У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

23 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

МостовоїГ.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна Компанія Авангард» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 8 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ТОВ «Будівельна компанія Авангард» звернулось до суду з позовом, який згодом уточнило, і остаточно просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за надані послуги в сумі 3 180,12 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 16 грудня 1996 року між МКП «Авангард», правонаступником якого є ТОВ «Компанія Авангард», та ОСОБА_5 був укладений договір № 7-315, відповідно до умов якого товариство як власник споруди гаражного комплексу несе відповідальність за роботу енергозбереження та водопостачання, каналізації, телефонізації, системи пожежогасіння, а власник гаражу щомісячно до 15 числа сплачує кошти за надані послуги. У подальшому ТОВ «Компанія Авангард» за договором про відступлення права вимоги від 1 квітня 2013 року передало ТОВ «Будівельна Компанія Авангард» право вимоги за укладеним з ОСОБА_5 договором. 6 лютого 2014 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 гараж-стоянку в гаражному комплексі по АДРЕСА_1 Посилаючись на те, що зміна власника гаража не змінює умов договору і покладає на ОСОБА_4 відповідні зобов'язання, просило стягнути заборгованість, яка виникла станом на 4 жовтня 2014 року, у сумі 3 180,12 грн. Крім цього, просило відшкодувати понесені судові витрати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 8 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Будівельна компанія Авангард» заборгованість в сумі 3 180,12 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 8 грудня 2014 року та ухвали апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і просить направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що зобов'язання мають виконуватись належним чином і умови договору, укладеного попереднім власником гаражу-стоянки, обов'язкові і для ОСОБА_4, який такі послуги споживає.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій повністю погодитися не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 16 грудня 1996 року між МКП «Авангард» та ОСОБА_5 укладений договір № 7-315.

Згідно з п.1.1 договору МКП «Авангард», як основний власник споруди гаражного комплексу по АДРЕСА_1, забезпечує експлуатацію гаражного комплексу, несе відповідальність за роботу енергозабезпечення та водопостачання, каналізації, телефонізації, систем пожежогасіння, а власник гаражу-стоянки - своєчасно сплачує кошти за надані послуги та дотримується всіх вимог з експлуатації гаражного комплексу.

Відповідно до п.п. 2.10, 2.11 договору власник до 15 числа наступного місяця компенсує МКП «Авангард» витрати за експлуатацію місця стоянки в гаражному комплексі, вчасно оплачуючи суму затрат в касу МКП «Авангард» або перераховуючи кошти на його поточний рахунок. За кожен день несвоєчасної оплати нараховується пеня в розмірі 2% від суми недоплати. Плата за додаткові послуги та додаткове споживання електроенергії, не передбачені проектом, нараховується окремо.

Реорганізація МКП «Авангард», а також зміна власника не є підставою для зміни умов чи розірвання чинного договору (п.4.2 договору).

18 березня 1997 року створено ЗАТ «Авангард», яке відповідно до статуту є правонаступником МКП «Авангард».

З 13 жовтня 2011 року правонаступником ЗАТ «Авангард» є ТОВ «Компанія Авангард».

1 квітня 2013 року між ТОВ «Компанія Авангард» та ТзОВ «Будівельна компанія Авангард» укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого останнє набуло право вимоги за договором № 7-315 від 16 грудня 1996 року.

Також судами встановлено, що 6 лютого 2014 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 гараж-стоянку по АДРЕСА_1

У порушення умов укладеного договору, ОСОБА_4 своїх зобов'язань належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 4 жовтня 2014 року утворилась заборгованість за надані послуги за період з 6 березня 2014 року по 4 жовтня 2014 року в сумі 3 180,12 грн, з яких 1 841,00 грн - основного боргу, 1 333,64 грн - пені та 5,48 грн - 3% річних.

Обґрунтовуючи позов, ТОВ «Будівельна компанія Авангард» посилалось на невиконання відповідачем договору, що укладений з ОСОБА_4

Ухвалюючи судові рішення з посиланням на такі обставини, суди попередніх інстанцій не врахували наступного.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За змістом ст. 527 ЦК України, саме на боржника як сторону договору покладено обов'язок з виконання зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 521 ЦК України, форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень ст. 513 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 522 цього Кодексу новий боржник у зобов'язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що ОСОБА_4 не був учасником договору № 7-315, укладеного 16 грудня 1996 року, і заміну боржника у зобов'язанні позивач не довів.

Отже, судом першої інстанції не встановлено всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, щодо відповідальності боржника, не враховано заперечення відповідача, не досліджено відповідних доказів та не надано їм належної правової оцінки.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, таких недоліків не усунув.

Оскільки судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, оскаржувані судові рішення на підставі частини другої статті 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 8 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов

Судді: Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко Г.І.Мостова М.І.Наумчук