У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді Оніпко О.В., суддів : Хилевича С.В., Собіни І.М.

секретар - Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рокитнівського районного суду від 02.12.2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з"явились у судове засідання дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рокитнівського районного суду від 02.12.2014 р. позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено : зобов»язано ОСОБА_1 усунути перешкоди позивачам у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати ключі від вказаної квартири.

Вселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 та встановлено порядок користування вказаною квартирою : виділено у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житлову кімнату, площею 11,1 кв. м, у користування ОСОБА_1 житлову кімнату, площею 16.3 кв.м, інші приміщення залишено у спільному користуванні сторін та зобов»язано ОСОБА_1 не чинити перешкод позивачам у користуванні ними.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач вважає його незаконним, оскільки судом при визначенні порядку користування спірною квартирою не враховано, що частина її приміщень є самочинним будівництвом (прибудовою) за винятком двох житлових кімнат, загальною площею 27,4 кв.м., тому у позивачів не виникає і права користування ними.

Також порушено вимоги житлового законодавства, оскільки спірна квартира призначена для проживання лише однієї сім»ї, однак, внаслідок визначеного судом порядку, його та членів його сім»ї примусово вселено в одну кімнату, яка є прохідною, чим порушено інтереси його малолітньої дитини та її право на нормальний розвиток, а позивачів - осіб різної статі старше 9-ти років - вселено в іншу. Оскільки він та члени його сім»ї вселилися у спірне житло за згодою попереднього власника ОСОБА_5, тому лише вони мають право користування усією квартирою. Просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4

__________________________________________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інст. - Комзюк А.Ф.

Провадження № 22ц/787/ 133/2015 Доповідач - Оніпко О.В.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді 1-ї інстанції, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.12.2012 р., яка відкрилась після смерті батька сторін ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, позивачам та відповідачу належить на праві власності кожному по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1, що стверджується витягом про державну реєстрацію прав від 18.05.2012 р.( а.с. 7-9).

З вказаних документів та з плану квартири у технічному паспорті від 12.07.2011 р. вбачається, що вона складається з двох житлових кімнат 2-5 площею 16,3 кв. м та 2-4, площею 11,1 кв. м , а коридор 2-1 площею 6,6 кв.м , кухня 2-2, площею 14,1 кв.м , санвузол 2-3, площею 6.2 кв.м та допоміжна 2-6, площею 13.4 кв.м є самочинним будівництвом (а.с. 10).

28.08.2014 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, встановлення порядку користування ним та вселення.

Згідно з ч. 2 ст. 355, ч.1 ст. 356 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 361 цього Кодексу встановлено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За положеннями ст.358 цього Кодексу, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до роз»ясень п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» N 20 від 22.12.1995 р., квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно з висновком експерта від 21.02.2014 р. за № 40110/2-С, виділ кожному із співвласників в натурі належних їм часток квартири без втрати їх цільового призначення неможливий ( а.с. 64-65).

Також, рішенням апеляційного суду Рівненської області від 10.06.2014 р. скасовано рішення Рокитнівського районного суду від 14.04.2014 р., та в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні - 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 - відмовлено ( а.с. 12-15).

Згідно з поясненнями ОСОБА_3 та представників ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції, ані вони, ані відповідач не дійшли згоди щодо виплати іншому співвласнику грошової компенсації за належні кожному з них на праві власності частки у спірному житлі.

За наведених обставин, місцевий суд, у відповідності до вимог закону, обгрунтовано визначив порядок користування нерухомим майном, що перебуває у спільній частковій власності сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що частину приміщень у спірній квартирі складають самочинно збудовані приміщення, які залишені у спільному користуванні сторін, не заслуговують на увагу та не є підставою для відмови у задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки спірні правовідносини, що виникли між сторонами, стосуються встановлення між ними порядку користування квартирою, а не виділу в натурі належних позивачам часток у нерухомому майні та їх відчудженням в подальшому.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду, викладених у рішенні та не є підставою для його скасування.

Оскільки рішення судом 1-ї інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Рокитнівського районного суду від 02.12.2014 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий

Судді :