоємцем сторони правочину ОСОБА_7

В зв'язку із викладеними обставинами позивач ОСОБА_6 просила визнати недійсним договір дарування від 26 лютого 2002 року 71/100 частини будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_4 разом з дворовими спорудами з моменту його укладання; визнати незаконним рішення Ірпінського міськвиконкому № 827-24-ХХІУ від 27.07.2004 р. та № 988-30-ІУ від 25.12.2004 р. про передачу у власність ОСОБА_2, ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0.1330 га; визнати незаконним державний акт серії ЯА № 411117, виданий 13.04.2005 р. на ім."я ОСОБА_3 1/2 , ОСОБА_2 1/2 на дану земельну ділянку; визнати за нею право власності на 71/100 частину будівлі за адресою АДРЕСА_4; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1366 га за адресою АДРЕСА_4; стягнути солідарно із відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь суму сплачених судових витрат.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Позов ОСОБА_6 визнав частково, вважав, що її вимоги про визнання за нею права власності на 71/100 частину будівлі за адресою АДРЕСА_4 та на земельну ділянку площею 0,1366 га за адресою АДРЕСА_4 не можуть бути задоволені, оскільки таке право повинно бути визнано за ним. Просив позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Відповідачка ОСОБА_2, яка також є представником відповідача ОСОБА_4, в судовому засіданні позов ОСОБА_1 та позов ОСОБА_6 не визнала, вважала, що договір дарування був укладений законно, просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_10 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 та позов ОСОБА_6 не визнала, вважала, що позивачами не надано доказів того, що укладеним договором дарування від 26.02.2002 року порушені їх права та інтереси , тому з цих підставі слід у позові відмовити. Також пояснила, що ОСОБА_6 не було під час розгляду справи надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 перебувала на психоневрологічному обліку у лікаря-психіатра на момент вчинення правочину, мала стійке психічне захворювання та була у встановленому порядку визнана недієздатною, а тому в момент вчинення правочину могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_6 не було доведено, що ОСОБА_7 якимось чином була обманута ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перед укладенням договору дарування 71/100 частини будинку по АДРЕСА_4 26.02.2002 року, а її посилання на те, що після укладення правочину 26.02.2002 року було скасовано рішення Ірпінського міського суду від 03.09.2001 року Апеляційним судом Київської області не є підставою для визнання правочину недійсним, оскільки на момент укладення договору дарування такий відповідачі всім вимогам закону. Просила у позові ОСОБА_1 та ОСОБА_6 відмовити.

Представник третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_6 - ОСОБА_11 в судовому засіданні 17.11.2014 року позов ОСОБА_6 підтримала, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Позов ОСОБА_1 не визнала, пояснила, що він успадкував майно після смерті свого батька, а ОСОБА_6 є спадкоємцем ОСОБА_7 на все майно по заповіту, ОСОБА_7 не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, що підтверджується висновком експертизи, після смерті ОСОБА_7 все майно перейшло б до ОСОБА_6, яка є рідною сестрою ОСОБА_1 та племінницею ОСОБА_7 Просила у позові ОСОБА_1 відмовити.

Представники відповідачів Ірпінської міської ради Київської області та виконкому Ірпінської міської ради в судове засідання не з'явилися, надали суду листа, в яких просили розглядати справу в їх відсутності.

Представник третьої особи - Ірпінської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав суду листа про розгляд справи в його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений ОСОБА_1 позов та позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_6 такими, що підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що 26 лютого 2002 року між ОСОБА_7, діючої від свого імені та від імені ОСОБА_4, по довіреності, посвідченій ОСОБА_12 нотаріусом м. Москви (Росія) та ОСОБА_3, ОСОБА_2 був укладений договір дарування частини житлового будинку, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 2-733, відповідно до умов якого ОСОБА_7, ОСОБА_4 подарували, а ОСОБА_3, ОСОБА_2 прийняли в дар 71/100 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_4; вказана 71/100 частина житлового будинку, що дарується, належить дарителям ОСОБА_13, ОСОБА_4 на підставі рішення Ірпінського місцевого суду Київської області від 03 вересня 2001 року, зареєстрованого в Ірпінському бюро технічної інвентаризації 13 грудня 2001 року за № 95; згадана 71/100 частина житлового будинку до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, в спорі і під забороною не перебуває, ОСОБА_7, діюча від свого імені та від імені ОСОБА_4 та обдаровані підтверджують, що ця угода відповідає дійсним намірам і не носить характеру мнимої та удаваної, а також не є зловмисною. Право власності на 71/100 частину будинку АДРЕСА_4 зареєстровано за ОСОБА_3, ОСОБА_2 Ірпінським БТІ 17 серпня 2002 року за реєстровим № 95.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 жовтня 2002 року, виданого ОСОБА_14, державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1у-2465 спадкоємцем майна ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року є його син ОСОБА_1, що мешкає за адресою АДРЕСА_3; спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 29/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою Київська область, АДРЕСА_4, який належав померлому на підставі рішення Ірпінського міського суду від 03.09.2001 року, зареєстрованого Ірпінським бюро технічної інвентаризації 23.09.2002 року за № 95, а також грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, які належали померлому на підставі ощадних книжок.

В судовому засіданні встановлено, що 27 жовтня 2004 року ОСОБА_1 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 032904 площею 0,0444 га за адресою Київська область, АДРЕСА_4, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд на підставі рішення 25 сесії ХХІУ скликання Ірпінської міської ради від 09.09.2004 року № 862-25-ХХІУ.

Встановлено, що ОСОБА_7 17.02.2006 року надала Ірпінському міському суду Київської області заяву про визнання позову вх. № 1325, в якій зазначила, що позов ОСОБА_1 до неї, її сестри ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Ірпінської міськради про визнання договору дарування недійсним вона визнає повністю, оскільки вона 26.02.2002 року від свого імені та від імені своєї рідної сестри ОСОБА_4 вчинила фіктивну угоду дарування 71/100 частини житлового будинку в АДРЕСА_4 відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка перебувала в судовому спорі, з метою приховання вищезазначеної частини будинку від судового спору з позивачем.

Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 27.07.2004 року № 827-24-ХХІУ "Про передачу земельних ділянок в спільну часткову власність", а саме п. п. 35, 36 передано в спільну часткову власність ОСОБА_3 частину земельної ділянки, яка становить 1/2 від загальної площі - 0,1330 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_4 та передано в спільну часткову власність ОСОБА_2 частину земельної ділянки, яка становить 1/2 від загальної площі - 0,1330 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_4. Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 25 грудня 2004 року № 988-30-ІУ "Про технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадян" затверджено технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0.1 га для обслуговування житлового будинку та на 0,0366 га для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_4. 13 квітня 2005 року ОСОБА_3 на 1/2, ОСОБА_2 на 1/2 на підставі рішення 30 сесії ІУ скликання Ірпінської міської ради від 25.12.2004 року № 988-30-ІУ отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 411117 на земельну ділянку площею 0.1366 га за адресою АДРЕСА_4, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,1000 га; для ведення особистого селянського господарства - 0,0366 га.

Встановлено, що рішенням Ірпінського місцевого суду Київської області від 03 вересня 2001 року у справі № 2-129/2001за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів про визнання права власності на будинок, зобов'язання не чинити перешкод, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на частину будинку, визначення порядку користування відокремленими приміщеннями та надвірними будівлями та за доповнюючим позовом ОСОБА_7, ОСОБА_4 про розділ будинку, виділ 3/4 частин будинку у спільну часткову власність, визначення порядку користування земельною ділянкою позов ОСОБА_7 задоволено частково; позов ОСОБА_4 задоволено частково. Виділено ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в спільну часткову власність 71/100 частину будинку АДРЕСА_4 загальною вартістю 4 892 грн., визначивши частку ОСОБА_7 в спільній частковій власності 68/100, а частку ОСОБА_4 - 3/100 від всього будинку; виділено ОСОБА_8 29/100 частин будинку АДРЕСА_4 загальною вартістю 18 681 грн., визнавши за ним право власності на вказану частину будинку; зобов'язано ОСОБА_7 закласти дверний пройом між приміщеннями 1-2-1-3 та встановити стіну, яка розділить прим. 1-4 на дві частини площею 11,9 кв. м. та пл. 6,9 кв. м.; зобов'язано ОСОБА_8 обладнати дверний пройм з прим. площею 6,9 кв. м. в прим. 1-3 та дверний пройм для виходу на вулицю з прим. площею 6,9 кв. м., добудувати тамбур розміром 1,8 м на 1,3 м та жилу кімнату пл. 17,4 кв. м.; визначено порядок користування земельною ділянкою площею 1 773 кв. м.; виділено в спільне користування ОСОБА_7 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1 330 кв. м.; виділено в відокремлене користування ОСОБА_8 земельну ділянку площею 44 кв. м. з організацією самостійного виходу (виїзду) на АДРЕСА_4 в решті частини позовів відмовлено.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 2-129/2001 від 05 липня 2005 року за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого провадження заяву задоволено, поновлено частково провадження по справі № 2-129 за 2001 р за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів про визнання права власності на будинок, зобов'язання не чинити перешкод, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на частину будинку, визначення порядку користування відокремленими приміщеннями та надвірними удівляит, та за доповнюючим позовом ОСОБА_7, ОСОБА_4 про розділ будинку, виділ 3/4 частин будинку у спільну часткову власність, визначення порядку користування земельною ділянкою; додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2005 року у справі № 2-129/2001 було встановлено, що по даній цивільній справі було прийнято Ірпінським міським судом Київської області рішення "3 вересня 2001 року".

Встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2006 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05 липня 2005 року та додаткові рішення від 15 листопада 2005 року та 27 грудня 2005 року скасовані, а справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2009 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 вересня 2001 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 березня 2010 року у справі № 2-976/2010 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, виконавчого комітету Ірпінської міської ради про визнання права власності на будинок, зобов'язання не чинити перешкод, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на частину будинку, визначення порядку користування відокремленими приміщеннями та надвірними спорудами та за вимогами ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про поділ будинку, виділ 3/4 частин будинку в спільну часткову власність, визначення порядку користування земельною ділянкою прийнято відмову позивача ОСОБА_7 від позову про визнання права власності на будинок, зобов'язання не чинити перешкод, поділ будинку, виділ 3/4 частин будинку в спільну часткову власність, визначення порядку користування земельною ділянкою; прийнято відмову позивача ОСОБА_4 від позову про визнання права власності на частину будинку, визначення порядку користування відокремленими приміщеннями та надвірними спорудами; провадження в справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, виконавчого комітету Ірпінської міської ради про визнання права власності на будинок, зобов'язання не чинити перешкод, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на частину будинку, визначення порядку користування відокремленими приміщеннями та надвірними спорудами та за вимогами ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про поділ будинку, виділ 3/4 частин будинку в спільну часткову власність, визначення порядку користування земельною ділянкою закрито в зв'язку з відмовою позивачів від позову.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_7, після її смерті відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. За життя ОСОБА_7 15 квітня 2009 року склала заповіт, посвідчений ОСОБА_15, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 543, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті та на що вона за законом матиме право заповіла своїй небозі ОСОБА_6, 1969 року народження. ОСОБА_6 29.09.2010 року звернулася до Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 за заповітом та 22 грудня 2010 року державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_16 їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією.

