Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/2246/14-ц Головуючий у 1-й інст. Моголівець І. А.
Категорія 21 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

при секретарі судового

засідання Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним. В обгрунтування позовних вимог зазначав, що 27.11.2013 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 (дарувальники) та ОСОБА_5 (обдаровуваний) було укладено договір дарування 130/216 часток квартири АДРЕСА_1 Під час укладання договору дарування відповідачами було приховано факт перебування в провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні спірним житловим приміщенням та виселення з нього. Також, ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 21.01.2014 року було скасовано ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11.01.2013 року про затвердження мирової угоди, якою було визначено частки у спільному майні спірної квартири, які саме і були подаровані ОСОБА_8 відповідно до договору дарування від 27.11.2013 року. Крім того, порушенням є те, що відповідачі укладали цей договір без його згоди, а також вважає, що фактично це була угода купівлі-продажу. Враховуючи вищевикладене, просив визнати недійсним договір дарування 130/216 часток квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №5812; скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на 130/216 часток належної ОСОБА_5 приватизованої квартири АДРЕСА_1, відповідно до договору дарування від 27.11.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5812.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року задоволено позов ОСОБА_2 Визнано недійсним договір дарування 130/216 частин квартири АДРЕСА_1, укладений 27.11.2013 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №5812. Скасовано рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на 130/216 частин належної ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1, відповідно до договору дарування від 27.11.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5812. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що договір дарування, який укладений 27 листопада 2013 року є недійсним, оскільки ухвала Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11.01.2013 року якою визначені частки сторін у квартирі АДРЕСА_1 скасована в апеляційному порядку.

Однак, погодитись з таким висновком суду неможливо.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Судом встановлено, що 27 листопада 2013 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір дарування частини квартири, за яким ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_5 130/216 частин квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_9 35/216 частин спірної квартири.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним, позивач ОСОБА_2 посилався на ст. ст. 203, 215, 228, 234 ЦК України.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Таким чином, для визнання правочину недійсним на підставі ст. 228 ЦК України, враховується вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути, зокрема: вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Так, із змісту договору дарування вбачається, що ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_9 130/216 частин квартири АДРЕСА_1, власником яких вона є згідно рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20.05.2010 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Коростенської міської нотаріальної контори 05.08.2010 року. Подаровані ОСОБА_4 35/216 частин квартири, належали їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Коростенської міської нотаріальної контори 05.08.2010 року.

Тому твердження позивача, що договір дарування частини квартири укладений на підставі ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11.01.2013 року, якою визначені частки сторін у квартирі АДРЕСА_1 є безпідставними.

В апеляційній інстанції ОСОБА_3 пояснила, що при укладенні договору дарування у неї та ОСОБА_5 не було наміру порушувати публічний порядок.

Перебування на розгляді в Коростенському міськрайонному суді Житомирської області цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщення та виселення на час укладення договору дарування частини квартири не свідчить про те, що відповідачі не могли на свій розсуд розпорядитися власністю та цим порушили публічний порядок.

З огляду на наведені обставини справи, колегія суддів вважає, що оспорюваний договір дарування частини квартири не порушує публічний порядок, а тому не може бути визнаний недійсним на підставі ст.228 ЦК України.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що спірний договір дарування укладений між близькими родичами. Так, ОСОБА_5 є рідним сином ОСОБА_3 та племінником ОСОБА_4

Відповідних доказів, які б підтверджували, що між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично укладено договір купівлі-продажу, позивач суду не надав та такі в матеріалах справи відсутні.

Крім того, позивачем не доведено наявності порушень ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України при оформленні оспорюваного договору та порушення його прав.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання спірного договору дарування недійсним і необґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2

Враховуючи те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді