У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Амелін В.І., розглянувши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, на рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 11 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) про стягнення збитків та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4. звернувся до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючти його тим, що ОСОБА_4 на праві власності належить автомобіль «Suzuki», модель «Grand Vitara 2.0», д.н.з. НОМЕР_1, що був пошкоджений 20 липня 2013 року близько 04 год. 30 хв. на території приватної автомобільної стоянки по пров. Рибальському, 10-б в м. Полтава в результаті пожежі, що відбулась внаслідок підпалу. На вказаній автостоянці автомобіль позивача перебував на підставі договору на стоянку автомобіля від 16 травня 2011 року, укладеного нею з відповідачем, умови якого вона виконувала належним чином: регулярно та у повному розмірі сплачувала щомісячні платежі, майже щодня залишала автомобіль на вказаній стоянці на 56-му місці. Зазначав, що умови договору з надання послуг автостоянок суб'єктами підприємницької діяльності урегульовані «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 115 від 22 січня 1996 року, а відповідач надавав позивачу послуги зі зберігання транспортного засобу та згідно цивільного законодавства зобов'язаний вживати усіх заходів для забезпечення схоронності речі, проте допустив бездіяльність, яка виразилась в неналежному виконанні своїх обов'язків, в тому числі, щодо обладнання автостоянки, у зв'язку з чим повинен нести відповідальність за пошкодження майна позивача.

З огляду на вказані обставини, враховуючи уточнені позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача завдані пошкодженням автомобіля «Suzuki», модель «Grand Vitara 2.0», д.н.з. НОМЕР_1, збитки в розмірі 140 515 грн 20 коп., моральну шкоду в сумі 20 000 грн, а також судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2на користь ОСОБА_4 кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 100 000 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В решті позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що відповідач, як особа, на яку покладено обов'язок зберігати майно за договором, у відповідності до вимог ст. ст. 950, 951 ЦК України, п. п. 8, 27 «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, зобов'язаний відшкодовувати шкоду, завдану майну, що прийняте ним на зберігання, навіть за відсутності вини в завданні шкоди такому майну.

Таким чином, із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, на рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 11 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення збитків та моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Амелін