Встановлено, що згідно Акту судово-психіатричного експерта № 2 від 28.01.2014 року Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України на період укладання договору дарування 26 лютого 2002 року ОСОБА_7 виявляла ознаки "Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу внаслідок церебрального атеросклерозу, дисциркуляторної енцефалопатії, з грубим інтелектуально-мнестичним зниженням", ступінь наявного у ОСОБА_7 психічного розладу унеможливлювала її здатність адекватно усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними 26 лютого 2002 року, ОСОБА_7 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на дату вчинення договору дарування 26.02.2002 року. Також у даному Акті зазначено, що у матеріалах справи відсутні дані, які б дозволили експерту однозначно стверджувати той факт, що ОСОБА_7 перебувала чи не перебувала у психологічній залежності від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_7 на момент вчинення правочину 26.02.2002 року не перебувала в будь-якому вираженому емоційному стані, що міг суттєво вплинути на її діяльність та поведінку; у досліджуваний період ОСОБА_7 не перебувала в такому емоційному стані, що полегшував введення її в оману щодо дійсності мети договору дарування від 26.02.2002 року та, що міг сприяти вчинення з нею обманних дій, поведінка ОСОБА_7 в зазначений період обумовлювалась встановленим у неї психічним розладом, у неї мали місце ознаки хронічного психічного розладу.

У відповідності до ст. 55 ЦК УРСР угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина. Якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі - відшкодувати його вартість. Стороні, яка в момент укладення угоди не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними, відшкодовується другою стороною понесені витрати, втрата або пошкодження її майна, якщо вона знала або повинна була знати про такий стан особи, що уклала з нею угоду.

У відповідності до ст. 59 ЦК УРСР угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Як встановлено в судовому засіданні, 26 лютого 2002 року між ОСОБА_7, діючої від свого імені та від імені ОСОБА_4, по довіреності, посвідченій ОСОБА_12 нотаріусом м. Москви (Росія) та ОСОБА_3, ОСОБА_2 був укладений договір дарування частини житлового будинку, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 2-733, відповідно до умов якого ОСОБА_7, ОСОБА_4 подарували, а ОСОБА_3, ОСОБА_2 прийняли в дар 71/100 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_4. Встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 її спадкоємцем є ОСОБА_6 згідно заповіту. Також встановлено, що згідно Акту судово-психіатричного експерта № 2 від 28.01.2014 року Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України на період укладання договору дарування 26 лютого 2002 року ОСОБА_7 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин суд прийшов до висновку, що оскільки ОСОБА_7 на час укладення договору дарування 26 лютого 2002 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, слід визнати недійсним договір дарування 71/100 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 від 26 грудня 2002 року, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 2-733.

Оскільки договір дарування 71/100 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 від 26 грудня 2002 року, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 2-733 визнається незаконним, то також підлягає визнанню незаконним та скасуванню п. п. 35, 36 рішення Ірпінської міської ради Київської області № 827-24-ХХІУ від 27 липня 2004 року "Про передачу земельних ділянок в спільну часткову власність" у частині передачі в спільну часткову власність ОСОБА_3 частини земельної ділянки, яка становить 1/2 від загальної площі - 0,1330 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_4 та ОСОБА_2 частини земельної ділянки, яка становить 1/2 від загальної площі - 0,1330 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_4. Також підлягає визнанню незаконним та скасуванню рішення Ірпінської міської ради Київської області № 988-30-ІУ від 25 грудня 2004 року "Про технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадян" у частині затвердження технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_3, ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,0366 га для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_4 та виданий на підставі цього рішення Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 411117 від 13 квітня 2005 року на ім."я ОСОБА_3 1/2 та ОСОБА_2 1/2 .

У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Що стосується вимог про визнання за ОСОБА_1 та за ОСОБА_6 права власності на 71/100 частину будинку по АДРЕСА_4, суд вважає, що зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, як зазначено вище, на даний час рішення Ірпінського міського суду від 03.09.2001 року скасовано та ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 березня 2010 року у справі № 2-976/2010 провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивачів від позову, тобто на даний час конкретно не визначено, які саме частки в спірному будинку належать ОСОБА_4 та померлій ОСОБА_7, а тому суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог не вбачає передбачених законом підстав для визнання за ОСОБА_6, як за спадкоємцем ОСОБА_7, права власності на 71/100 частину будинку по АДРЕСА_4. При цьому, оскільки ОСОБА_1 не являється спадкоємцем ОСОБА_7, суд не вбачає підстав для визнання за ним права власності на зазначену частину спірного будинку. З цих же підстав суд відмовляє ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог про визнання за ними права власності на спірну земельну ділянку.

Разом із цим суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого беззаперечного підтвердження доводи позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про те, що оспорюваний ними договір дарування від 26 грудня 2002 року був укладений ОСОБА_7 під впливом обману з боку відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 або внаслідок психологічної залежності від них, оскільки згідно вищезазначеного Акту судово-психіатричного експерта № 2 від 28.01.2014 року Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України у матеріалах справи відсутні дані, які б дозволили експерту однозначно стверджувати той факт, що ОСОБА_7 перебувала чи не перебувала у психологічній залежності від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_7 на момент вчинення правочину 26.02.2002 року не перебувала в будь-якому вираженому емоційному стані, що міг суттєво вплинути на її діяльність та поведінку; у досліджуваний період ОСОБА_7 не перебувала в такому емоційному стані, що полегшував введення її в оману щодо дійсності мети договору дарування від 26.02.2002 року та, що міг сприяти вчинення з нею обманних дій, поведінка ОСОБА_7 в зазначений період обумовлювалась встановленим у неї психічним розладом, у неї мали місце ознаки хронічного психічного розладу.

Таким чином суд задовольняє позов ОСОБА_1 та позов ОСОБА_6 частково.

На підставі ст. ст. 43, 48, 55, 57, 59 ЦК УРСР, ст. ст. 22, 23, 261, 267, 393, 1216-1218, 1220-1223,1225, 1233-1235, 1258, 1261,1268 ЦК України, ст. ст. 152, 155 ЗК України, керуючись ст. ст.10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218 ЦПК України суд:

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Ірпінської міської ради Київської області, виконкому Ірпінської міської ради, треті особи - ОСОБА_6, Ірпінська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування, рішення, державного акту, визнання права власності та позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, Ірпінської міської ради Київської області, виконкому Ірпінської міської ради, третя особа - Ірпінська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування, рішення, державного акту, визнання права власності задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування 71/100 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 від 26 грудня 2002 року, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 2-733.

Визнати незаконним та скасувати п. п. 35, 36 рішення Ірпінської міської ради Київської області № 827-24-ХХІУ від 27 липня 2004 року "Про передачу земельних ділянок в спільну часткову власність" у частині передачі в спільну часткову власність ОСОБА_3 частини земельної ділянки, яка становить 1/2 від загальної площі - 0,1330 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_4 та ОСОБА_2 частини земельної ділянки, яка становить 1/2 від загальної площі - 0,1330 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_4.

Визнати незаконним та скасувати рішення Ірпінської міської ради Київської області № 988-30-ІУ від 25 грудня 2004 року "Про технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадян" у частині затвердження технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_3, ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,0366 га для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_4.

Визнати незаконним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 411117 від 13 квітня 2005 року на ім."я ОСОБА_3 1/2 та ОСОБА_2 1/2 на земельну ділянку 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,0366 га для ведення особистого селянського господарства за адресою Київська область, АДРЕСА_4, виданого на підставі 30 сесії ІУ скликання Ірпінської міської ради від 25.12.2004 року № 988-30-ІУ.

В інший частині позов ОСОБА_1 та позов ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Копію рішення направити сторонам для відома.

Повне рішення буде виготовлене протягом п'яти днів з дня закінчення розгляду справи 03.01.2015 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Пархоменко