Справа № 367/3935/14 Головуючий у І інстанції Мікулін А.В
Провадження № 22-ц/780/368/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб
Категорія 38 14.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

14 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Таргоній Д.О., Поліщука М.А.

за участі секретаря Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_1. звернулася до суду першої інстанції із вказаним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_3. Не зважаючи на те, що у померлого були діти, всі витрати по похованню здійснювала позивач, яка і за час життя ОСОБА_3 постійно його відвідувала, допомагала йому матеріально, купувала ліки, оскільки останній ніде не працював і не мав постійного заробітку та вів антисоціальний спосіб життя, зловживаючи алкогольними напоями.

Також позивач зазначає, що вона допомагала утримувати будинок, де проживав померлий, надавала гроші для проведення оплати за комунальні послуги та на даний час продовжує утримувати будинок, в якому проживав покійний, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, Романівського району, Житомирської області, проводить оплату за комунальні послуги.

Не зважаючи на те, що позивач є спадкоємцем другої черги вона звернулась в Романівську державну нотаріальну контору для того, щоб подати заяву про прийняття спадщини за законом після смерті брата ОСОБА_3

Однак в нотаріальній конторі їй відмовили в прийнятті заяву про прийняття спадщини, посилаючись на те, що заяву про прийняття спадщини за законом подала дочка покійного - ОСОБА_2, так як вона є відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги.

Враховуючи викладене ОСОБА_1. просила суд усунути від права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги - ОСОБА_2 та надати їй право на спадкування за законом.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відмова в задоволенні клопотання про забезпечення доказів поза межами територіальної підсудності Ірпінського міського суду, а саме допит свідків та витребування медичної картки померлого, обмежила право позивача на подання належних та допустимих доказів.

Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що діти померлого не виконували належним чином обов'язки пов'язані з утриманням своїх батьків, які тяжко хворіють та потребують постійного догляду, які передбачені ст. 203 СК України.

На підставі викладеного позивач просила скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 56 років помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане 15 травня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області.

Відповідно до листа № 1759 від 08 вересня 2014 року адміністрація Житомирської обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського зазначає про те, що ОСОБА_3 в період з 01 січня 2012 року по теперішній час на стаціонарному лікуванні не перебував та за медичною допомогою не звертався.

Відмовляючи в задоволенні даного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що померлий ОСОБА_3 мав тяжке захворювання, перебував у безпорадному стані чи потребував постійного догляду, а відповідач ОСОБА_2 ухилялася від обов'язку утримувати та доглядати за хворим батьком.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду, враховуюче наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Положенням ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.ст. 58,59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, як не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають біти підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи із підстав позову, на які посилалась позивач, а саме ст.. 1224 ЦК України до предмета доказування входило знаходження спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві і зв»язку із його безпорадним станом.

Пред»являючи позов, ОСОБА_1. надала суду в якості доказів лише рішення суду про встановленні факту смерті спадкодавця ОСОБА_3, свідоцтво про смерть ОСОБА_3, свідоцтво про народження позивача та витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації народження, які підтверджували факт родинних відносин позивача із спадкодавцем та факт його смерті.

Спадкодавець помер у віці 56 років, тобто не перебував у похилому віці.

Будь-яких доказів того, що спадкодавець мав тяжкі захворювання або каліцтво позивач суду не надавала, а також на такі обставини не посилалась у своєму позові.

Таким чином, позивач і не доводила того, що спадкодавець знаходився у безпорадному стані з будь-якої із трьох причин.

Також позивач взагалі не зазначала внаслідок яких обставин спадкодавець потребував допомоги від дочки і якої саме допомоги. Крім того, що спадкодавець вів антисоціальний спосіб життя, зловживав алкогольними напоями, не працював, позивач інших обставин в своєму позові не вказала.

Відповідач, в силу змагальності процесу, мала спростувати лише надані позивачем докази. Оскільки доказів знаходження спадкодавця у безпорадному стані позивач не надала, відповідач їх і не спростовувала.

В апеляційній скарзі позивач посилалась на те, що суд відмовив у задоволенні клопотання про надання доручення іншому суду про допит свідків, які є сусідами спадкодавця. При цьому питання, які вона просила поставити свідкам стосувались лише того, чи допомагала відповідача своєму батькові ОСОБА_3, чи відвідували його позивач та відповідач, хто ніс витрати на похорони.

Суд правомірно відмовив у задоволенні цього клопотання, оскільки дані щодо відвідування спадкодавця сторонами за його життя, а також понесення витрат на поховання не мають правового значення без встановлення, в першу чергу, обставин тяжкої хвороби чи каліцтва спадкодавця і знаходження його у безпорадному стані. Певні обставини, а саме наявність тяжкої хвороби чи каліцтва можуть бути підтверджені лише медичними документами, яких позивач суду не надала.

При розгляді апеляційної скарги представник позивача просив приєднати до матеріалів справи медичні документи, які були витребувані ним після ухвалення судом першої інстанції свого рішення, відповідно до яких спадкодавець хворів на відкриту форму туберкульозу. Обґрунтовуючи поважність причин неподання цих доказів до суду першої інстанції посилався на те, що він не знав до якого медичного закладу необхідно було подавати адвокатські запити.

Судова колегія відмовила у задоволенні клопотання про приєднання вказаних доказів виходячи з того, що відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Судова колегія не вважала поважними причини неподання вказаних доказів до суду першої інстанції.

Крім того, наявність у спадкодавця такої хвороби як туберкульоз, також не виключає доведення тих обставин, що спадкодавець внаслідок цієї хвороби знаходився безпорадному стані і потребував допомоги. Вказані ж обставини позивачем в суді першої інстанції не були доведені.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в рішенні суду, суд першої інстанції врахував всі обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді