АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ а/п 22-1107/14 Головуючий у 1 інстанції: Чала А.П.
Доповідач: Нежура В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В., Усика Г.І.

при секретарі: Троц В.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове Товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 3 листопада 2014 року за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове Товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником, -

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 3 листопада 2014 року в задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове Товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ "СТДВ "Глобус" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує на те, що ним не був пропущений строк, встановлений ст. 233 КЗпП України, а факт завдання відповідачкою шкоди підприємству підтверджується Актом інвентаризації долученим до матеріалів справи.

В суді апеляційної інстанції апелянт підтримав подану скаргу, із викладених в ній підстав, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, спричинену підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Згідно п. 3 ч. 1 ст.134 КЗпП України, у відповідності до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність в повному розмірі шкоди, спричиненої з їх вини підприємству, установі, організації у випадку, якщо шкода спричинена діями працівника, що містять ознаки кримінально-карного діяння.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ТДВ "СТ ДВ "Глобус" на посаду начальника відділу медичного страхування з 18.10.2010 р. з іспитовим строком з 18 жовтня по 31 грудня 2010 року, з посадовим окладом 1 500 грн. на місяць згідно штатного розпису (а.с. 4 ).

Згідно п. 4 посадової інструкція начальника відділу медичного страхування, з якою ОСОБА_1 ознайомлена під підпис 17.10.2010 р., начальник відділу відповідно до діючого законодавства України та в межах, ним визначених, несе: адміністративну, дисциплінарну і матеріальну відповідальність (а.с. 5).

23.01.2013 р. ОСОБА_1 уклала від імені ТДВ "СТ ДВ "Глобус" договір ДМС-000281 медичного страхування з ОСОБА_2 (а.с. 6-10), на виконання якого отримала від страхувальника страховий платіж в сумі 6 750 грн., про що розписалась на рахунку № 00-17-00-02241/2 від 24.01.2013 р. і підтверджується заявою від 06.12.2013 р. страхувальника ОСОБА_2 (а.с. 11, 12 ).

Наказом № 0999-К-13 від 05.11.2013 р. ОСОБА_1 звільнена і займаної посади з 15.11.2013 р. на підставі ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням (а.с.14).

Звільненню відповідачки передувала інвентаризація матеріальних цінностей та документів СК "Глобус", що були надані ОСОБА_1 для здійснення трудових обов'язків, про що 15.11.2013 р. складено комісійний акт, з якого вбачається, що будь-яких претензій в тому числі матеріальних до ОСОБА_1 за результатами інвентаризації не виявлено і надано згоду на її звільнення (а.с.55 - 57).

Відповідно до довідки, складеної головним бухгалтером ТДВ "СТДВ "Глобус" ОСОБА_3, дата якої зазначена лише в інформації про виконавця цієї довідки як 29.01.2014 р., за динами бухгалтерського обліку ТДВ "СТ ДВ "Глобус" страхові платежі по договору ДМС №000281 від 23.01.2013 р. (страхувальник ОСОБА_2) на поточний рахунок або в касу Товариства не надходили (а.с.13).

08.04.2014 р. позивач звернувся до відповідачки з письмовою вимогою про повернення коштів, задовольнити яку відповідач відмовилася (а.с. 7).

Із наданого позивачем балансу підприємства за спірний період 2013 року, вбачаються лише загальні суми бухгалтерської звітності і відсутні відомості щодо недостачі спірній сумі 6 750 грн. (а.с. 45-54).

Відмовляючи в позові, суд виходив із недоведеністю пред'явлених вимог по суті, а також пропуску позивачем встановленого ст.. 233 КЗпП України річного строку звернення до суду.

Але повністю погодитися з такими висновками неможна.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, як мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п. 3 ст. 134 КЗпП), повинні додаватися докази, які підтверджують, що вчинення працівниками таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

З огляду на те, що в ході розгляду справи позивачем не надано доказів вчинення відповідачем діянь, які переслідуються у кримінальному порядку, тобто вироку або постанови суду про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності з приводу нестачі з її вини коштів у вказаному розмірі, висновок суду про недоведеність пред*явленого позову є правильним і обґрунтованим.

Разом із тим, є помилковим посилання суду на положення ч. 3 ст. 233 КЗпП України, яка визначає річний строк, протягом якого власник або уповноважений ним орган може звернутися до суду з питання стягнення із працівника матеріального збитку, спричиненого підприємству, установі, організації, оскільки з підстав пропуску строку звернення до суду може бути відмовлено у тому разі, якщо право особи, яка звернулася до суду було порушене.

В даному випадку позовні вимоги, заявлені з підстав передбачених ч. 3 ст. 134 КЗпП України, визнані судом недоведеними, тобто позов визнаний необґрунтованим по суті, а тому одночасна відмові у його задоволенні з підстав пропуску строку звернення до суду для захисту порушеного права є неправильним, у зв'язку із чим, колегія суддів, відповідно до положень ч. 1 ст. 307 ЦПК України, вважає необхідним виключити із мотивувальної частини рішення посилання на пропуск позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України.

В решті рішення є законним і обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове Товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 3 листопада 2014 року змінити.

Виключити з мотивувальної частині рішення посилання суду на пропуск позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України.

В решті залишити рішення без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: