У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів: Ковальчук Н.М., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Колесника Ю.М. та представника третьої особи адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Рівнетранссервіс" на рішення Рівненського міського суду від 25 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю „Рівнетранссервіс", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої шляхом пошкодження транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського міського суду від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено повністю та стягнуто на його користь із ТзОВ „Рівнетранссервіс" 141647 грн. 56 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 15 серпня 2014 року в місті Києві, франшизу в розмірі 510 грн. та 1421 грн. 60 коп. судових витрат по справі, що складаються із судового збору, а всього 143579 грн. 16 коп.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ТзОВ „Рівнетранссервіс" покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що в дійсності (згідно звіту) вартість відновлюваного ремонту автомобіля, з врахуванням зносу, становить саме 84616,74 грн. Визначення розміру шкоди спеціалістом-експертом, саме в цій сумі, повністю відповідає вимогам ст. 1192 ЦК України.

______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/275/2015 Головуючий у 1 інстанції : Куцоконь Ю.П.

Доповідач : Григоренко М.П.

Грошові кошти згідно рахунка-фактури, який суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваного рішення, позивачем фактично не було сплачено, що підтверджується поясненнями його представника, тобто витрати фактично не понесені, а тому не можуть бути авансом.

Вважає, що більша вартість ремонту автомобіля порівняно з розміром шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, пояснюється тим, що ремонт проводився не тільки в зв'язку із пошкодженням автомобіля в ДТП, а й в зв'язку з його експлуатацією до дорожньо-транспортної пригоди. Ремонт автомобіля було проведено 08.08.2014 року, тобто через 2,5 місяці після ДТП, та відсутні відомості щодо експлуатації транспортного засобу у цей період, умов його зберігання тощо.

Крім того, зазначає, що довідки №№ 1, 2 від 16.10.2014 року видані ТзОВ „Авторем-Сервіс", яким проводився ремонт пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП, не є належними та допустимими доказами спричинення позивачу шкоди внаслідок ДТП в сумі 191137 грн. 56 коп. Дане товариство не є експертною організацією в сфері визначення матеріальної шкоди, завданої транспортному засобу внаслідок ДТП, воно не може та не вправі фактично встановити наявність причинного зв'язку між тими чи іншими пошкодженнями і ДТП. Проте, вказані довідки прийняті судом, як докази в справі з порушенням вимог ЦПК України.

Вважає, що розмір шкоди, заподіяної внаслідок ДТП згідно висновку спеціаліста, наданого позивачем, становить 84616,74 грн., йому сплачено в порядку страхового відшкодування 49490 грн., тому розмір шкоди, що може бути стягнутий на користь позивача становить 35126,74 грн. (84616,74 грн. - 49490 грн.). Дану суму коштів відповідач був згоден сплатити позивачу добровільно. Проте, позивач безпідставно заявив цивільний позов.

Із цих підстав просить змінити оскаржуване рішення суду, стягнувши з відповідача на користь позивача 35126,74 грн.

В ході апеляційного розгляду справи представники відповідача та третьої особи підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін і при цьому пояснив, що автомобіль його довірителя ТзОВ „Авторем-Сервіс" фактично відремонтувало, але ОСОБА_4 не має можливості забрати цей автомобіль через відсутність у нього для цього грошових коштів, в зв'язку із чим на даний час останній підшукує покупця на свій автомобіль, щоб хоча б у такий спосіб розрахуватись за ремонт автомобіля, а решту грошових коштів залишити собі.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 у повному обсязі, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 1172,1192, 1194 ЦК України та ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»» та виходив із того, що в ході судового розгляду були здобуті достатні докази, які підтверджують факт завдання позивачу майнової шкоди саме із вини працівника відповідача і що сума відновлюваного ремонту автомобіля позивача склала 191137 грн. 56 коп.

В зв'язку із тим, що ТзОВ „Рівнетранссервіс" застрахувало свою цивільну-правову відповідальність на 50000 грн., тому суд стягнув із останнього на користь позивача 141647 грн. 56 коп., розмір шкоди, що виходить за межі страхового ліміту, франшизу, в розмірі 500 грн., а також судові витрати по справі.

Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним даним, наявним у справі доказам та ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків оскаржуваного рішення.

Відповідно до частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

З огляду на те, що позивач надав належні та допустимі докази, які підтверджують вартість відновлюваного ремонту його автомобіля, у зв'язку із тими ушкодженнями, які цей автомобіль отримав під час дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась із вини працівника відповідача, тому, на розсуд колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відшкодування ОСОБА_4 збитків в тому розмірі, які він фактично поніс, за винятком страхового відшкодування, а не тому розмірі, які були вказані в експертному висновку, який міг бути врахований судом лише у разі, якщо б відновлюваний ремонт позивачем не проводився.

Посилання відповідача на те, що позивач не надав доказів, які б підтверджували факт оплати ним ТзОВ „Авторем-Сервіс" вартості відновлюваного ремонту, а тому відсутні підстави, що ОСОБА_4 зазнав матеріальну шкоду в тому розмірі, яку визначив суд першої інстанції, на увагу не заслуговують, оскільки по справі встановлено, що ТзОВ „Авторем-Сервіс" вже відновило пошкоджений автомобіль позивача і надало відповідні підтверджуючи документи з даного приводу, які свідчать про наявність у позивача відповідного зобов'язання сплатити певну грошову суму вказаному товариству за ремонт свого автомобіля і коли це зобов'язання буде виконано реально, значення в даному випадку не має.

Твердження сторони відповідача про те, що ремонт автомобіля позивача здійснювався не лише із механічними пошкодженнями, які були отримані під час дорожньо-транспортної пригоди 20 травня 2014 року, також на увагу не заслуговують, оскільки є голослівними, оскільки відповідач не вказав, які саме пошкодження на його думку не були пов'язані із вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою і це також спростовуються наявними матеріалами цивільної справи.

Щодо того, що ТзОВ „Авторем-Сервіс" не є експертною установою і тому суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги довідки вказаного товариства №№ 1, 2 від 16.10.2014 року, то в даному випадку, інформація, яка міститься в даних довідках, не носить характер експертного висновку, а стосується лише підтвердження проведення конкретних ремонтних робіт, а також у зв'язку із чим ці роботи проводились.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Рівненського міського суду від 25 грудня 2014 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Рівнетранссервіс" відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий Григоренко М.П.

Судді : Ковальчук Н.М.

Рожин Ю.М.