АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження № 88-ц/796/4/2015 Головуючий в суді 1-ї інстанції - Волошин В.О.
Головуючий в суді апеляційної інстанції - Усик Г.І.
Доповідач - Ящук Т.І
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за заявою ОСОБА_3, яка подана його представником ОСОБА_4, про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, Компанії «Абаніко Лімітед», треті особи - приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Компанія «Омега Мерчантс ЛТД» про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого будинку, договору про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу, повернення будинку, скасування державної реєстрації,

встановила:

У жовтні 2009 року позивач ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, посвідченого 18.08.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, а також договору про внесення змін та доповнень до вказаного договору, посвідченого 21.08.2008 року цим же приватним нотаріусом, скасування державної реєстрації правочину у державному реєстрі правочинів, та зобов'язання відповідача ОСОБА_3 повернути будинок у власність позивача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 січня 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року апеляційну скаргу ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 січня 2012 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, а також договору про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації правочину у державному реєстрі правочинів, - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3, посвідчений 18.08.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №3753, а також договір про внесення змін та доповнень до вказаного договору, посвідчений 21.08.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №3819, та скасовано державну реєстрацію зазначених правочинів у державному реєстрі правочинів.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_3 про зобов'язання передати будинок - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 квітня 2013 року відхилено касаційну скаргу компанії «Омега Мерчантс ЛТД», а рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року - залишено без змін.

05 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року, посилаючись на те, що йому стали відомі нові істотні для справи обставини, які не були відомі під час розгляду даної справи, та які можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, що беруть участь у справі.

Вказував, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 04.10.2012 року ґрунтується на положеннях п.1.14 Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 368 від 28.08.2001 року, відповідно до якої угоди, що укладаються з інсайдерами, не можуть передбачати більш сприятливі умови, ніж угоди, що укладені з іншими особами. Угоди, укладені банками з інсайдерами на умовах, більш сприятливих за звичайні, визнаються судом недійсними з часу укладення. Більш сприятливими умовами визнається, в тому числі, продаж інсайдеру активу за вартістю, що є значно нижчою, ніж та, яку банк отримав би від продажу такого активу не інсайдеру.

Апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання договорів недійсними, оскільки згідно з п.1.14 Інструкції, продаж відбувся на більш сприятливих умовах.

Таким чином, при вирішенні справи суд застосував норму, яка суперечила ч. 3 ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», що є істотною для справи обставиною, яка не була і не могла бути відома ОСОБА_3, оскільки не було рішення органу, компетентного вирішувати питання про протиправність зазначеного нормативного акту.

Однак у листопаді 2014 року ОСОБА_3 стало відомо, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року, по справі за позовом ТОВ «Лессор Груп» до Національного банку України, визнано незаконним та нечинним абзац 5 пункту 1.14 розділу VІ Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 368 від 28.08.2001 року, відповідно до якого більш сприятливими умовами визнається продаж інсайдеру активу за вартістю, що є значно нижчою, ніж та, яку банк отримав би від продажу такого активу не інсайдеру.

Оскільки наведений в ч. 3 ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» перелік більш сприятливих умов не містить такої умови, як зазначена у абзаці 5 п.1.14 розділу VІ Інструкції, вказане свідчить про відсутність застосованих судом підстав для визнання договорів недійсними та є нововиявленою обставиною, визначеною п.1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримав заяву та просив задовольнити.

Інші сторони та їх представники, треті особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявника, вивчивши матеріали цивільної справи і перевіривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, підставами для перегляду рішення, ухвали суду у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Як роз'яснив Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3 Постанови № 4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту рішення Апеляційного суду м. Києва від 04.10.2012 року, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» позовні вимоги обґрунтовував тим, що оспорювані ним договори були укладені з порушенням вимог ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Постанови Національного Банку України № 368 від 28.08.2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні», якими передбачено, що угоди, що здійснюються з пов'язаними з банком особами, не можуть передбачати більш сприятливі умови, ніж угоди, укладені з іншими особами та, що угоди, укладені банком з пов'язаними особами на умовах сприятливіших за звичайні, визнаються судом недійсними з моменту їх укладення.

Відповідач ОСОБА_3, як голова правління банку, відповідно до ст.42 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відноситься до пов'язаних з банком осіб, уклав угоду за ціною будинку, яка є заниженою по відношенню до його ринкової ціни, тобто на більш сприятливих для себе умовах, ніж угода, що була б укладена з іншими особами.

Крім того, відчуження активів Промінвестбанку за цінами, що не відповідають ринковим, загрожувало інтересам вкладників та кредиторів банку, оскільки спірна угода була укладена за місяць до введення в банку тимчасової адміністрації НБУ внаслідок погіршення фінансового стану Промінвестбанку.

Судом встановлено, що 18.08.2008 року між Промінвестбанком та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, відповідно до якого банк передав, а ОСОБА_3 прийняв у власність зазначений житловий будинок. Продаж будинку здійснено за 13 857 088 грн. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 3819.

21.08.2008 року між цими ж сторонами був укладений договір про внесення змін в пункти 3 та 4 договору. Зазначено, що продаж будинку здійснено за 13 857 088 грн. з урахуванням податку на додану вартість, у тому числі вартість без урахування податку на додану вартість - 11 547 573,33 грн., сума податку на додану вартість - 2 309 515 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Промінвестбанку про визнання зазначених угод недійсними, суд першої інстанції виходив з відсутності для цього правових підстав, а також безпідставності доводів позивача про те, що відчуження будинку відбулось за ціною нижчою від його ринкової ціни.

Скасовуючи рішення суду у цій частині та ухвалюючи нове про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки на час укладення угоди купівлі-продажу жилого будинку, ОСОБА_3 був пов'язаною з банком особою, і продаж будинку відбувся на більш сприятливих для нього умовах, за ціною, що є значно нижчою від ринкової ціни цього будинку, така угода є недійсною з моменту її укладення.

Таких висновків суд дійшов, враховуючи, що визначена експертним шляхом ринкова вартість жилого будинку АДРЕСА_1 у розмірі 46 076 480 грн. є значно більшою по відношенню до вартості цього будинку, за якою він був проданий ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 18.08.2008 року, що становила 13 857 088 грн.

На час укладення договору купівлі-продажу від 18.08.2008 року ОСОБА_3 займав посаду Голови правління Промінвестбанку, крім того, йому та членам його родини (дружина, син, дочка) належало 39,7 % вартості акцій, що свідчить про те, що він як керівник банку та володілець істотної участі, був пов'язаною з банком особою.

Правовою підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним, суд апеляційної інстанції визначив норму ст.52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до якої угоди, що здійснюються з пов'язаними з банком особами, не можуть передбачати більш сприятливі умови, ніж угоди, укладені з іншими особами. Угоди, укладені банком із пов'язаними особами на умовах, сприятливіших за звичайні, визнаються судом недійсними з моменту їх укладення.

Частиною 3 ст.52 Закону «Про банки і банківську діяльність» визначено, зокрема, що більш сприятливими умовами є, в тому числі і прийняття меншого забезпечення виконання зобов'язань, ніж вимагається від інших клієнтів.

При цьому суд апеляційної інстанції вважав, що вказаний у зазначеній нормі закону перелік більш сприятливих умов не є вичерпним, оскільки про таке не зазначено в самій нормі закону.

Крім того, Апеляційний суд м. Києва у рішенні від 04.10.2012 року зазначив, що перелік більш сприятливих умов конкретизовано в «Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні», що затверджена Постановою Національного банку України №368 від 28.08.2001 року. Відповідно до п.1.14 цієї Інструкції, угоди, що укладаються з інсайдерами, не можуть передбачати більш сприятливі умови, ніж угоди, що укладені з іншими особами. Угоди укладені банком з інсайдерами на умовах більш сприятливих за звичайні, визнаються судом недійсними з часу їх укладення. Більш сприятливими умовами визнається, в тому числі, продаж інсайдеру активу за вартістю, що є значно нижчою, ніж та, яку банк отримав би від продажу такого активу не інсайдеру тощо.

Таким чином, ухвалюючи рішення від 04.10.2012 року, Апеляційний суд м. Києва підставою недійсності договору купівлі-продажу жилого будинку від 18.08.2008 року та договору про внесення змін до нього визнав недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч.1 ст. 203 ЦК України, а саме - невідповідність укладених правочинів вимогам ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Отже, та обставина, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.06.2014 року визнано незаконним та нечинним абзац 5 п.1.14 розділу VІ «Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні», затвердженої постановою Правління Національного банку України № 368 від 28.08.2001 року, не може вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. А тому зазначена обставина не є нововиявленою в розумінні п.1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України.

Крім того, відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», за змістом пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК скасування чи зміна нормативного акта, на якому ґрунтувалось судове рішення, може вважатися нововиявленою обставиною лише за умови, якщо в такому акті зазначено про надання йому зворотної сили.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що визнання незаконним та нечинним абзацу 5 п.1.14 розділу VІ вищевказаної Інструкції постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.06.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2014 року, не є нововиявленою обставиною, оскільки нечинним нормативно-правовий акт стає з дати набрання відповідним рішенням суду законної сили, тоді як на час ухвалення рішення від 04.10.2012 року зазначена норма Інструкції була чинною, і посилання суду на положення Інструкції визнані обґрунтованими Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 03 квітня 2013 року.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що обставини, зазначені у заяві ОСОБА_3, не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, а тому заяву відповідача про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 317, 218, 361-365 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Заяву ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: