АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
-------------------------------------------------------
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Качана В.Я., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014р. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

встановила:

у серпні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 268 373,99грн. заборгованості за кредитним договором та 2 683,74грн. судового збору.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 22 листопада 2007р. між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 2001/ФК-07, на підставі якого позичальник отримав 309 400грн. з оплатою 14% річних за користування кредитом строком до 22 листопада 2016р.

30 червня 2010р. між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до якого позивачу були відступлені права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами відповідача.

Позивач стверджував, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 25 червня 2014р. виникла заборгованість, яка складається з тіла кредиту у сумі 268 373,99грн.

Рішенням суду від 12 грудня 2014р. позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Апелянт посилається на неповне встановлення судом обставин справи та неналежну оцінку доказів по справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 22 листопада 2007р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит № 2001/ФК-07, на підставі якого останній отримав 309 400грн. та зобов'язався погасити кредит до 22 листопада 2016р. і сплачувати щомісячно 14% річних за користування кредитним коштами.

30 червня 2010р. між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/1358/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
«Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до якого позивачу були відступлені

- 2 -

права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі і за договором відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, допустив заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Апелянт не заперечував отримання грошових коштів відповідно до кредитного договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 5.2.4. договору про іпотечний кредит сторони погодили, що кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором або за іпотечним договором.

З наданих позивачем суду першої інстанції документів встановлено, що відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, у зв'язку із чим допустив заборгованість.

Невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором також підтверджується копією рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2010р. за позовом ТОВ «Український промисловий банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (с.с.101).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегією суддів враховується, що відповідачем ні у суді першої інстанції, ні під час розгляду апеляційної скарги не було надано доказів виплати кредитної заборгованості після ухвалення 16 квітня 2010р. рішення суду про стягнення з нього 285 695грн. 94коп. заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, що підтверджує наявність заборгованості та право кредитора заявити вимоги про дострокове повернення кредиту.

Твердження апелянта про те, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження права вимоги до відповідача, спростовується наданою суду копією витягу з договору про передачу активі та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта банку від 30 червня 2010р., який посвідчений нотаріально, і повна копія якого надана апеляційному суду, та витягом з додатку № 2 до договору про перелік кредитних та забезпечувальних договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином

- 3 -

(відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З тексту договору про іпотечний кредит, який був укладений між Укрпромбанком та відповідачем, не було передбачено, що заміна кредитора здійснюється за згодою позичальника, тому доводи апелянта про те, що він не має зобов'язань перед позивачем, так як не підписував з ним договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права та є безпідставними.

Твердження апелянта про те, що він, як позичальник має переважне право викупу своєї кредитної заборгованості перед третіми особами, є надуманими та не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Крім того, з наданих позивачем документів вбачається, що відповідач був обізнаний про заміну кредитора у його зобов'язанні з серпня 2010р. та здійснював платежі по погашенню заборгованості на користь позивача.

Посилання апелянта на те, що він погашав кредитну заборгованість і на день розгляду справи судом тіло кредиту ним повністю погашено, доказами не підтверджено, хоча апеляційний суд надавав можливість апелянту надати такі докази.

Також безпідставними є доводи апелянта про неправомірність розірвання кредитного договору, строк дії якого спливає у листопаді 2016р., оскільки таких позовних вимог заявлено не було, а позивач скористався своїм право на вимогу про дострокове повернення кредитної заборгованості, що передбачено, як умовами кредитного договору, так і нормами матеріального права.

Разом з тим, перевіряючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, колегією суддів встановлено, що позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості тільки по тілу кредиту у сумі 268 373,99грн.

Проте, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2010р. встановлено, що станом на 30 червня 2009р. заборгованість за тілом кредиту становила 254 968грн. 61коп. (с.с.101).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, встановлення рішенням суду розміру заборгованості за тілом кредиту, яка була наявна у відповідача станом на 30 червня 2009р., повторному доведенню не підлягає, підстав вважати, що тіло кредиту було збільшено, не має, так як суду не було надано доказів, що відповідач отримував грошові кошти після 30 червня 2009р. від банку або позивача.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем суду першої інстанції (с.с.56), протягом березня 2013р. - грудня 2013р. відповідачем на погашення кредитної заборгованості було внесено 3783грн. 48коп., що спростовано відповідачем не було, тому колегія суддів вважає, що розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, повинен бути зменшений на вказану суму.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України зменшенню підлягає також і розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Судом правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, проте, неповно були встановлені обставини справи, тому рішення суду відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

- 4 -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014р. змінити, зменшивши розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до 251 185грн. 13коп., та розмір судового збору до 2 511грн. 85коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: