Справа № 605/494/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"21" вересня 2015 р. м. Підгайці

Підгаєцький районний суд Тернопільської області

в складі головуючої судді Грицай К.М.

за участю секретаря Чебан Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Підгайці цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться по вул. Лесі Українки, 19 в с. Гнильче Підгаєцького району Тернопільської області, який належав спадкодавцям. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, 22.09.1998 року померла її мати ОСОБА_3, що 20.01.2003 року помер її батько ОСОБА_4, який за життя заповів позивачу все належне йому майно, крім того, 04.12.2009 року помер її брат ОСОБА_5, вона є спадкоємцем та прийняла спадщину, що складається із спірного житлового будинку, однак при зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. У звязку з цим просить суд визнати за нею право власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, згідно якої позов визнає.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

ОСОБА_3 померла 22.09.1998 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 059583.

ОСОБА_4 помер 20.01.2003 року, про що видано свідоцтво про смерть серії І-ИД № 099249.

ОСОБА_5 помер 04.12.2009 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-ИД № 092021.

Згідно заповіту, посвідченого 17.01.2001 року секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області та зареєстрованого у реєстрі за №2, ОСОБА_4 заповів все своє майно ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

З листа Підгаєцької нотаріальної контори від 17.09.2015 року № 878/01-16 вбачається, що після смерті ОСОБА_4, який помер 20.01.2003 року, спадкова справа заведена за заявою ОСОБА_1, яка прийняла спадщину за заповітом.

Після смерті ОСОБА_3, яка померла 22.09.1998 року, заведена спадкова справа за заявою ОСОБА_5, який прийняв спадщину за законом.

Після смерті ОСОБА_5, який помер 04.12.2009 року заведена спадкова справа за заявою ОСОБА_1, яка прийняла спадщину за законом. Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 не видавались.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, однак не оформив своїх спадкових прав на 1/3 частку спірного житлового будинку.

Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті померлих ОСОБА_4, ОСОБА_5

Однак, Підгаєцькою нотаріальною конторою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, про що вказано у листі від 13.08.2015 року № 781/01-16.

Згідно довідки, виданої ОСОБА_2 сільською радою № 113 від 22.05.2013 року, житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Лесі Українки, 19 в с. Гнильче Підгаєцького району Тернопільської області, належав голові колгоспного двору - ОСОБА_4 та членам колгоспного двору ОСОБА_3, ОСОБА_5. Житловий будинок 1949 року побудови.

Спірний житловий будинок був завершений будівництвом 1939 року та прийнятий до експлуатації, про що вказано у технічному паспорті на будинок.

Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

На підставі ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності.

Питання набуття права власності регулювались указом президії Верховної ради СРСР «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26.08.1948 і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради міністрів СРСР «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26.08.1948, які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. А тому за цими указом та постановою підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був сам факт спорудження ним цього будинку з додержанням вимог указаних актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

Отже, ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації, про що вказано у постанові Верховного Суду 18 грудня 2013 р. у справі №6-137цс13.

Таким чином, суд вважає, що спірний житловий будинок належав на праві власності спадкодавцям по 1/3 частці, однак за життя ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 не отримали правовстановлюючих документів на будинок та не здійснили державної реєстрації цих прав, оскільки правові акти, що діяли на час закінчення будівництва, не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житловий будинок, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Встановлено, що будівництво житлового будинку, який є обєктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства та на момент смерті спадкодавців спірний будинок був повністю збудований, і не є самочинним будівництвом у розумінні ст. 375 ЦК України, що підтверджено технічним паспортом.

Проте відсутні документи про прийняття будинку до експлуатації та спадкоємець позбавлений можливості оформити належне йому право власності на вказаний будинок.

Так, пунктом 49 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 передбачено, що у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку;документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_5Д,, ОСОБА_3, ОСОБА_5 набули права власності на спірний житловий будинок, тому до позивача ОСОБА_1 перейшло таке право в порядку спадкування.

Крім того, відповідачем ОСОБА_2 сільською радою не заперечується таке право позивача.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

Враховуючи вищенаведені обставини та визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що в даному випадку порушене право власності позивача, яке підлягає захисту, а позов до задоволення шляхом визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на успадкований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Лесі Українки, 19 в с. Гнильче Підгаєцького району Тернопільської області, що належав по 1/3 частці померлій 22.09.1998 року ОСОБА_3, померлому 20.01.2003 року ОСОБА_4, померлому 04.12.2009 року ОСОБА_5.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, ст.ст. 331, 375, 392, 1216, 1223 Цивільного Кодексу України, 49 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Лесі Українки, 19 в с. Гнильче Підгаєцького району Тернопільської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий підпис ОСОБА_6