Справа № 152/1595/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 жовтня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі,

встановив:

28.09.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4, в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29.06.2010 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: дочку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та знаходиться повністю на її утриманні.

Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дочкою повноліття, зсилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, однією сім'єю вона та відповідач не проживають майже три місяці, спільного господарства не ведуть. Вона з дитиною проживає у будинку своїх батьків в АДРЕСА_1.

Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, чим ставить її сім'ю у скрутне матеріальне становище, так як вона не працює та разом з дитиною перебуває на утриманні у своїх батьків. Їй одній важко утримувати дочку: постійно потрібно купувати продукти харчування, одяг, ліки та інше.

Вона неодноразово просила відповідача допомогти їй в утриманні дитини, проте ніякої допомоги від нього так і не отримала.

Відповідач офіційно ніде не працює, проте отримує чималі кошти від тимчасових заробітків, тому має можливість виконувати обов'язки по утриманню неповнолітньої дочки.

Оскільки відповідач має мінливий та нерегулярний дохід, то просить розмір аліментів визначити у твердій грошовій сумі.

В судовому засіданні 15.10.2015 року позивачка ОСОБА_1 подала заяву про зменшення розміру позовних вимог та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення донькою повноліття (а.с.20).

Позивачка в судовому засіданні пояснила, що з відповідачем однією сім'єю не проживає приблизно три місяці. Дочка проживає з нею, обов'язки по утриманню дитини повністю покладено на неї, оскільки відповідач коштів на утримання дочки не надає. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідача щомісячно в сумі по 500 грн. на утримання дитини викликаний тим, що дитина повинна отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька на придбання продуктів харчування, одягу, інших необхідних речей. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно на утримання дитини, так як є працездатним, фізично здоровим, інших осіб на утриманні немає.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності від 09.10.2015 року (а.с.19), в судовому засіданні позов в редакції заяви від 15.10.2015 року про зменшення розміру позовних вимог визнали. Відповідач згоден і має змогу сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно, до досягнення дочкою повноліття. Відповідач однією сім'єю з позивачкою не проживає. На утримання дочки коштів щомісячно позивачці відповідач не надавав, проте у вересні 2015 року надав кошти у сумі 400 грн., проте позивачка відмовилася їх прийняти. Просять аліменти визначити у твердій грошовій сумі. Відповідач згоден і має змогу сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 500 грн. щомісячно, оскільки фізично здоровий, працездатний, інших осіб, окрім дочки ОСОБА_2, на утриманні не має.

Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.06.2010 року, який розірвано рішенням Шаргородського районного суду від 25.09.2015 року (а.с.4, 10).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.3).

З довідки виконкому Шпиківської селищної ради Тульчинського району від 21.09.2015 року № 1871 вбачається, що ОСОБА_1 проживає на території Шпиківської селищної ради без реєстрації за адресою - АДРЕСА_1 (а.с.6).

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 не працюють (а.с.9,7).

Дитина сторін - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із довідки, виданої виконкомом Рахнівсько-Лісової сільської ради від 23.09.2015 року за №3511 (а.с.8).

Судом встановлено, що позивачка та відповідач з липня 2015 року однією сім'єю не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідач не приймає належної участі в матеріальному утриманні дитини, що вбачається із стверджень позивачки в судовому засіданні, та не заперечується відповідачем.

Також, судом встановлено, виходячи із стверджень в судовому засіданні відповідача, що він фізично здоровий, працездатний, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, що не заперечується позивачкою.

Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання дочки, оскільки, як вбачається з досліджених у справі доказів, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дитини, покладено на позивачку, з якою проживає дитина, що ставить сім'ю позивачки в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання дочки ОСОБА_2.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі по 500 грн. щомісячно, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дочки, а відповідач від матеріального утримання дитини ухиляється, і не приймає належної участі в утриманні дитини.

Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.06.2010 року, який розірвано 25.09.2015 року, що вони мають спільну неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_2, утримання якої є предметом даного спору, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча є фізично здоровим, працездатним, інших осіб на утриманні немає, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні дитини і весь обсяг обов'язків по її утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови.

Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивачка просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а відповідач заперечень щодо цього не має.

Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 500 грн. щомісячно, починаючи з 28.09.2015 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б проживала з обома батьками і утримувалася за рахунок обох батьків, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України).

Відтак, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 487,20 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.180-184, 191 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та жителя АДРЕСА_2, українця, громадянина України, не працюючого, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 (п'ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 28.09.2015 року і до її повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок в дохід держави (рахунок №0687).

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя