АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1872/15 Справа № 185/4769/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Головін В. О. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Ялової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу та відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу та відшкодування майнової шкоди.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

При вирішенні спору суд посилався на приписи ст. 60 ЦПК України, ст.ст. 1046, 1047, 1051, 1166 ЦК України, роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем не надано суду належних доказів - письмового документу, які б підтверджували отримання відповідачами від неї в борг грошових коштів 1000 гривень та 6000 гривень. Представлені суду позивачем на підтвердження укладання між нею і відповідачами договору позики на суму 6000 гривень: квитанція про оплату 9000 гривень від 01.07.2013 року, платником згідно якої є ОСОБА_5 ( а. с.6), ваучер/путівка № МП 130103 від 01.07.2013 року ( а. с. 5), квитанція б/н( а.с.7), даний факт не підтверджують.

Поясненнями свідків в судовому засіданні факт укладення договору позики не доводиться.

Також позивач не надала доказів того, що літня бесідка, яка побудована на подвір'ї домоволодіння АДРЕСА_1, належить саме їй, а також, що дана бесідка зруйнована відповідачем ОСОБА_3

За таких обставин суд прийшов до висновку про необхідність відмови ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що: факт отримання відповідачами 1000 гривень підтверджується тим, що їх дочка погасила заборгованість за комунальні послуги; факт отримання 6000 гривень підтверджується оплатою за туристичні путівки; а також встановлений факт руйнування літньої бесідки, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу та відшкодування майнової шкоди, посилаючись на те, що 19.04.2013 року на прохання відповідачі вона передала їм в борг 1000 гривень, які, як вони пояснили, потрібні їх доньці ОСОБА_6 на оплату боргу перед водоканалом за поставку води.

Але оплата боргу за комунальні послуги дочкою відповідачів не є належним та достовірним доказом того, що позивачка передавала у позику саме відповідачам грошові кошти, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України.

Також не є належним та достовірним доказом придбання путівки для відпочинку на імя позивачки та відповідачів, оскільки оплата вартості путівки в туристичній фірми «Сан Тревелс», а також укладення позивачкою угоди із фірмою, не свідчить про те, що грошові кошти в сумі 6000 гривень відповідачі зобов'язалися повернути позивачці.

Таким чином, позивачка не надала документів, які б свідчили про укладення із відповідачами договорів позики, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, а тому її посилання на показання свідків, суперечить приписам ст.1051 ЦК України.

Побудова літньої бесідки позивачкою, та наступне її руйнування відповідачами на подвір'ї будинку АДРЕСА_1, власницею 1/ 2 частки якого на той час була ОСОБА_7, також нічим не підтверджено, відповідно до вимог ст.ст.58-60,64,66 ЦПК України.

В матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що позивачка укладала будь-які договори із співвласниками домоволодіння про зведення цієї споруди, а також про оплату позивачкою витрат на зведення цієї споруди. Немає таких доказів і про те, що ОСОБА_3 повністю зруйнував бесідку, чим спричинив їй матеріальну шкоду в сумі 6000 гривень, відповідно до вимог ст.ст.1166,1192 ЦК України, на які посилається позивачка.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: