Провадження № 22-ц/779/505/2015
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Вакарук В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Вакарук В.М.

суддів: Горейко М.Д., Проскурніцького П.І.

секретаря: Драганчук У.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішення Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2014 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості заборгованість по кредитному договору в розмірі 21964,19 грн., з яких: 12976,55 грн. - заборгованість за кредитом; 6854,10грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 849,53 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1034,01грн. - штраф (процентна складова).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, зазначає, що рішення суду ґрунтується на припущеннях та на розрахунку заборгованості, який підписаний невстановленою особою та не підтверджений належними і допустимими доказами. Не відповідають дійсності твердження позивача про те, що сторони керувались при укладенні договору ч.1 ст. 634 ЦК України, і що відповідач підтвердив згоду на те, що підписана заява від 26.12.2007 року разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір, оскільки в самій Заяві такі відомості відсутні. З цих обставин просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_2 вимоги скарги підтримав, представник позивача ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечила.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що 26.12.2007р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав кредитні кошти в сумі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за користування яким зобов'язався сплатити 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.13,14-19) .

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_2 порушував графік погашення заборгованості, а з листопада 2013 року перестав його погашати, внаслідок чого станом на 30.09.2014 р. виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 21964,19грн. з яких: 12976,55грн. - заборгованість за кредитом; 6854,10грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 849,53грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 250грн. - штраф (фіксована частина); 1034,01грн. - штраф (процентна складова) (а.с.6-12).

Згідно з п. 9.12 Умов і Правил надання банківських послуг, договір між сторонами діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не повідомить другу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк (а.с.18) .

За умовами та правилами надання банківських послуг кредит ОСОБА_2 виданий на строк дії кредитної картки, яку він отримав 26 грудня 2007 року. Після закінчення строку дії картки, на вимогу клієнта клієнту повинна видаватися нова карта, якщо від нього не поступала заява про закриття картрахунку (п.п.3.1.1.,3.1.2., 3.1.3 Умов) /а.с.18 звор./.

Встановлено, що ОСОБА_2 під час дії кредитного договору декілька разів видавалися нові кредитні картки, про що він сам підтвердив в засіданні апеляційного суду та не заперечував, що з листопада 2013 року він перестав погашати заборгованість та користуватися карткою і даний факт відповідно до вимог п.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що п.п. 9.3, 9.4, 9.6, 9.7, 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3 Умов та правил надання банківських послуг свідчать про встановлення строку дії кредитного договору та початок перебігу строку, з якого дія кредитної карти припиняється, а банк набуває права вимоги за договором, а також настає початок строку, з якого у банку виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно ч.1,5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила.

Із матеріалів справи вбачається, що останній платіж по кредитному договору проведений ОСОБА_2 15.11.2013 року, а тому банк обґрунтовано звернувся в суд 03.11.2014 року із позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості згідно представленого розрахунку /а.с.6-12/

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що на час підписання Заяви від 26.12.2007 року йому не було відомо про існування Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи банку, які складають між ним та банком Договір і по яких нараховувалися проценти за підвищеною тарифною ставкою, з якими він не ознайомлювався, оскільки в його Заяві, яку він власноручно підписав, зазначено про те, що з Умовами та Правилами.. він ознайомився /а.с.13/.

Не можуть братися також до уваги посилання апелянта на те, що позовна заява в суд підписана не уповноваженою особою, оскільки даний факт спростовується наявною в матеріалах справи копією доручення, відповідно до якого ПАТ КБ ''Приватбанк'' уповноважив Грона Р.Р. пред'являти позови в суд /а.с.25/.

Крім того, не заслуговує на увагу поданий в засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 зустрічний розрахунок заборгованості по кредитному договору, оскільки він суперечить зібраним по справі доказам, зокрема щодо розміру процентної ставки, визначеної Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку

За наведених обставин рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому з наведених в апеляційній скарзі мотивів підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308,313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: В.М. Вакарук

Судді: М.Д. Горейко

П.І.Проскурніцький