АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Майстер» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, зобов'язання повернення трудової книжки та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «Сервіс Майстер» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, стягнення повернення трудової книжки та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог зазначала, що наказом № 7-к від 07.02.2014 р. вона була звільнена з посади директора роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП України.

24.02.2014 р. вона в усній формі звернулася до директора ТОВ «Сервіс Майстер» Гетьманського О.І. про видачу їй трудової книжки, на що отримала відмову, з посиланням на те, що при звільненні не був закритий обхідний лист. 27.02.2014 р. вона письмово звернулася з заявою до ТОВ «Сервіс Майстер» про видачу трудової книжки, однак відповіді не отримала.

Посилаючись на порушення відповідачем вимог ст. 47 КЗпП України, що завдавало їй моральних страждань, просила суд зобов'язати відповідача видати їй належним чином оформлену трудову книжку, стягнути середній заробіток за час затримки її видачі, у розмірі 24 011,64 грн., та стягнути на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Справа №757/30958/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1987/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2014 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо пропуску нею строку звернення до суду за захистом порушених прав, початком перебігу якого є дата фактичної видачі трудової книжки, або день, коли працівник відмовився від її отримання.

Крім того вказувала на те, що в зв'язку з невидачею роботодавцем трудової книжки, не має можливості працевлаштуватися на іншу роботу, що приносить їй моральних страждань, а тому відповідач має відшкодувати моральну шкоду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ТОВ «Сервіс Майстер» просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що її доводи є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, наказом ТОВ «Сервіс Майстер» № 7-к від 07.02.2014 р. ОСОБА_1 була звільнена з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України на підставі поданої нею заяви від 24.01.2014 р. З наказом про звільнення була ознайомлена 07.02.2014 р.

27.02.2014 р. ОСОБА_1 направила на адресу ТОВ «Сервіс Майстер» заяву про направлення їй трудової книжки, оформлену відповідно до вимог діючого законодавства України.

19.03.2014 р. вона звернулася до Прокуратури Подільського району м. Києва з вимогою про проведення перевірки та захисту її прав у зв'язку з неправомірною відмовою відповідача у видачі їй трудової книжки, а 21.03.2014 р. з подібною заявою звернулася до Територіальної державної інспекції з питань праці м. Києва.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, повернення трудової книжки, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка пропустила строк звернення до суду за захистом порушених трудових прав, визначений ч.1 ст.233 КЗпП України на застосуванні якого наполягав представник відповідача.

З таким висновком суду погодитись не можна виходячи з наступного.

За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

З матеріалів справи убачається, що в день звільнення ОСОБА_1 не була видана трудова книжка, і обґрунтованої відповіді щодо причин невидачі їй трудової книжки відповідач не надав.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Оскільки невидача трудової книжки працівникові є триваючим порушенням, початком перебігу тримісячного строку для звернення до суду з позовом про видачу трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час затримки її видачі, слід вважати дату фактичної видачі трудової книжки, або день, коли працівник відмовився від її отримання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск позивачкою строку звернення до суду за захистом порушених трудових прав, до того ж неправильно застосував ст.267 ЦК України, яка не підлягає застосуванню до спірних трудових правовідносин.

Зважаючи на викладене рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Суд першої інстанції не з'ясував наступні обставини, та не надав їм відповідної правової оцінки.

Як убачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 працювала в ТОВ «Сервіс Майстер» на посаді директора за сумісництвом.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за №110, (зі змінами) на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи.

Згідно п.9 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством фінансів України від 28.06.1993 р. №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.1993 р. №76, запис у трудову книжку відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом за місцем основної роботи.

В суді апеляційної інстанції представник ТОВ «Сервіс Майстер» стверджував, що йому невідомо де знаходиться трудова книжка позивачки, оскільки вона працювала директором і відповідала, в тому числі і за ведення кадрової роботи в товаристві.

Сама позивачка підтвердила, що вона дійсно працювала в ТОВ «Сервіс Майстер» за сумісництвом, її основне місце роботи - фахівець відділу маркетингу в ТОВ «Лагуна Коуст», що входить в компанію «Шаден Груп», і її трудова книжка знаходиться у відділі кадрів зазначеної компанії.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Сервіс Майстер» про зобов'язання видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час затримки її видачі, та відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню з підстав їх недоведеності.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Майстер» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, зобов'язання повернення трудової книжки та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: