АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/654/15 Справа № 205/4469/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

14 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

14 січня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Біленької О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

Ленінським районним судом м. Дніпропетровська розглянуто дану цивільну справу за вище зазначеним позовом і 28.10.2014 року ухвалено рішення по справі, яким суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3,поділивши майно подружжя.

Суд поділив спільне сумісне майно подружжя, яким є земельна ділянка площею 0,0438 га, що розташована на території Ленінського району м. Дніпропетровська в с/т «Будівельник-1», б. 142 та надана для ведення садівництва, визнавши за ОСОБА_3 право власності на ? частину цієї земельної ділянки / а. с. 27-28 /.

Як вбачається з рішення суду від 28.10.2014 року суд визнав, що спірна земельна ділянка площею 0,0438 га, що розташована на території Ленінського району м. Дніпропетровська в с/т «Будівельник-1», б. 142 та надана для ведення садівництва (право власності на яку було оформлене на ім'я відповідача ОСОБА_2.) є спільним майном подружжя ОСОБА_2, у зв'язку з чим кожному із них належить по ? частині цієї земельної ділянки, тобто частка кожного із подружжя складає 1/2 частину.

Визнавши, що спірна земельна ділянка (право власності на яку було оформлене на ім'я ОСОБА_2. на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.2004 року) є спільним сумісним майном подружжя, суд поділив його та визнав за ОСОБА_3 право власності на ? частини земельної ділянки, а рішення щодо частки відповідача ОСОБА_2, яка змінилася у зв'язку з поділом майна подружжя (до ? частини), - судом постановлено не було.

Отже, визнавши за ОСОБА_3 право власності на частку земельної ділянки, суд не визнав такого права за ОСОБА_2, що унеможливлює виконання судового рішення та реєстрацію за кожним із співвласників належної їм частки земельної ділянки в разі залишення апеляційним судом без змін рішення суду першої інстанції від 28.10.2014 року, яке є новим правоустановчим документом кожної із сторін щодо їх права особистої власності на частку спірної земельної ділянки.

Крім того, вирішуючи питання про поділ земельної ділянки та визнаючи на неї право власності, в порушення вимог земельного законодавства, суд першої інстанції не вказав в рішенні суду (зокрема і в його резолютивній частині) кадастровий номер спірної земельної ділянки та повну адресу місця її знаходження.

Відповідно до вимог процесуального закону, в судовому рішенні повинно бути зазначено повне найменування юридичної особи. Скорочення повних найменувань у вступній та резолютивній частинах рішення є недопустимим.

Найменування юридичної особи чітко визначене її Статутом, де зазначається повне та скорочене найменування юридичної особи. Така інформація, щодо повного та скороченого найменування юридичної особи, заноситься і знаходиться ЄДР.

Між тим, ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції допустив вільне написання в описовій, мотивувальній та резолютивній частинах рішення скороченої назви садівничого товариства, де розташована спірна земельна ділянка, вказавши «с/т Будівельник-1», так і не з'ясувавши повне та правильне найменування садівничого товариства, як і офіційне скорочене найменування товариства. Написання ж такої скороченої назви товариства в резолютивній частині рішення від 28.10.2014 року є недопустимим, оскільки в резолютивній частині повинно бути зазначене тільки повне найменування юридичної особи.

Отже, судом першої інстанції в рішенні суду від 28.10.2014 року допущено описки в написанні, як повного, так і скороченого найменування садівничого товариства.

З матеріалів справи, зокрема, як позовної заяви ОСОБА_3, так і судового рішення від 28.10.2014 року, вбачається, що позивачкою заявлені позовні вимоги щодо поділу спільного сумісного майна подружжя (земельної ділянки придбаної під час шлюбу) з визнанням за нею права власності на ? частину спірної земельної ділянки і ці позовні вимоги були розглянуті судом першої інстанції з постановленням відповідного рішення.

Між тим, поділивши, в порядку ст.ст.60,63,70 СК України, спільне сумісне майно подружжя (земельну ділянку) і визнавши за позивачкою право власності на ? частину спірної земельної ділянки, суд першої інстанції в резолютивній частині рішення не вказав про поділ спільного сумісного майна подружжя з визнанням уже за кожним із них права особистої власності на окрему частку цього майна.

Також, суд першої інстанції не вказав і у вступній частині рішення від 28.10.2004 року, що предметом позову є і поділ спільного сумісного майна подружжя, а зазначив лише про визнання права власності на ? частину земельної ділянки, хоча судом було розглянуто позов про поділ спільного сумісного майна подружжя з визнанням права вже особистої власності за кожним із подружжям на відповідну частку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що справа не може бути розглянута апеляційним судом і підлягає зняттю з розгляду в апеляційній інстанції та поверненню до суду першої інстанції для вирішення питань щодо ухвалення додаткового рішення по справі та виправлення описок в рішенні суд від 28.10.2014 року зазначених в цій ухвалі питань в порядку ст. ст. 219,220 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 219,220,297 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Справу зняти з розгляду в суді апеляційної інстанції та повернути до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення по справі та виправлення описок в рішенні суд від 28.10.2014 року, надавши суду строк до 2 лютого 2015 року для вирішення цих питань, після чого справа підлягає поверненню до апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ: