УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М., Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Львівського обласного клінічного діагностичного центру, третя особа - прокуратура м. Львова, про визнання незаконними та скасування наказів, за касаційними скаргами ОСОБА_6 та Львівського обласного клінічного діагностичного центру на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_6 гизи звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що не є особою, яка може нести відповідальність за корупційне правопорушення, а відповідач не уповноважений встановлювати факт корупційного правопорушення та притягати до відповідальності позивача та не наділений Законом України від 7 квітня 2011 року № 3206-VI «Про засади запобігання та протидії корупції» (далі - Закон) повноваженнями доводити вину у вчиненні правопорушення.

Такі дії відповідача вважає незаконними, оскільки для усунення конфлікту інтересів оскарженим наказом № 102 їй був наданий п'ятиденний строк, однак, не дочекавшись збігу п'ятиденного строку, встановленого своїм же наказом, відповідач виніс оскаржуваний наказ № 101, яким притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності за неповідомлення головного лікаря про наявність конфлікту інтересів.

При цьому подання відповідачем до компетентного органу відомостей, які стали підставою для внесення, та сам факт внесення позивача до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, на її думку, є теж незаконними.

Дії третьої особи - прокуратури м. Львова - при здійсненні перевірки у листопаді 2013 року щодо дотримання у Львівському обласному клінічному діагностичному центрі (далі - центр) приписів Закону вважає незаконними з огляду на те, що за наслідками проведеної перевірки прокуратурою м. Львова було здійснене подання від 1 листопада 2013 року головному лікарю центру про усунення порушень вимог Закону, у якому, на думку позивача, неправильно зазначено, що у її діях наявні ознаки наведеного вище конфлікту інтересів.

При виконанні своїх обов'язків головного бухгалтера центру вона керується виключно чинним законодавством, а суміщення при цьому посад головного бухгалтера центру і директора товариства, незважаючи на те що товариство здійснює свою господарську діяльність на території центру, не може впливати на об'єктивність або неупередженість при прийнятті нею рішень, що виключає можливість існування конфлікту інтересів. Крім того, позивач не приховувала зазначеного суміщення нею посад головного бухгалтера центру та директора товариства, головному лікарю центру було відомо про одночасне обіймання нею згаданих двох посад, відтак не вбачала потреби повідомляти про це. Позивач вважає, що підстав для прийняття оскаржених наказів у відповідача не було, а тому вимушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 травня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_6 гизи відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 травня 2014 року у частині відмови у позові щодо скасування наказу центру від 25 листопада 2013 року № 101 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальної ОСОБА_6» скасовано, ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_6 гизи задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ від 25 листопада 2013 року № 101 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальної ОСОБА_6». У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 гизи просила скасувати судові рішення у частині відмови у задоволенні позову щодо скасування наказу від 25 листопада 2013 року № 102 «Про зобов'язання ОСОБА_6 усунути конфлікт інтересів», ухвалити нове рішення про задоволення позову у цій частині, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

У касаційній скарзі центр просив скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги слід відхилити, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 гизи перебуває в офіційних трудових відносинах з відповідачем та займає посаду головного бухгалтера центру з 2 березня 1998 року.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, сформованого станом на 3 березня 2014 року, позивач також є засновником та керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Госпрозрахункове відділення Львівського обласного діагностичного центру» (далі - ТОВ «Госпрозрахункове відділення Львівського обласного діагностичного центру»), державна реєстрація якого проведена 3 жовтня 1997 року.

25 листопада 2013 року відповідач, керуючись п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 21 Закону, ст. ст. 147-149 Кодексу законів про працю України, видав наказ від 25 листопада 2013 року № 101 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_6», яким позивачу оголосив догану як головному бухгалтеру центру за вчинення корупційного правопорушення, а саме: неповідомлення головного лікаря центру як керівника установи про конфлікт інтересів, яким є одночасне обіймання нею посади головного бухгалтера центру та директора, засновника і учасника ТОВ «Госпрозрахункове відділення Львівського обласного діагностичного центру».

У пункті другому цього наказу відповідач зазначив: «Повідомити компетентний орган про включення до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, що формується та ведеться Міністерством юстиції України, інформації про притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення ОСОБА_6».

Наказом від 25 листопада 2013 року № 102 «Про зобов'язання ОСОБА_6 усунути конфлікт інтересів» відповідач зобов'язав позивача до 29 листопада 2013 року усунути конфлікт інтересів, яким є одночасне обіймання позивачем посади головного бухгалтера та директора, учасника і засновника ТОВ «Госпрозрахункове відділення Львівського обласного діагностичного центру».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що винесені відповідачем накази відповідають вимогам закону, оскільки діючи в межах норм трудового законодавства, не маючи підстав для оголошення дисциплінарного стягнення у виді звільнення, враховуючи тяжкість вчиненого проступку, відповідач правомірно обрав до позивача дисциплінарне стягнення у виді догани, а відтак, суд дійшов висновку, що такий вид стягнення є співмірним із тяжкістю вчиненого правопорушення, і оскільки накладений він після проведення внутрішньої перевірки, немає підстав визнавати його незаконним, а отже, немає підстав для його скасування, як і для скасування наказу, яким зобов'язано позивача усунути порушення, які стали підставою для оголошення догани.

Колегія суддів апеляційного суду, скасовуючи частково рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову у частині визнання незаконним та скасування наказу, виходила з того, що наведений вище висновок суду першої інстанції не узгоджується з прийнятим рішенням суду щодо правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а саме: оголошення догани наказом від 25 листопада 2013 року № 101.

Дійсно, позивач при наявності конфлікту інтересів була зобов'язана відповідно до припису п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону повідомити про це у письмовій формі головного лікаря центру, однак, з огляду на вищенаведене, за порушення цього обов'язку для даного суб'єкта може настати лише адміністративна, але не дисциплінарна відповідальність.

Пояснення прокурора про те, що протокол про корупцію при проведенні перевірки не складався, оскільки діями позивача не було завдано шкоди центру, а тому прокуратура поданням зобов'язала керівника центру притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності в силу того, що ст. 21 Закону передбачає таку відповідальність за вчинення корупційного правопорушення, не заслуговують на увагу.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 14 Закону особи, зазначені в п. 1 та п. п. «а», «б» п. 2 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов'язані: уживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів; невідкладно у письмовій формі повідомляти безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону за вчинення корупційних правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 4 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності в установленому законом порядку.

Кримінальна відповідальність за порушення вимог чинного законодавства щодо конфлікту інтересів не встановлена.

Адміністративну відповідальність встановлено за один вид зазначеного правопорушення, а саме: відповідно до статті 172-7 КУпАП порушення вимог щодо повідомлення про конфлікт інтересів, неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів тягне за собою накладення штрафу від десяти до ста п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Склад правопорушення, передбаченого даною статтею, є формальним, і об'єктивна сторона цього правопорушення не містить такої обов'язкової ознаки, як заподіяння шкоди.

У КУпАП міститься перелік уповноважених осіб, які можуть складати протоколи про вчинення адміністративних корупційних правопорушень (ст. 255).

Відповідно до ст. 221 КУпАП суб'єктом, що наділений повноваженнями притягати до адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, є судді районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судів, які розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4-172-9 цього Кодексу.

Наявність чи відсутність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого статтею 172-7 КУпАП, у визначеному цим Кодексом порядку не встановлено.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

З результатів аналізу ст. 147 КЗпП України убачається, що такий вид стягнення, як догана, застосовується до працівника за порушення трудової дисципліни.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку, що чинний КЗпП України такий вид стягнення, як оголошення догани за вчинення корупційного правопорушення, а саме: за неповідомлення безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів, не передбачає, а відтак доводи представників відповідачів, що їх дії з винесення наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача вчинені відповідно до подання прокуратури та відповідають вимогам чинного законодавства України, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційних скарг та залишення без змін рішення апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Касаційну скаргу Львівського обласного клінічного діагностичного центру відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді: Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко