АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/725/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/789/1250/15 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Козак І. О., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - ОСОБА_1, представника Підволочиської комунальної центральної районної лікарні Тернопільської області - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Підволочиської комунальної центральної районної лікарні Тернопільської області про визнання недійсними акта комісійно-лікарської комісії та протоколу медичного огляду для визначення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом. Вимоги аргументовано тим, що протокол № 11 медичного огляду визначення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння, складено на підставі акту комісійної лікарської комісії від 06.04.2010 року про неадекватну поведінку лікаря ОСОБА_3 Зазначила, що акт не відповідає вимогам інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів.

Просить визнати недійсними акт комісійно-лікарської комісії від 06.04.2010 року і протокол №11.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 05.02.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.07.2015 року ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 05.02.2015 року скасовано і справу направлено на новий розгляд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що і направлення її до нарколога і акт комісійно-лікарської комісії були сфабриковані.

В судовому засіданні представник апелянта - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і надав відповідні пояснення. Вказав, що ні акт, ні протокол не були складені на бланку і вони не відповідають вимогам заповнення, не брались біологічні проби. Ні з актом, ні з протоколом ОСОБА_3 не була ознайомлена і всі три члени комісії надавали різні пояснення де писався акт. Вона випивша не була.

Представник Підволочиської КЦРЛ Тернопільської області - ОСОБА_2 заперечив у задоволенні апеляційної скарги і надав пояснення аналогічні поданому запереченню. Вказав, що актом від 06.04.2010 року про перевірку неадекватної поведінки встановлено неадекватність поведінки ОСОБА_3 і цей акт склали щоб направити її до лікаря-нарколога. Акт було написано 06.04.2010 року в 11годині 30 хвилин. Зазначив, що ОСОБА_3 могла поїхати в інший заклад охорони здоров'я і перевірити свій стан.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність порушень при складанні акту та протоколу медичного огляду.

З висновком суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зобов'язаний вирішити питання чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що 06.04.2010 року на підставі усного доручення головного лікаря Підволочиської КЦРЛ о 11 год 30 хв. було складено акт перевірки поведінки лікаря ОСОБА_3 Згідно акта вона неадекватно поводилась, не давала чіткі відповіді на конкретні запитання, від неї було чути запах алкоголю. У зв'язку з цим було прийнято рішення про направлення її до лікаря-нарколога на медичний огляд для визначення факту перебування на робочому місці у нетверезому стані (а.с.4).

06.04.2010 року о 12 год. лікарем-наркологом Підволочиської КЦРЛ ОСОБА_4 складено протокол № 11 форми 115у, згідно якого ОСОБА_3 перебувала у стані алкогольного сп'яніння в робочий час (а.с.81).

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Сам по собі акт, протокол про визнання яких недійсними заявлені вимоги, не породжують для позивача будь-яких прав чи обов'язків і не стосуються визнання або заперечень прав позивача.

Зазначені документи можуть бути доказами на підтвердження перебування особи у стані алкогольного сп'яніння та прийняття певних рішень в т. ч. про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у зв'язку з її появою на роботі в нетверезому стані.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 6.10.2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 11.11.2010 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Підволочиської комунальної центральної районної лікарні про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено за недоведеністю заявлених позовних вимог.

Згідно долучених до справи матералів вказані акт та протокол були використані в якості доказу при вирішенні цього спору.

Отже, доводи на їх спростування підлягали поданню і перевірці при розгляді цієї справи.

Оспорення таких доказів, що подані на підтвердження обставин, шляхом звернення до суду з окремим позовом цивільним процесуальним законодавством не передбачено.

Суд не звернув уваги на те, що положення Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 400/666 від 9.09.2009 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 6.10.2009 року за №931/16947, на яку посилався суд першої інстанції, спірних правовідносин не регулюють та не можуть бути застосовані за аналогією при вирішенні справи, яка була предметом розгляду.

Крім того, Інструкцією також не передбачена можливість оскарження акта медичного огляду особи та висновку щодо результатів медичного огляду, який складається за результатами огляду на стан сп'яніння.

Ухвалюючи рішення, суду першої інстанції на вказані обставини справи уваги не звернув, не з'ясував чи підлягають захисту права позивача в обраний нею спосіб.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи як вказане, так і те, що права позивача не підлягають захисту в обраний нею спосіб, колегія суддів приходить до переконання про скасування рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23.12.2014 року і закриття провадження.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 310, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2014 року скасувати і провадження у справі за позовом ОСОБА_3 про визнання недійсними акта комісійно-лікарської комісії та протоколу медичного огляду для визначення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.О. Загорський