Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року Комінтернівський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Колодяжної І.М.

при секретарі -Гончарові С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» про зміну формулювання звільнення, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» про зміну формулювання звільнення зі ст. 38 КЗпП України на ч.3 ст.38 КЗпП України, стягнення вихідної допомоги у розмірі 6743,94 грн.та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.07.2014 року по день фактичного розрахунку та за період випробувального терміну з 26.01.2014 р. по 19.03.2014 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 26 січня 2014 року вона була прийнята на роботу на посаду «фахівця з продажу відділення мережі магазинів «ПроСтор» Харківського регіону в магазин № 547, який розташований за адресою: м. Харків, пр-т Гагаріна, 179, як їй усно пояснили, з випробувальним терміном.

Після того, як вона пропрацювала, виконуючи усі обов'язки, її офіційно, на підставі Наказу № 437-к від 19.03.2014 року було прийнято на роботу на посаду «фахівця з продажу відділення мережі магазинів «ПроСтор» Харківського регіону в магазин № 547, який розташований за адресою: м. Харків, пр-т Гагаріна, 179.

При прийомі на роботу в офісі компанії, на вимогу керівництва, для отримання заробітної плати, вона підписала два договори «про відкриття, обслуговування та кредитування поточного рахунку фізичної особи» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 13.03.2014 року з ПАТ «Банк Кредит Дніпро». Чому саме два договори їй не пояснили.

Наказ № 437-к від 19.03.2014 року їй було надано без підпису керівника та печатки підприємства. На прохання надати, належним чином оформлений наказ, їй було відмовлено.

Позивач є студенткою четвертого курсу заочного відділення «Полтавського університету економіки і торгівлі». З 17 по 27 травня 2014 у неї була сесія, тому вона заздалегідь написала заяву про надання додаткової оплачуваної відпустки на час сесії, як того вимагає закон.

Керуюча магазином № 547 ОСОБА_3 відмовилася прийняти і передати цю заяву, при цьому сказала, що в «ПроСторі» нікому сесії не оплачують, і надала бланк заяви, де зазначено - прохання на відпустку за свій рахунок, однак позивач його підписати відмовилася, вважаючи це незаконним.

Після дзвінків керівництву, заяву позивача прийняли, але пообіцяли її звільнити.

До того, як позивач звернулася з вимогою надати їй оплачувану відпустку, вона отримувала значно більшу заробітну плату на обидві картки.

Позивач неодноразово вимагала від керівництва, відповідно до ст. 30 ЗУ «Про оплату праці» надати розрахунок загальної суми заробітної плати з розшифруванням за видами виплат, розміру й підстав відрахувань із заробітної плати та суми заробітної плати, що належить до виплати. Проте, за весь час роботи і після звільнення розрахунок надано не було.

Крім того, за усною вказівкою керівництва (письмові накази не видавалися), кілька разів на місяць вона працювала в нічну зміну з 21 до 9 години ранку, для переобліку товару та наклеювання нових цінників, не кажучи про вихідні та святкові дні.

Оскільки керівництво відмовлялося надавати розрахунок загальної суми заробітної плати, позивачеві невідомо, чи обліковувалось і чи оплачувалось, згідно з існуючими вимогами, залучення працівників до роботи у вихідні та святкові дні, а також у нічний час.

Час початку та закінчення роботи фіксувався в журналі під розпис.

15.07.2014 року позивачем подано заяву про звільнення з підстав передбачених ч.3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю. Причини звільнення були вказані в заяві, а саме: систематичне ненадання керівником магазину № 547 ОСОБА_3 затвердженого графіка роботи (ст.57,69 КЗпП України); систематичне ненадання керівником магазину № 547 ОСОБА_3 часу на їжу (ст. 66 КЗпП України); хамське і грубе ставлення керівника магазину № 547 ОСОБА_3 по відношенню до співробітників; систематичне ненадання розрахункових листків нарахування заробітної плати із зазначенням кількості відпрацьованого часу, вирахувань, премій (ст.30 Закону України «Про працю»); фактична зміна оплати праці в бік погіршення (ст. 103 КЗпП України).

Однак, позивача було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП Украйни, згідно наказу №1263-к від 21.07.2014р. З належним чином оформленим наказом її не ознайомили та копію не видали.

В порушення ст. 48 КЗпП України та «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях» № 58 від 29.07.93г., у трудовій книжці позивача підстава звільнення вказана ст.38 КЗпП України без вказівки пункту статті, а саме ч.3.

Крім того, позивачеві не було виплачено в день звільнення вихідної допомоги в розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, та середнього заробітку в порядку ст.117 КЗпП України за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивачем приведено розрахунок цих сум, відповідно до якого розмір середньомісячної заробітної плати обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995г. №100 по формулі: Вп=(31+32):К1хК2, де: 31 - заробітна плата за 1-й місяць до звільнення; 32 - заробітна плата за 2-й місяць до звільнення; К1 - кількість фактично відпрацьованих днів за 2 місяці; К2 - середньомісячна кількість робочих днів за 2 місяці. Відпрацьовано у травні - 129:8=16,12 днів, у червні - 207:8=21,03 днів, тобто К1 складає- 16.12-21.03=42.07 днів: К2 складає 42,07:2=21,03 днів. Як вказано вище, заробітну плату вона отримувала на банківські картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2. Відповідно до виписок по рахунку Банка «Кредит Дніпро» по цих картках заробітна плата у травні склала - 2134,01 грн. (31); у червні - 2360,30 грн. (32). Вп= (2134,01+2360,30):42,07x21,03= 2247,98 грн. (вихідна допомога, розрахунок за 1 місяць). В день звільнення позивач отримала 1400,00 грн.

Таким чином, позивач вважає, що з ТОВ «СТИЛЬ Д» підлягає стягненню 2247,98х3=6743,94грн„ відповідно до ст.44 КЗпП України.

Як вказано вище позивач приступила до роботи 26 січня 2014 року, між тим заробітну плату почала отримувати з моменту офіційного оформлення, тобто з 19.03.2014 р. До офіційного оформлення вона пропрацювала 312 годин. Тому позивач вважає, що з ТОВ «СТИЛЬ Д» підлягає стягненню середня заробітна плата за період з 26.01.2014 по 19.03.2014р.

В судове засідання позивач не з»явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала, просила його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з»явилася, надала заперечення на позовну заяву, в яких проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на безпідставність позовних вимог.

Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Наказом ТОВ «СТИЛЬ Д» за № 437-к від 19.03.2014 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду спеціаліста з продажу Відділення мережі магазинів «ПроСтор» Харківського регіонуТовариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» .

13.03.2014 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено два договори про відкриття, обслуговування та кредитування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки в ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

Наказом ТОВ «СТИЛЬ Д» за № 1564-к від 15.05.2014 року ОСОБА_1 надано додаткову оплачувану відпустку з 17 травня 2014 року по 27 травня 2014 року на період настановних занять, виконання лабораторних робіт, складання сесії у Полтавському університеті економіки і торгівлі з оплатою в порядкута розмірах відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

15.07.2014 року ОСОБА_1 звернулася доТовариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» з заявою про звільнення її за власним бажанням з 23 липня 2014 року на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, а саме: систематичне ненадання керівником магазину № 547 ОСОБА_3 затвердженого графіка роботи (ст.57,69 КЗпП України); систематичне ненадання керівником магазину № 547 ОСОБА_3 часу на їжу (ст. 66 КЗпП України)); хамське і грубе ставлення керівника магазину № 547 ОСОБА_3 по відношенню до співробітників; систематичне ненадання розрахункових листків нарахування заробітної плати із зазначенням кількості відпрацьованого часу, вирахувань, премій (ст.30 Закону України «Про працю»); фактична зміна оплати праці в бік погіршення (ст. 103 КЗпП України).

Листами за вих. №303 та №305 від 21.07.2014 року ТОВ «Стиль Д» повідомило ОСОБА_1, що обставини, викладені нею в заяві на звільнення, не підтверджені відповідними доказами, як того вимагає діюче законодавство та не вбачає порушення її трудових прав, тому не погоджується з викладеною в заяві на звільнення підставою (ч.3 ст. 38 КЗпП України).

Наказом ТОВ «СТИЛЬ Д» №1263-к від 23.07.2014 року ОСОБА_1 звільнена з посади спеціаліста з продажу Відділення мережі магазинів «ПроСтор» Харківського регіонуТовариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д», за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП Украйни, на підставі її заяви та в той же день ОСОБА_1 ознайомлена з даним наказом,про що свідчить її підпис в наказі, при ознайомленні з яким своєї незгоди не висловила.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що факти невиконання відповідачем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, які б давали підстави для звільнення ОСОБА_1 згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України, недоведені.

Крім того, посилання позивача ОСОБА_1 на той факт, що 26 січня 2014 року вона була прийнята на роботу на посаду «фахівця з продажу відділення мережі магазинів «ПроСтор» Харківського регіону в магазин № 547, з випробувальним терміном, також документально не підтверджено.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «Стиль Д» позивачеві ОСОБА_1 виплачено всі суми, що належить до виплати від підприємства, що підтверджується додатком до особового рахунку за 01.03.2014 року по 31.07.2014 року та розрахунковими листками за березень-липень 2014 року.

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст.38, 44, 232,233 КЗпП України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. М. Колодяжна