Справа № 2/489/1406/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

14.05.2015 р.

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участі:

представника позивачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності. Вказувала на те, що в 2007 р. між нею та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона продала останній АДРЕСА_1. Відповідно до Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.08.2012 р. вищевказаний договір купівлі - продажу було визнано недійсним. Проте даний договір було зареєстровано ММБТІ, через що право власності на цей час належить ОСОБА_3 Отже, на переконання позивачки ОСОБА_2, порушено її право власності.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати за нею право власності на трикімнатну квартиру НОМЕР_1 житловою площею 40,3 кв.м., загальною площею 68,1 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась , повідомлялась судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

На підставі Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.02.2007 р. у справі № 2-1293/2007, зареєстрованого в ММБТІ в книзі 108 за № 18627, ОСОБА_2 на праві власності належала АДРЕСА_1.

22.03.2007 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений ПН ММНО Рудою О.М., відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 прийняла у власність вказану квартиру.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.08.2012 р. по справі № 2-1416/2383/12 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 22.03.2007 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до ст.ст.10,11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачка посилається на те, що вона втратила право власності на спірну квартиру.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, передбаченому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

За таких обставин, на теперішній час власником АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 - на підставі Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.02.2007 р. у справі № 2-1293/2007, зареєстрованого в ММБТІ в книзі 108 за № 18627.

При цьому вказаний правовстановлюючий документ (рішення суду) знаходиться у ПН ММНО Рудой О.М., вилучений нею 22.03.2007 р., при посвідчені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Разом з тим жодних належних та допустимих доказів того, що право власності позивачки не визнається або оспорюється будь-ким, суду не надано.

Представник позивачки зазначає, що на теперішній час ОСОБА_2 не має можливості реалізувати своє право власності у повному обсязі, оскільки її право власності не зареєстровано у встановленому законом порядку. Проте доказів на підтвердження даних обставин суду не надано.

Враховуючи вищевикладене та дослідивши надані докази в сукупності, суд вважає, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що її право власності порушено, не визнається або оспорюється. За таких обставин заявлені нею позовні вимоги безпідставні та не підлягають задоволенню.

На підставі ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 123, 212, 214, 226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: