Справа № 642/528/15ц
Провадження 2/642/518/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.

з участю секретаря - Самотой М.Є.,

прокурора - Туліна Р.А.,

представника позивача - Путінцевої Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова цивільну справу за позовом Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як представника органу опіки та піклування, до ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,

про відібрання малолітньої дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2015 року Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, просить відібрати у відповідачки вказану дитину, без позбавлення її батьківських прав, та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини з усих видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з перерахуванням коштів на користь державного виховного закладу для дітей, до якого буде влаштовано дитину.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що на обліку служби у справах дітей Ленінського району перебувають малолітні діти відповідачки: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як такі, що опинились у складних життєвих обставинах. Квартира, в якій мешкає з дітьми відповідачка, потребує ремонту, заміни електродротів, шпалер та інше. До служби у справах дітей надійшла інформація про те, що 1 січня 2015 року о 3 год. 50 хвил. від оператора №102 надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 2 напроти АЗС «ТНК» бригадою швидкої медичної допомоги виявлена дитина, яка знаходилась у колясці на вулиці без супроводу батьків у морозну погоду (-20 градусів). Дитина була влаштована до дитячої лікарні. В ході перевірки встановлено, що в новорічну ніч відповідачка з сином ОСОБА_3 та співмешканцем знаходилась у знайомих за адресою: АДРЕСА_1, де святкували Новий рік, після сварки зі співмешканцем відповідачка залишила дитину на нього, покинула знайомих і пішла додому. Про зникнення сина відповідачка дізналась о 9 год. від співмешканця ОСОБА_6, який і зателефонував до міліції. 13 січня 2015 року питання про негайне відібрання дитини було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконкому Харківської міської ради. 21 січня 2015 року прийнято рішення про негайне відібрання дитини та тимчасове влаштування її до закладу для дітей відповідно до віку та стану здоров'я. Позивач зазначає, що, на його думку, відповідачка безвідповідально поставилася до долі дитини, завідомо залишила її в небезпечному для життя стані, дитина не мала можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство.

У судовому засіданні представника позивача Путінцева Л.Ю. позов підтримала, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Також зазначила, що відповідачка відвідує дитину в лікарні, забезпечує дитину всім необхідним в лікарні, та після вказаних подій почала ремонт в квартирі. Їй надано рекомендації провести ремонт, зареєструвати шлюб з ОСОБА_6, який є біологічним батьком дітей, якому слід отримати документи.

Відповідачка позов не визнала, пояснила, що любить сина. Вона перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_6, від шлюбу мають двох дітей. Новий рік вони святкували у знайомих, посварились зі співмешканцем, та дитина у колясці залишилась з батьком, а вона пішла додому. Всю ніч вона телефонувала йому, щоб дізнатися, де дитина, однак він не відповідав. Вранці вона дізналась, що він зустрічав знайомих та продовжував святкувати, багато випив та заснув, нічого не пам'ятаючи, а люди зателефонували в міліцію, оскільки дитина в колясці перебувала на вулиці. Вона щоденно відвідує дитину в лікарні, піклується про сина, привозить необхідні йому речі, продукти харчування, проводить з ним час, сумує за дитиною та бажає як найшвидше забрати дитину додому. Вони перебувають у скрутному матеріальному становищі, вона отримує близько 3 тис. грн. допомоги на дітей, а співмешканець має тимчасові заробітки. В даний час вони врахували рекомендації позивача, провадять ремонт, придбали всі необхідні матеріали, однак підтримувати бездоганний порядок у квартирі їй важко, оскільки у неї двоє малолітніх дітей. Вона дитину ніколи не кидала напризволяще, та не могла передбачити таку поведінку співмешканця.

Прокурор Тулін Р.А., який вступив у справу в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою захисту прав та його законних інтересів, надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що підстави для відібрання дитини у відповідачки відсутні. Зазначив, що безпідставним є твердження позивача про залишення дитини в небезпечному стані, оскільки відповідачка залишила дитину на співмешканця. Також зазначив, що згідно п.п. 58-60 Рішення Європейського Суду України з прав людини у справі «Савіни проти України» суд зауважив, що дослідженню під час розгляду також підлягають питання, чи виконали відповідні органи свій конвенційний обов'язок зі збереження єдності сім'ї та чи дослідили вони достатнім чином ефективність менш суворих альтернативних заходів перед тим, як клопотати про відібрання дітей від батьків. З матеріалів справи вбачається, що компетентним державним органом питання доцільності та достатності застосування менш суворих заходів, аніж відібрання дітей від батьків, також не розглядалося. Крім того, прокурор зазначив, що відповідачка позитивно характеризується з місцем навчання, інформації щодо наявності фактів насильства у вказаній сім'ї до органів міліції не надходило. Після візиту представників служби у справах дітей сім'єю ОСОБА_3 розпочато ремонт, навіть незважаючи на низький рівень матеріальної забезпеченості. Будь-які підстави для висновку про наявність небезпеки для життя і здоров'я дитини відсутні. Позовні вимоги не відповідають положенням Конвенції ООН про права дитини.

Суд, вислухавши представника позивача Путінцеву Л.Ю., відповідачку, прокурора Туліна Р.А., дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Відповідачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, має двох малолітніх дітей: доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, які перебувають на обліку служби у справах дітей Ленінського району, як такі, що опинились у складних життєвих обставинах.

Офіційно відповідачка є одинокою матір'ю, та отримує відповідну допомогу на дітей.

Листом № 1 від 02.01.2015 року Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17 повідомила службу у справах дітей про те, що 1 січня 2015 року до педіатричного відділення бригадою швидкої медичної допомоги було доставлено дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рапорту працівника міліції Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області дитина була знайдена на вул. Шевченка, 2 без видимих тілесних ушкоджень у дитячому візочку.

Листом начальника СКМСД Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківські області №61/20 від 03.01.2015 року заступника начальника Управління служб у справах дітей повідомлено про те, що 1 січня 2015 року о 3 год. 50 хвил. від оператора «102» надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 2, напроти АЗС «ТНК» БШМД № 201 виявлена дитина віком біля 5 місяців, яка знаходилась у колясці на вулиці без супроводу батьків у морозну погоду (на вулиці мінус 20 градусів морозу). Дитина була передана до Харківської клінічної лікарні №17. 1 січня 2015 року близько 9 год. 00 хвил. до міліції зателефонував ОСОБА_6 щодо зникнення сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В ході перевірки інформації та опитування ОСОБА_6 було встановлено, що новорічну ніч він разом з цивільною дружиною ОСОБА_3 та спільним сином ОСОБА_3 знаходились у знайомого за адресою: АДРЕСА_1, де святкували Новий Рік. Близько 3 год. 00 хвил. між подружжям виник конфлікт на сімейному ґрунті, після чого вони вирішили повернутися додому. По дорозі додому ОСОБА_6 віз коляску з дитиною, а ОСОБА_2 йшла поруч. В ході конфлікту ОСОБА_6 розгнівався на ОСОБА_2 та разом з сином направився в у сторону домоволодінь, залишивши ОСОБА_2, яка пішла додому одна. Тим часом ОСОБА_6 зустрів на вулиці раніше невідому йому компанію людей, з якими на вулиці почав розпивати спиртні напої, після чого внаслідок сильного алкогольного сп'яніння нічого не пам'ятає. Близько 8 год. він прокинувся на станції метро «Київська», про те, що залишив дитину в колясці на вулиці та де саме, не запам'ятав, та направився додому, де його чекала ОСОБА_2, на її питання, де їхня дитина, він пояснити нічого не зміг, після чого звернувся до міліції з приводу зникнення сина. Дитина знаходиться у лікарні, вирішується питання щодо притягнення батьків до відповідальності, інформація направлена до служби у справах дітей (а.с.10).

Про вказані обставини відповідачка та ОСОБА_6 зазначили у своїх письмових поясненнях на адресу начальника служб у справах дітей від 5 січня 2015 року (а.с.11-12).

Як вбачається з акту обстеження умов проживання відповідачки,складеного 6 січня 2015 року працівниками служби у справах дітей (а.с.8), відповідачка проживає у 2-х житлових кімнатах комунальної квартири АДРЕСА_2 разом з дітьми, матір'ю ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, інвалідом 2 групи, та біологічним батьком дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, який працює неофіційно поваром. Квартира потребує ремонту - стеля з дірками, в одній кімнаті розпочатий ремонт, проведена нова електропроводка, пошпакльовано одну стіну.

ОСОБА_6 не має паспорту, зареєстрований в м. Змійові.

Як зазначено у вказаному акті, зі слів матері та бабусі випадок зловживання алкоголем батьками двох дітей одиночний. Самотня мати отримує 2 700-2 800 грн. щомісячних державних виплат на дітей. Власниками вказаного житла є бабуся (1/3 частина) та мати дітей -2/3 частини.

За наслідками обстеження комісією надано наступні рекомендації сім'ї: матері - отримати ідентифікаційний код на малолітню дитину, біологічному батьку у місячний термін отримати новий паспорт та встановити батьківство відносно дітей, до 9 травня 2015 року закінчити ремонт - пофарбувати вікна, двері, поклеїти шпалери та інше. До служби у справах дітей принести копії документів.

Суд, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 170 Сімейного Кодексу суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них або відібрання дитини від інших осіб, з якими вона проживає (ч.5 ст.170 СК), у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Перелік підстав для відібраня дитини зазначений у п.2-5 є вичерпним.

У даному випадку, при розгляді даної категорії справ необхідно у кожному випадку виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 15, 16 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З довідки Харківської міської клінічної лікарні №17 № 64 від 20.01.2015 року, виданої головним лікарем та завідуючим педіатричним відділенням, вбачається, що відповідачка з 2 січня 2015 року щоденно приходила в педіатричне відділення, цікавилась станом здоров'я своєї дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, придбавала та передавала необхідні для лікування дитини ліки, засоби гігієни та харчування.

З характеристики відповідачки, наданої Харківським професійним ліцеєм будівництва та комунального господарства вбачається, що вона навчається з 2011 року за професією «манікюрник, педікюрник, візажист». Зарекомендувала себе позитивно, є відповідальною, врівноваженою, стриманою, користується авторитетом серед одногрупників. Не має вад здоров'я. Знаходиться на вільному відвідуванні навчальних занять у зв'язку з доглядом за малолітніми дітьми.

З характеристики відповідачки, наданої дільничним інспектором Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, вбачається, що вона характеризується задовільно, спиртними напоями не зловживає, наркотичні речовини не вживає, до адміністративної або кримінальної відповідальності не притягалась, скарг та заяв відносно неї не надходило.

З наданих фотографій вбачається, що в квартирі проводиться ремонт, встановлений нова сантехніка, що підтвердив і представник позивача.

З характеристики ОСОБА_6 - її цивільного чоловіка, наданої дільничним інспектором Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, вбачається, що він характеризується задовільно, спиртними напоями не зловживає, наркотичні речовини не вживає, скарг та заяв відносно нього не надходило, із раніше судимими особами зв'язок не підтримує, судимий, перебуває на обліку у кримінально-виконавчій інспекції.

Згідно з сертифікатом Харківського обласного наркологічного диспансеру про проходження профілактичного наркологічного нагляду серії 12 ЯЯХ № 406801 від 03.02.2015 року ОСОБА_6 наркологічних захворювань не виявляє. Згідно з довідкою поліклініки від 09.02.2015 року він оглянутий терапевтом, за станом здоров'я може відвідувати басейн.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитини» від 26.04.2001 р. № 2402 - III передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до Рішення Європейського Суду України з прав людини у справі «Савіни проти України» дослідженню під час розгляду такої справи також підлягають питання, чи виконали відповідні органи свій конвенційний обов'язок зі збереження єдності сім'ї та чи дослідили вони достатнім чином ефективність менш суворих альтернативних заходів перед тим, як клопотати про відібрання дітей від батьків.

З матеріалів справи вбачається, що компетентним державним органом питання доцільності та достатності застосування менш суворих заходів, аніж відібрання дитини від матері, також не розглядалося.

Згідно принципу шостого Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року малолітня дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наведені вище обставини та досліджені у судовому засіданні докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову.

Як вбачається з матеріалів справи, виняткових обставин для розлучення дитини з матір'ю суду не надано.

Належних доказів на підтвердження доводів про те, що відповідачка залишила свою дитину у небезпечному стані, матеріали справи не містять.

Та обставина, що відповідачка проявила необачність та не передбачала, що ОСОБА_6 доведе себе до такого стану сп'яніння, що засне на станції метро, залишивши дитину, не є достатньою підставою для відібрання у неї дитини.

Суд також враховує вік відповідачки, якій ІНФОРМАЦІЯ_8 року виповнилось лише 18 років, відсутність достатнього життєвого досвіду, внаслідок чого вона могла проявити необачність у вказаних життєвих обставинах.

Не надано суду і доказів щодо безвідповідального ставлення відповідачки до виховання дітей та догляду за ними до випадку, який став підставою для відібрання дитини, або після цього.

Наявні матеріали свідчать про відсутність у відповідачки умислу на залишення дитини в небезпеці, оскільки дитину вона залишила на цивільного чоловіка, з яким разом виховує двох малолітніх дітей. Дитина знаходилась у колясці, охайно одягнена, доглянута.

На думку суду, вона допустилась необачність, не передбачаючи наслідки залишення дитини з чоловіком після конфлікту з ним, який після цього вжив багато спиртного, внаслідок чого був неспроможний здійснити нагляд за дитиною. Однак відповідачка усвідомила свою провину в тому що сталося, любить свою дитину, щоденно відвідує її та бажає забрати її з дитячого закладу, куди вона на даний час поміщена.

Доказів неналежного ставлення відповідачки до виховання дітей та доглядом за ними, у тому числі за сином ОСОБА_3, суду не надано.

Дані про те, що квартира потребує ремонту, з урахуванням матеріального стану відповідачки, не може бути підставою для відібрання дитини.

Відповідачка усвідомила те, що сталося, про що свідчить її поведінка та піклування про дитину, яку вона виявляє. Наміру залишати дитину чи позбутися її вона не мала.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що до відповідачки застосовувались заходи впливу, як то попередження з боку органу опіки та піклування, органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що відсутні законні підстави, передбачені пунктами 2-5 частини першої статті 164 Сімейного Кодексу України для відібрання у відповідачки її малолітньої дитини.

Оскільки суд відмовляє в позові про відібрання дитини, відсутні і передбачені ч.4 ст. 170 СК України підстави для стягнення з відповідачки аліментів.

Керуючись ст.5, 6, 10, 57, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, п.п. 2-5 ч.1 ст. 164 СК України, ст.ст. 150, 170 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства» Декларацією прав дитини, суд

ВИРІШИВ:

У позові Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як представника органу опіки та піклування, до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнення аліментів, відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення, через Ленінський районний суд м. Харкова.

Суддя Л.Л. Шрамко