Справа № 486/1762/14-ц
Провадження № 2/486/41/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого Бобровського І. М.

при секретарі Зацепіній І.О.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Васютовича О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Южноукраїнську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток" про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток" (надалі ТОВ "Восток") про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Мотивує свої вимоги тим, що з 17 квітня 2013 року працював у відповідача на посаді начальника АЗС № 14007/0 ТОВ "Восток". Наказом № 01-М № 71-ос від 22 серпня 2014 року його було звільнено з займаної посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання обов'язків, покладених трудовим договором. Вважає, що звільнення незаконне та безпідставне. Відповідачем не було надано йому копію наказу про звільнення. Крім того ним не були порушені посадові обов'язки, а зазначення в наказі про порушення п. 2.3 Посадової інструкції начальника АЗС є надуманим. Просить про поновлення на роботі на посаді начальника АЗС № 14007/0 ТОВ "Восток", стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди в сумі 2000 гривень.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення з приводу позову. Пояснив, що його безпідставно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказом від 29 квітня 2014 року. Його дійсно не було на робочому місті, в журналі обліку робочого часу він забув зробити запис, але виконував свої посадові обов'язки і 09 квітня 2014 року передавав громадянину ОСОБА_4 документи з перевірки лічильників води. 04 липня 2014 року начальником зміни АЗС ОСОБА_5, при здійсненні прийому нафтопродуктів, було порушено посадову інструкцію і підприємству завдано матеріальної шкоди. Проте його провини в цьому не має. Він знайомив ОСОБА_5 з інструкцією і всіма документами, проте ОСОБА_5 не поставила підпис про ознайомлення з інтсрукцією.

Представник відповідача Васютович О.В. позовні вимоги не визнав. Пояснив, що позивач працював у відповідача на посаді начальника АЗС № 14007/0 ТОВ "Восток". Наказом № 01-М № 71-ос від 22 серпня 2014 року його було звільнено з займаної посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання обов'язків, покладених трудовим договором. Провину позивача в обох випадках невиконання обов'язків було встановлено. Просить відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Вирішуючи позов про визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та відшкодування моральної шкоди, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд має враховувати, що тільки правомірно накладені стягнення можуть бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України, а тому необхідно з'ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов'язків позивачем передувало його звільненню.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147, 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 17 квітня 2013 року працював у відповідача на посаді начальника АЗС № 14007/0 ТОВ "Восток".

29 квітня 2014 року, наказом № 324 позивачу, за неналежне виконання покладених на нього трудовим договором обов'язків, зокрема за порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку (п.2.5 посадової інструкції та п. 5.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку) оголошено догану.

Відповідно до п. 5.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ "Восток", затверджених конференцією трудового колективу ТОВ "Восток" 12 березня 2014 року, відсутність на робочому місті має бути зареєстровано в Журналі реєстрації відсутності на робочому місті.

Позивач погодився з тим, що дійсно, без реєстрації в Журналі, був відсутнім на своєму робочому місті 09 квітня 2014 року протягом 30 хвилин, проте в цей час він з виробничих питань знаходився в підприємстві з обслуговування лічильників води.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, директор підприємства з обслуговування лічильників води, не підтвердив в судовому засіданні, що саме 09 квітня 2014 року позивач знаходився на його підприємстві для вирішення виробничих питань. Свідок підтвердив, що позивач навесні 2014 року дійсно заходив на його підприємство.

Таким чином, за відсутності запису в "Журналі реєстрації відсутності на робочому місті" причини відсутності ОСОБА_1 на робочому місті 09 квітня 2014 року, позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказом № 324 від 29 квітня 2014 року, без порушень, передбачених статтями 147, 147-1, 148, 149 КЗпП України, правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Посилання в даному наказі на п. 2.5 посадової інструкції, який передбачає щомісячне прийняття участі в роботі інвентаризаційної комісії, свого підтвердження в судовому засіданні не знайшло, проте ця обставина не може бути підставою для визнання наказу № 324 від 29 квітня 2014 року незаконним.

Щодо наказу № 01-М № 71-ос від 22 серпня 2014 року яким позивача було звільнено з займаної посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання обов'язків, покладених трудовим договором, слід зазначити наступне.

Відповідно до висновку за результатами розслідування псування нафтопродуктів на АЗК №14007/0 від 17 липня 2014 року, встановлено порушення начальником зміни ОСОБА_5 04 липня 2014 року "Інструкції про порядок прийому нафтопродуктів на АЗС", що призвело до матеріальної шкоди в сумі 13918.08 гривень.

Комісією було зроблено висновок про провину позивача в завданні шкоди підприємству. Зокрема зазначено, що ОСОБА_1 не контролював належним чином справність обладнання, своєчасне оновлення табличок з зазначенням нафтопродуктів на приймальних патрубках, не контролював процес прийому нафтопродуктів по кількості, що дозволяло начальникам змін порушувати вимоги інструкції з прийому нафтопродуктів. На момент перевірки начальник зміни ОСОБА_5 з посадовою інструкцією під розпис ознайомлена не була.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердила обставини порушення нею порядку прийму нафтопродуктів 04 липня 2014 року і зазначила, що вивчення інструкції і ознайомлення під розпис з посадовими обов'язками мало місце лише 14 липня 2014 року.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що 04 липня 2014 року ОСОБА_5 з посадовою інструкцією під розпис ознайомлена не була, допустила порушення "Інструкції про порядок прийому нафтопродуктів на АЗС" в процесі прийому нафтопродуктів, що призвело до завдання ТОВ "Восток" матеріальної шкоди.

Відповідно до п. 1.1 "Посадової інструкції начальника автозаправної станції" затвердженої Головним керуючим директором ТОВ "Восток" 01.06.2013 року, з якою позивача було ознайомлено під розпис 01.06.2013 року - "Начальник автозаправного комплексу/станції (далі - АЗК(АЗС) ТОВ "Восток" (далі - Підприємство), відповідає за безперебійну, безпечну та ефективну роботу АЗК(АЗС), шляхом загального керівництва персоналом АЗК(АЗС), забезпечення господарської діяльності АЗК(АЗС), а також відповідає за дотримання персоналом АЗС встановленого порядку приймання/збереження/реалізації нафтопродуктів, скрапленого газу та супутніх товарів, належний прийом-передачу зміни, контролює наявність на АЗС необхідної дозвільної документації, стежить за належним веденням бухгалтерської та іншої документації, яка є обов'язковою для діяльності АЗС, згідно чинного законодавства України".

Зазначені порушення посадової інструкції позивачем не спростовано.

Пояснення позивача, що він 04 липня 2014 року, під час завдання шкоди підприємству, знаходився вдома, після закінчення робочого дня, і не має відповідати за дії персоналу АЗС, суд оцінює критично.

Загальне керівництво персоналом, забезпечення господарської діяльності АЗС, а також відповідальність за дотримання персоналом АЗС встановленого порядку приймання, збереження і реалізації нафтопродуктів, відповідно до вимог "Посадової інструкції начальника автозаправної станції", не обмежуються часом знаходження позивача на роботі, а мають загальний характер і передбачають постійну дію протягом функціювання АЗС, яка була підпорядкована позивачу.

Враховуючи те, що до ОСОБА_1 раніш застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани, яку він не оскаржував, відповідач правомірно виніс наказ про звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Застосування відповідачем саме такого дисциплінарного стягнення відповідає характеру та важкості скоєного позивачем дисциплінарного проступку та є попередженням будь-яких порушень в роботі персоналу АЗС з приводу встановленого порядку приймання, збереження та реалізації нафтопродуктів, які самі по собі повязані з підвищеною небезпекою.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Суду надано копію наказу № 01-М № 71-ос від 22 серпня 2014 року в якому зазначено, що позивач ознайомлений з наказом в той же день. Крім того 22.08.2014 року ОСОБА_1 звертається з заявою до відповідача про надіслання йому трудової книжки за його адресою і не вимагає видати йому копію наказу. До суду позивач звернувся з позовом 18 вересня 2014 року і до позову було додано копію наказу № 01-М № 71-ос від 22 серпня 2014 року.

Викладене свідчить про те, що відповідачем було виконано вимоги ст. 47 КЗпП України і позивачем отримано копію наказу в день звільнення.

За ст. 237-1 КЗпП позивач має право на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Проте в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження твердження позивача про порушення відповідачем його законних прав.

Таким чином, на думку суду позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Восток" про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 відмовити в позовних вимогах до Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток" про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Южноукраїнського

міського суду І. М. Бобровський