УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа - Чутівський районний центр зайнятості, про встановлення факту перебування в трудових відносинах та стягнення заробітної плати, за касаційними скаргами представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що з 29 січня по 31 січня працювала стажера на посаді продавця в магазині «Взуття та одяг», була фактично допущена до роботи продавця в магазині відповідача з 1 лютого 2012 року, але трудовий договір був оформлений в центрі зайнятості лише 7 лютого 2012 року.

10 вересня 2012 року позивачка була незаконно відсторонена від посади відповідачем. Трудовий договір на даний час не розірваний, запис у трудовій книжці про звільненні відсутній, розпорядження про звільнення не видавалося, внаслідок чого позивачка не може працевлаштуватися та зазнала моральних страждань.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково, встановлено факт перебування у трудових відносинах ОСОБА_4 з суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_5 у період з 1 лютого 2012 року по 6 лютого 2012 року та з 10 вересня 2012 року по 10 березня 2013 року.

Стягнуто із відповідача на користь позивача 272 грн 51 коп. заборгованості із заробітної плати за період з 1 лютого 2012 року по 6 лютого 2012 року із урахуванням податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів, 4 тис. грн у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_5 просив скасувати судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просив скасувати судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційних скарг та залишення без змін рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2014 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2014року, оскільки вони законні та обґрунтовані, так як встановлено факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем з 1 лютого 2012 року по 6 лютого 2012 року та з 10 вересня 2012 року по 10 березня 2014 року, у зв'язку з чим суди попередніх інстанцій дійшли висновку про стягнення заборгованості із заробітної плати та моральної шкоди. також, судами встановлено, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів про звільнення позивача з 10 вересня 2012 року.

Однак з підстав фактичного невиконання позивачем роботи у вказаний період, що також не заперечується сторонами у справі, не підлягає стягненню заробітна плата як винагорода та компенсація за невикористану відпустку. Також не доведено факту затримки видачі трудової книжки з вини роботодавця, а тому не має підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи касаційних скарг не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 відхилити

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Н.А. Горелкіна І.М. Завгородня