АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/639/15 Справа № 206/2585/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Маймур Г. Я. Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Дніпропетровськ 14 січня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Біленької О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Першого заступника прокурора м. Дніпропетровська

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Виконкому Дніпропетровської міської ради, третя особа - відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Виконкому Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно / а. с. 2-4 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що він є власником майнового комплексу, розташованого по АДРЕСА_1, який складається з адміністративної будівлі і - А-1, загальною площею 66,2 кв.м; складу Б-1 - площею 58 кв.м; складу В-1 - площею 131,5 кв.м; складу Г-2; гаражу - Д; навісів - Е, З; сторожки - И-2; огорожі - 1-6; мостіння 1,11; ґанків - а, a1, г1 та сходів - г,и.

Вищевказане нерухоме майно належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу ? частини будівель і споруд від 13.03.2008 року та на підставі договору купівлі-продажу ? частин будівель та споруд від 21.09.2005 року, які посвідчені в нотаріальному порядку /а. с. 5-6, 10-11/.

З метою покращення придбаного нерухомого майна за власний кошт для власної потреби позивачем були добудовані: матеріальний склад Н-1, загальною площею 790,3 кв.м; склад Р-1 площею 452,3 кв.м; майстерня - П; сторожка - Т,; навіс - О; ґанок - в та трансформатор - У. В адміністративній будівлі здійснено переобладнання з демонтажем перегородок.

Всі побудови і переобладнання виконані у відповідності до будівельних норм та інших правил необхідних для їх експлуатації. Жодних прав третіх осіб при будівництві та переобладнані порушено не було. Окрім того, будівлі розташовані на середині земельної ділянки та не межують із сусідніми побудовами.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив визнати за ним право власності на будівлі і споруди розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0,3554 га, в саме: матеріальний склад Н-1, загальною площею 790, 3кв.м; склад Р-1 площею 452,3 кв.м.; майстерню - П; сторожку - Т; навіс - О; ґанок - в та трансформатор - У, без додаткових актів введення в експлуатацію / а. с. 2-4 /.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Суд визнав за ОСОБА_2 право власності на будівлі і споруди розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0,3554 га, а саме: матеріальний склад Н-1, загальною площею 790,3 кв.м; склад Р-1 площею 452,3 кв.м; майстерню - П; сторожку - Т; навіс - О; ґанок - в та трансформатор - У.

Також, судом вирішено питання щодо стягнення судових витрат по справі /а.с. 89-90/.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився перший заступника прокурора м. Дніпропетровська і 24.11.2014 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду від 07.05.2014 року скасувати та ухвалити нове про відмову позивачу в задоволенні його позовних вимог, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції визнаючи за позивачем право власності на самочинне будівництво не прийняв до уваги те, що вони збудовані на земельній ділянці, яка не була відведена позивачу для будівництва, оскільки згідно листа Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 21.11.2014 року № 22/379 відомості щодо права власності або землекористування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська - не зареєстровано / а. с. 96-102 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення по справі в силу ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 331 ЦК України - право власності на нерухоме майно виникає з моменту його прийняття до експлуатації у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України - житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України, викладених в п.4 постанови Пленуму від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», - самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була виділена особі, яка здійснює будівництво; або відведено не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Під наданням земельно ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови.

Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки (ст.19 ЗК України, Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548), зазначений у рішенні відповідного компетентного орану державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений ЗУ «Про регулювання містобудівельної діяльності» дозвільний документ (статті 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкта і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Відповідно до ст.116 ЗК України - громадяни та юридичні особи набувають права власності або користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Між тим, ухвалюючи 07.05.2014 року рішення по справі про визнання за ОСОБА_2 права власності на об'єкти (будівлі та споруди), що не введені в експлуатацію та розташовані по АДРЕСА_1, - суд першої інстанції не встановив хто є власником чи землекористувачем земельної ділянки на якій розташовані ці об'єкти нерухомого майна і не встановив цільове призначення цієї земельної ділянки, тобто суд не встановив чи є позивач власником або користувачем земельної ділянки у встановленому законом порядку.

Згідно листа Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 21.11.2014 року № 22/379 відомості щодо права власності або землекористування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська - не зареєстровано / а. с. 96-102 /.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду документів щодо правомірності використання ним земельної ділянки (документів підтверджуючих право власності чи право користування спірною земельною ділянкою), доказів про отримання у встановленому законом порядку дозволу на будівництво спірних будівель і споруд та доказів прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна.

Отже, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 331 ЦК України, визнав за позивачем право власності на спірний об'єкт нерухомості (будівлі та споруди).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції від 07.05.2014 року не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову ОСОБА_2 в його позовних вимогах до Виконкому Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно - будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0,3554 га, а саме: матеріальний склад Н-1, загальною площею 790,3 кв.м; склад Р-1 площею 452,3 кв.м; майстерню - П; сторожку - Т; навіс - О; ґанок - в та трансформатор - У.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора м. Дніпропетровська - задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2014 року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 в його позовних вимогах до Виконкому Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: