АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження 22-ц/796/ 540/2015 Доповідач - Музичко С.Г.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року колегія суддів cудової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючого судді Музичко С.Г.

суддів Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.,

при секретарі Шалапуда Н.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк», треті особи: ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Сведбанк» про визнання недійсним кредитного договору залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, просить скасувати рішення суду першої інстанції і постановити рішення про задоволення її позовних вимог про визнання кредитного договору від 13.03.2008 року недійсним.

Позивач, посилаючись на те, що в порушення вимог ст.ст. 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» її не було попереджено про валютні ризики, які вона несе за цим договором, а також враховуючи ту обставину, що з дати укладення оспорюваного правочину до дати подання позовної заяви відбулося знецінення національної валюти України з показника в 5,05 грн. за 1 долар США до показника в 16,02 грн. за 1 долар США, що поставило її, як споживача, у вкрай невигідне матеріальне становище, просить суд визнати вказаний договір недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній доводів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору кредиту недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що підстав, передбачених ст..ст. 203, 215 ЦК України для визнання договору недійсним не має.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0705/0308/46-007. За цим кредитним договором відповідачу було надано кредит в розмірі 67000дол. США зі сплатою 13% річних строком до 13.03.2018 року.

Також судом встановлено, що ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги на користь ПАТ «Дельта Банк», за вищевказаним кредитним договором. В свою чергу ПАТ «Дельта Банк» на користь ПАТ «Альфа-Банк» здійснив відступлення права вимоги за оспорюваним кредитним договором.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Такі умови встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054, 1056-1 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок сплати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зі змісту оспорюваного кредитного договору не вбачається, що при його укладенні сторонами не були додержані будь-які умови, встановлені законом до вказаного виду договорів, а позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до нього.

Посилання апелянта на ті обставини, що під час укладення договору не було повідомлено про покладення валютних ризиків, як на підставу вимог про визнання кредитного договору недійсним, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, оскільки встановлено, що враховуючи передбачену законом свободу договору, маючи можливість відмовитися від підписання договору, умови якого, на думку позичальника, є несправедливими та небезпечними для його майнових інтересів, а також можливість змінити такі умови, ОСОБА_2 погодилася з такими умовами та прийняла їх, таким чином ознайомившись з умовами кредитування та валютними ризиками, що підтверджується підписами на тексті самого договору .

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав,що наведені в апеляційній скарзі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Музичко С.Г.

Судді Прокопчук Н.О.

Саліхов В.В.