Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2929/14-ц

номер провадження 2/695/51/15

12 січня 2015 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонного суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Таратін В.О.

при секретарі Курченко В.М.,

з участю прокурора Івженко Т.Б.,

представника ОСОБА_1,

розглянувши цивільну справі за позовом ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу №4, ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог - Золотоніський міжрайонний прокурор про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, припинення права власності на земельну ділянку, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,відновлення права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ЖБК №4, головою якого є ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог - Золотоніський міжрайонний прокурор про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, припинення права власності на земельну ділянку, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, відновлення права власності на земельну ділянку, стягнення судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона, є членом житлово-будівельного кооперативу № 4 (надалі ЖБК), що розташований в АДРЕСА_2. Згідно Протоколу зборів ЖБКвід 03.08.2009 року за № 2 та Протоколу ЖБКвід 15.11.2011 року за №4 було вирішено продати земельну ділянку площею 0,0092 га. ОСОБА_3 під будівництво магазину промислових товарів.Право власності ЖБК вказану земельну ділянку стверджувалось Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 343932 від 14.11.2011 р.

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.12.2011 р. ЖБК №4 в особі голови правління (кооперативу) ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 купив земельну ділянку площею 0,0092 га, в АДРЕСА_2. ОСОБА_3 виготовив на своє ім'я Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №191870, виданий 06.06.2012 року, що ствердило його право власності на вказану земельну ділянку.

Позивач вважає, що протоколи зборів ЖБК № 4 від 03.08.2009 р. за №2 та від 15.11. 2011 року за №4, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 06.12.2011 р. та Державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЯК №191870, виданий 06.06.2012 року, мають бути визнані в судовому порядку недійсними.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовну заяву в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, в попередніх судових засіданнях заперечував з приводу задоволення позову, мотивуючи свою позицію тим, що 07.07.2008 року загальними зборами членів ЖБК №4 був затверджений Статут ЖБК. 25.08.2009 року державним реєстратором виконкому Золотоніської міської ради була проведена державна реєстрація юридичної особи ЖБК №4, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрації юридичної особи. Відповідно до статуту ЖБК №4 кооператив має право продавати вільну від забудови частину земельної ділянки третім особам. Голова правління ЖБК безпосередньо керує роботою Правління ЖБК і в цілому діяльністю ЖБК, до компетенції голови ЖБК відносяться зокрема дія без довіреності від імені ЖБК і представленні інтересів ЖБК у всіх органах влади і управління, у відносинах з фізичними і юридичними особами,підписання договорів. 26.11.2009 року рішенням Золотоніської міської ради №47-82/У «Про затвердження матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки ЖБК №4 під існуючим багатоповерховим будинком по АДРЕСА_2» був наданий дозвіл ЖБК №4 на розробку проекту відведення земельної ділянки в АДРЕСА_2 під існуючим багатоповерховим будинком за рахунок земель Золотоніської міської ради площею 0,25 га.

24.02.2011 р.винесено рішення Золотоніської міської ради № 4-29/УІ «Про надання земельної ділянки площею 0,25 га ЖБК №4 під існуючий жилий 5-ти поверховий будинок та його обслуговування, у власність в АДРЕСА_2.»

Продаж земельної ділянки здійснюється за 6700,00 грн. які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору. Голова ЖБК ОСОБА_4 укладаючи та підписуючи від імені ЖБК №4 договір купівлі-продажу земельної ділянки, діяла на підставі Статуту ЖБК №4, яким встановлено, що ЖБК має право продавати вільну від забудови частину земельної ділянки третім особам. Отже договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 06.12.11 року між ЖБК №4 та ОСОБА_3 повністю відповідає вищевказаним нормам ЦК України та вимогам Статуту ЖБК №4, а отже, відсутні підстави, встановлені законом, для визнання цього договору купівлі-продажу недійсним.

Представник відповідача ЖБК №4 - ОСОБА_4, в судове засіданняне з'явилась жодного разу, у зв'язку з чим судом ухвалено провести розгляд у її відсутність.Прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Позивач ОСОБА_2 є членом ЖБК №4 з 1978 р., про що зазначено у довідці №12 від 28.07.1992 р. та реєстраційному посвідченні №7481 від 11.02.1993 р. Відповідно до вказаної довідки позивачці передано у приватну власність квартиру №12 у зв'язку з повною сплатою вартості квартири (передачею грошового внеску в розмірі вартості квартири).

Відповідно до реєстраційного посвідчення від 11.02.1993 р. за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на АДРЕСА_1 кооперативу ЖСК №4. Будь які відомості щодо земельного пайового внеску членом кооперативу відсутні.

Натомість 24.02.2011 р. винесено рішення Золотоніської міської ради № 4-29/УІ «Про надання земельної ділянки площею 0,25 га ЖБК №4 під існуючий жилий 5-ти поверховий будинок та його обслуговування, у власність в АДРЕСА_2. Отже земельна ділянка була передана кооперативу не його членами, як паєм, а органом місцевого самоврядування.

Відповідно до п.5.3 Статуту ЖБК №4 кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до п.5.5 Статуту члени ЖБК №4 не володіють правом власності на майно кооперативу, а мають зобов'язання по відношенню до ЖБК.

6.12.2011 р. між ЖБК №4 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0092 га, що розташована по АДРЕСА_2, який посвідчено державним нотаріусом Золотоніської державної нотаріальної контори і внесено запис в реєстр за №1641.

Право власності ОСОБА_6 на придбану земельну ділянку закріплено Державним актом від 6.06.2012 р.

Позивачка звертаючись із даним позовом до суду зазначала, що підставою для визнання недійсними протоколів зборів ЖБК № 4 від 03 серпня 2009 року за № 2 та від 15 листопада 2011 року за № 4 є те, що збори ЖБК №4 3 серпня 2009 року та 15.11.2011 року не проводилося і рішення про продаж земельної ділянки площею 0,0092 га не приймалося. Але, дізнавшись про підробку таких рішень зборів кооперативу та підписання договору купівлі-продажу ОСОБА_7 без законних повноважень вона та інші члени кооперативу зверталися до правоохоронних органів, внаслідок чого за даним фактом було відкрито кримінальне провадження.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 30 жовтня 2013 року підозрювану ОСОБА_7 було звільнено від кримінальної відповідальності в зв'язку зі зміною обставин у кримінальному провадженні, а кримінальне провадження закрито.

В даній ухвалі зазначено, що ОСОБА_8, будучи відповідно до протоколу зборів ЖБК № 4 від 25 квітня 2008 року за № 1 головою ЖБК № 4, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , склала завідомо підроблені документи - протоколи зборів ЖБК № 4 від 03 серпня 2009 року за № 2 та від 15 листопада 2011 року за № 4, відповідно до яких ЖБК № 4 було вирішено продати земельну ділянку площею 0,0092 га. ОСОБА_3 під будівництво магазину промислових товарів, а в подальшому використала їх для здійснення продажу земельної ділянки, що належала відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 343932 від 14 листопада 2011 року - ЖБК № 4, приватному підприємцю ОСОБА_3, не маючи на це законних повноважень. Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.358 КК України - підроблення офіційного документа, який посвідчує особа, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем та іншою особою.

Також, в ухвалі зазначається, що ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого їй правопорушення визнала повністю, тобто визнала фактичні обставини справи, які є предметом розгляду і у даній цивільній справі. А тому, вказані обставини є такими, які передбачені ч.1 та ч.4 ст.61 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При цьому особа має обґрунтувати порушення її прав, завданих неправомірними діями чи рішеннями, або в даному випадку вчиненим правочином купівлі-продажу, що позивачкою не було здійснено.

Згідно із частиною другою статті 16, статтею 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Положення частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Разом із тим віндикація як спосіб захисту права власності застосовується, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном.

Отже, право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник цього майна.

За матеріалами справи установлено, що позивачка ОСОБА_2 не є власником майна, що оспорюється, оскільки власником майна є ЖБК №4. А за тих обставин позивачка ОСОБА_2 не була стороною договору купівлі-продажу земельної ділянки від 6.12.2011 р, укладеного ЖБК №4 та ОСОБА_3

Така правова позиція узгоджена зокрема у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Так, Цивільним кодексом України в главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст. ст. 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача.

Частина 1 ст.388 ЦК України передбачає, що у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

При цьому за змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Враховуючи вимоги ст.10 ЦПК України та виходячи зі змісту п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, власник зобов'язаний довести, що майно вибуло з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі, а набувач - довести, що він придбав майно за відплатною угодою й що він не знав і не міг знати про те, що придбаває майно в особи, якій не належить право його відчуження.

Якщо майно вибуло з володіння власника за його волею (передано за договором іншій особі, яка його відчужила) він не має право вимагати повернення майна від добросовісного набувача.

Ст.387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки спірна земельна ділянка, як майно, належала ЖБК №4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 343932 від 14.11.2011 р., а не його членам, то право вимоги з обранням належного способу судового захисту належить власнику майна, тобто ЖБК №4, а не позивачці ОСОБА_2

У зв'язку з вищезазначеними положеннями норм матеріального права не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_2

У відповідності до ст.88 ЦПК України суд відмовляє стороні у стягнені судових витрат.

Керуючись ст.ст. 208-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя В. О. Таратін