АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

Справа №752/10344/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/956/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Чередніченко Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Котули Л.Г.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю : позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Київський завод комунального машинобудування «Коммаш» про визнання дій незаконними, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу,,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати незаконними дії ВАТ «Київський завод комунального машинобудування «КОММАШ», правонаступником якого є ПАТ «КЗКМ «КОММАШ» по звільненню його з роботи згідно із ст..28 КЗпП України з 21 червня 2012 року, скасувати наказ № 69/1 від 21 червня 2012 року про його звільнення з посади головного механіка - енергетика, як такого, що не витримав випробування згідно ст.28 КЗпП України, поновити його на роботі на попередній посаді, стягнути з відповідача заробітну плату за березень, квітень 2012 року у сумі 4500 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1 серпня 2012 року по 1 липня 2014 року в сумі 51750 грн. .

Позивач зазначав, що в період з 16 лютого 2012 року по 21 березня 2012 року працював на посаді головного механіка - енергетика за строковою трудовою угодою, а з 22 березня 2012 року за безстроковим трудовим договором. 25 червня 2012 року звернувся з письмовою заявою про надання відпустки за свій рахунок з 5 липня 2012 року по 19 липня 2012 року у зв'язку з тяжкими сімейними обставинами по догляду за рідним братом - інвалідом. Повернувшись 19 липня 2012 року з відпустки на роботу, дізнався, що звільнений за прогули. Наказ про звільнення не підписував і з ним не ознайомлювався.

Вважає своє звільнення у зв'язку з тим, що не витримав випробування згідно ст.28 КЗпП України незаконним, оскільки він не надавав згоду на продовження (укладання) трудових відносин з випробуванням до 3 місяців. Крім того, вважає, що строк звернення до суду за вимогами про скасування наказу та поновлення його на роботі ним не пропущений, оскільки він не отримував від відповідача копію наказу про звільнення та трудову книжку.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 24 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 залишений без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

Зокрема, зазначає, що він не отримував від відповідача копії наказу про звільнення та не отримував трудової книжки, тому на його думку строк звернення до суду у цій справі про звільнення його з роботи не пропущений. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що його позов містить вимоги про стягнення заробітної плати за березень та квітень 2012 року, який не обмежується будь-яким строком. Натомість суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення взагалі не надав оцінку та не прийняв відповідного рішення по цим вимогам.

В судове засідання представник ПАТ «Київський завод комунального машинобудування «Коммаш» не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.79). Подана представником відповідача заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання належними доказами не підтверджена, тому колегія вважала за можливе розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 в період часу з 16 лютого 2012 року перебував у трудових відносинах з ПАТ КЗКМ «Коммаш», 21 червня 2012 року був звільнений. Формулювання причин звільнення оскаржував у судовому порядку і рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 15 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 25 березня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково та стягнуто з відповідача ПАТ «КЗКМ «Коммаш» 2693 грн.59 коп. як заборгованість по заробітній платі за період з травня по липень 2012 року. У задоволенні вимог ОСОБА_3 про зміну формулювань причин звільнення відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій справі, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 без поважних причин пропустив передбачений законом строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати.

Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст.233 КЗпП України у справах про звільнення працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або видачі трудової книжки.

У справі встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 15 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 25 березня 2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ВАТ «Київський завод комунального машинобудування «Коммаш» про зміну формулювання причин звільнення за прогули на звільнення за власним бажанням відмовлено. Цим рішенням встановлено, що наказом ВАТ «Київський завод комунального машинобудування «Коммаш» № 69/1-к ОСОБА_3 звільнено з посади головного механіка - енергетика як такого, що не витримав випробування згідно з ст..28 КЗпП України (а.с.9-14).

Із пояснень ОСОБА_3 в судовому засіданні судом першої інстанції встановлено, що позивач відмовився на пропозицію адміністрації товариства отримувати трудову книжку з записом про звільнення.

Ці обставини ОСОБА_3 підтвердив в суді апеляційної інстанції, пояснивши, що він дійсно відмовляється від отримання трудової книжки та отримання коштів, які стягнуті на його користь за рішенням суду від 15 листопада 2013 року, оскільки не згоден з сумою, яка нарахована відповідачем як заробітна плата.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Установивши, що ОСОБА_3 відмовляється від отримання трудової книжки з записом про його звільнення на підставі ст.28 КЗпП України, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про пропуск позивачем передбаченого ст.233 КЗпП України місячного строку для звернення до суду з вимогою про скасування наказу та поновлення його на роботі.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки такий починає свій відлік з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, а ні копію наказу, ні трудову книжку позивач не отримував, колегія суддів відхиляє і вважає, що з моменту відмови ОСОБА_3 на пропозицію адміністрації товариства отримати трудову книжку, слід відраховувати строк встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України для звернення до суду.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про неправильне застосування судом положень ст. 233 КЗпП України стосовно строків звернення до суду з вимогою про стягнення належної працівникові заробітної плати, у зв'язку з чим вважає ухвалене рішення підлягає зміні з виключенням із мотивувальної частини рішення посилання на пропуск строку позовної давності щодо вимог про стягнення заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що заробітна плата за березень - квітень 2012 року йому виплачена не була.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 15 листопада 2013 року встановлено, що трудові відносини, що склалися між сторонами спору регулюються строковим трудовим договором № 829 від 16 лютого 2012 року.

Згідно з п.2.1 трудової угоди № 829, за виконану роботу замовник, яким є ВАТ «Київський завод комунального машинобудування «Коммаш», сплачує грошову винагороду в розмірі згідно положення про оплату праці, згідно акту, де перелічені фактично виконані роботи, відпрацьований якісно та ефективно робочий час.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Позивач в судовому засіданні підтвердив, що у березні та у квітні 2012 року він отримав заробітну плату. Виплата заробітної плати ОСОБА_3 також підтверджується відомістю про виплату грошей за квітень 2012 року (а.с.56).

Таким чином, виходячи з умов укладеного між сторонами трудового договору, та установивши, що заробітна плата ОСОБА_3 за березень та квітень 2012 року була виплачена, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати за цей період відсутні.

Інформація товариства до Пенсійного фонду про нараховану заробітну плату ОСОБА_3 за березень 2012 року у сумі 2250 грн. не може свідчити, що саме така сума підлягала виплаті працівнику, оскільки ця сума без відрахувань обов'язків платежів та податків. А тому при доведеності факту виплати позивачу заробітної плати в цей період, підстав для стягнення заробітної плати в розмірі більшому ніж виплачена, немає.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, а тому, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 24 листопада 2014 року підлягає зміні з виключенням з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск строку позовної давності щодо вимог про стягнення заробітної плати. В іншій частині рішення є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 218, , 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року -змінити, виключити з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск строку позовної давності щодо вимог про стягнення заробітної плати.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: