АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» Шуліки Аліни Володимирівни на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2014 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2014 року Публічному акціонерному товариству «Приватбанк» відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» Шуліка Аліна Володимирівна звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі одностороннього та неповного з'ясування всіх обставин справи. Зазначає, що висновки суду 1-ї інстанції про те, що позивачем пропущено строк позовної давності є безпідставними та спростовуються Умовами і правилами надання банківських послуг. На підставі Умов і правил надання банківських послуг ОСОБА_5 отримала кредитну картку, яка є лише спеціальним засобом для отримання та перерахування коштів. Строк дії картки не припиняє строку дії договору, оскільки Умови і правила надання банківських послуг не містять положень, що строк дії договору та строк дії картки це одне й теж саме поняття та вони співпадають. Так, п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг встановлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання і автоматично пролонгується на такий же термін, якщо жодна із сторін договору не проінформує іншу сторону по припинення стоку дії договору. Так як з 2007 року жодна зі сторін не заявила про свій намір розірвати кредитний договір, то, в силу вимог закону, договір автоматично було пролонговано і на даний час договір є чинним. Таким чином, кредитний договір продовжує діяти і, відповідно до ст.ст.253, 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності для звернення з вимогами до відповідача за даним позовом ще не розпочався, а тому не може бути пропущений. Проте, судом 1-ї інстанції не взято до уваги дані умови договору та положення закону та ухвалено необґрунтоване рішення.

В судовому засіданні представник позивача Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» ОлейнікНаталія Олександрівна повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_7 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилалась на те, що вони є безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, банк надає позичальнику кредит в сумі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, згода підтверджується підписом у заяві.

Правонаступником Закритого акціонерного товариства «Приватбанк» є Публічне акціонерне товариство «Приватбанк».

Оскільки ОСОБА_5 свої обов'язки за кредитним договором належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості по договору в судовому порядку.

Відмовляючи Публічному акціонерному товариству «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, суд 1-ї посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів на в повній мірі відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У відповідності до п.6.5 умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотках за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п.6.6 умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Пунктом 8.6 умов надання банківських послуг встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

ОСОБА_5 свої обов'язки за договором про надання банківських послуг від 12.10.2007 року належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 29 469,91 грн.

Поряд з цим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі сплином позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги.

Пунктом 9.12 умов надання банківських послуг встановлено, що строк дії договору 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Таким чином, з викладеного вище вбачається, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічна позиція, викладена Верховним судом України в постанові в постанові №6-14 цс 14 від 19 березня 2014 року.

Судом встановлено, що строк дії кредитної картки закінчився в жовтні 2009 року.

Отже, позивачу про порушення відповідачем його права стало відомо з жовтня 2009 року, а тому трирічний строк для звернення позивача до суду з даним позовом - жовтень 2012 року. Останній платіж по договору відповідачем було здійснено 16 березня 2010 року. Проте, Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості лише 10.09.2014 року.

Згідно вимог ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що 05.12.2014 року представником відповідача до суду 1-ї інстанції було подано заперечення на позовну заяву, якими він просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Приватбанк».

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом.

Доводи апеляційної скарги про те, що на даний час картковий рахунок та кредитний договір є чинними, а тому правових підстав вважати, що позивачем пропущено строк позовної давності, немає, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в силу вимог закону пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. Після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки. В даному випадку пролонгації строку дії договору про надання банківських послуг від 12.10.2007 року немає, оскільки ОСОБА_5 своїх зобов'язань за договором від 12.10.2007 року не виконала.

Твердження апелянта про те, що суд 1-ї інстанції фактично не вдавався до оцінки доказів у даній справі та не здійснював аналізу фактичних обставин справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд 1-ї інстанції дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» ШулікиАліни Володимирівни відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» Шуліки Аліни Володимирівни відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: