Справа № 760/6898/15-ц
Провадження №2/760/3720/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Демидовської А. І.

при секретарі - Ковальчуку В.Л., Малютіні А.Д., Шевченко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в наслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на свою користь страхове відшкодування у сумі 13 007,81 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 пеню за період з 13.01.2015 року по 21.09.2015 року у сумі 5 240,84 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 індекс інфляції за період з 13.01.2015 року по 21.09.2015 року у розмірі 5 350, 98 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 3% річних з простроченої суми за період з 13.01.2015 року по 21.09.2015 року у сумі 290,13 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 386,54 грн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 600,00 грн. витрат з оцінки збитків отриманих внаслідок ДТП.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 4000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що відповідач ОСОБА_2, 12 жовтня 2014 року о 18 год. 50 хв. на 21 км. Автодороги Київ-Чоп с.Стоянка, керуючи автомобілем «Опель» державний номер НОМЕР_1 не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем «Шкода», державний номер НОМЕР_2 та автомобілем «Мітсубіші» державний номер НОМЕР_3 в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків, чим порушив 13.1 Правил дорожнього руху України.

15 грудня 2014 року постановою Шевченківського районного суду м.Києва 761/33723/14-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. ОСОБА_2 свою вину у скоєнні ДТП визнав в повному обсязі.

14.10.2014 року Позивач звертався до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» з заявою про страхове відшкодування, проте виплати не були здійснені.

З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, вартість матеріальних збитків заподіяних позивачу складає 14 007, 81 грн., відповідно до звіту № С15-317 від 18.09.2015 року.

Так, з поданих позивачем розрахунків, сума яку Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» повинно було відшкодувати позивачу складає 13 007,81 грн.

14 007,81 грн. - 1 000,00 (франшиза) = 13 007,81 грн.

Сума пені за період з 13.01.2015 року по 21.09.2015 року складає 5 240.84 грн.

Індекс інфляції за період з 13.01.2015 року по 21.09.2015 року складає 5 350.98 грн.

3% річних з простроченої суми за період з 13.01.2015 року по 21.09.2015 року складає 290,13 грн.

На підставі викладеного позивач просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» в судовому засіданні просив задовольнити позов частково, посилаючись на наявні в матеріалах справи пояснення та заперечення проти позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали позову вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, 12 жовтня 2014 року о 18 год. 50 хв. на 21 км. Автодороги Київ-Чоп с.Стоянка, керуючи автомобілем «Опель» державний номер НОМЕР_1 не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем «Шкода», державний номер НОМЕР_2 та автомобілем «Мітсубіші» державний номер НОМЕР_3 в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків, чим порушив 13.1 Правил дорожнього руху України.

15 грудня 2014 року постановою Шевченківського районного суду м.Києва 761/33723/14-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. ОСОБА_2 свою вину у скоєнні ДТП визнав в повному обсязі.

Враховуючи той факт, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за договором № АІ/3439670, Позивач отримав право вимоги на отримання страхового відшкодування.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій осби, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із статтею 3 Закону України № 1961-IV, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 6 Закону України № 1961-IV, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно із статтею 33 Закону України № 1961-IV, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із статтею 28 Закону України № 1961-IV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Відповідно до ст. 9 Закону України № 1961-IV, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Крім того, відповідно до ст. 12 Закону України № 1961-IV, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Дії, спрямовані на врегулювання питання, щодо виплати заподіяної шкоди в досудовому порядку не було здійснено, оскільки, як вказує Позивач, 14.10.2014 року останній звертався до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» з заявою про страхове відшкодування, проте виплати не були здійснені.

З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, вартість матеріальних збитків заподіяних позивачу складає 14 007, 81 грн., відповідно до звіту № С15-317 від 18.09.2015 року.

Так, з поданих позивачем розрахунків, сума яку Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» повинно відшкодувати позивачу складає 13 007,81 грн.

14 007,81 грн. - 1 000,00 (франшиза) = 13 007,81 грн.

Сума пені за період з 13.01.2015 року по 21.09.2015 року складає 5 240.84 грн.

Індекс інфляції за період з 13.01.2015 року по 21.09.2015 року складає 5 350.98 грн.

3% річних з простроченої суми за період з 13.01.2015 року по 21.09.2015 року складає 290,13 грн.

Також позивач просить стягнути на свою користь з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» 386,54 грн. витрати по сплаті судового збору, 600,00 грн. витрат з оцінки збитків отриманих внаслідок ДТП, 4000,00 грн. витрат на правову допомогу та 1000,00 грн.

Згідно ст, 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Щодо стягнення збитків від інфляції, 3% річних

Згідно роз'яснень викладених в п.4 постанови пленуму ВВСУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення ст.625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Згідно ст. 992 ЦК України У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Дослідивши матеріали справи вважаю, що вимоги Позивача стосовно стягнення 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними, оскільки в законодавстві України не передбачено застосування ст. 625 до деліктних правовідносин, які виникли між потерпілим і страховою компанією.

Приписи ст. 625 можуть застосовуватись лише при порушенні страховиком своїх зобов'язань перед страхувальником за договором страхування, про що і йдеться в п.21 Постанови Пленуму ВВСУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Пунктом 5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Згідно позиції, викладеної в листі Верховного Суду України «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» від 01.07.2014 зазначено, що Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. N 10-74/0/4- 13).

Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Правовідносини сторін по цьому спору регулюються Законом України Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», як спеціальною правовою нормою.

Статтею 2 цього Закону встановлено: «Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону».

Також, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відповідальність страхової компанії при страхуванні цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів у вигляді пені.

Відповідно до вимог п. 36.5 ст. 36 Закону, «за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня».

В листі Верховного Суду України «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» від 01.07.2014 чітко зазначено, що судам потрібно враховувати, що передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Виходячи з вишенаведеного суд дійшов висновку, що відповідальність Відповідача в разі порушення зобов'язання перед Позивачем передбачена тільки у вигляді пені, а сплату інфляційних витрат та 3% річних не передбачено норами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У зв'язку з тим, що цивільні права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин, які регулюються нормами права закріпленими в главі 82 Цивільного кодексу України та законодавством про страхування, приписи ст.625 Цивільного кодексу України не поширюються на правовідносини, що виникли у зв'язку із завданням шкоди.

На підтвердження права власності на автомобіль марки Мітсубіші н.з. НОМЕР_3 позивач надає копію свідоцтва про реєстрацію ТЗ, де датою першої реєстрації значиться 19.06.2013 року, а реєстрацію вказано 24.11.2014 року, в той час як дорожньо- транспортна пригода сталася 12.10.2014 року.

Відповідно до пункту 1.3. Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державної Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них під першою реєстрацією розуміється реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше.

Отже виходячи з відповідного підпункту можна зробити висновок, що вперше автомобіль марки Мітсубіші н.з. НОМЕР_3 був зареєстрований на іншу особу 19.06.2013 року, а вдруге вищевказаний автомобіль був зареєстрований на Позивача 12.10.2014 року.

Пунктами 2, 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» затвердженого Кабінетом Міністрів України, передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документа, що підтверджують право власності.

Судовим розглядом встановлено, що Позивачем не було надано на вимогу Відповідача вих. № 2164 від 06.03.2015 року, документ, який підтверджує право власності на автомобіль марки Мітсубіші н.з. НОМЕР_3 всупереч підпункту «г» пункту 35.2 ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому останній не довів, що він є власником вказаного автомобіля та має право на отримання страхового відшкодування, в зв'язку з чим Відповідач 1 не виплатив страхове відшкодування Позивачу.

З огляду на зазначене, у Відповідача 1 відсутні підстави для сплати пені нарахованої Позивачем за невиконання обов'язку виплати.

Вимоги Позивача, щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн. суд також вважає необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню, оскільки до матеріалів справи не було долучено ані договору про надання юридичних послуг, ані акту виконаних робіт, на підставі яких можливо було розрахувати кількість годин витрачених на складення процесуальних документів, а також вартість погодинної роботи відповідного адвоката, які склали витрати на отримання правової допомоги Позивачем.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги або іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Ст.1 ЗУ від 20 грудня 2011 року « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, шо розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій позасудовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату.

Враховуючи той факт, що Позивачем не були надані всі необхідні документи для підтвердження понесених витрат по отриманню правової допомоги, вважаю що в цій частині позову слід також відмовити.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів.

Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 993, 979, п.1 ст.1191, 1194 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 223, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в наслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства „Українська охоронно-страхова крмпанія" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 13 007, 81 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000, 00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства „Українська охоронно-страхова компанія" на користь ОСОБА_1 243, 60 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Солом'янський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

Суддя А.І. Демидовська