Справа № 371/1405/14-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко В.М.
Провадження № 22-ц/780/52/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л.А.
Категорія 26 05.02.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

при секретарі Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Миронівського районного суду Київської області від 24 вересня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У серпні 2014 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.10.2006 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та відповідачем був укладений кредитний договір № 49.29./03659/06-ТК001000353, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 3 199 грн. із розрахунку 24% річних за користування кредитом на строк з 08.10.2006 року до повного повернення кредиту.

20.05.2013 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ "Кредитпромбанк" передає(відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" замінює ПАТ "Кредитпромбанк" як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ "Кредитпромбанк" до ПАТ "Дельта Банк" прав вимоги боржників, до ПАТ "Дельта Банк" переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитним договором. Відповідач не виконує належним чином зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 22.07.2014року виникла заборгованість на загальну суму 3613,59 грн., з яких: тіло кредиту - 3198грн.67коп.; відсотки- 414,92грн. Вказану суму представник позивача просив стягнути з відповідача на користь банку, а також судові витрати.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 24 вересня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено, у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на те, що судове рішення є незаконним, у зв'язку з тим, що судом неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права, неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущений строк позовної давності, зазначивши, що позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.10.2006 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та відповідачем був укладений кредитний договір № 49.29./03659/06-ТК001000353, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 3 199 грн. Із розрахунку 24% річних за користування кредитом на строк з 08.10.2006 року до повного повернення кредиту (а.с.5-8).

20.05.2013 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ "Кредитпромбанк" передає(відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" замінює ПАТ "Кредитпромбанк" як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ "Кредитпромбанк" до ПАТ "Дельта Банк" прав вимоги боржників, до ПАТ "Дельта Банк" переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитним договором (а.с.13-18).

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 3199грн. на придбання мобільного телефону відповідно до кредитного договору.

Відповідач умов кредитного договору належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті платежів, яка станом на 22.07.2014 року становить 3613,59 грн.,з яких: тіло кредиту - 3198 грн.67 коп.; відсотки- 414,92 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с.9).

Відмовляючи у задоволенні позову, у зв'язку із спливом строку позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до роз'яснень п. 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Водночас, із правової позиції Верховного Суду України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладеної у постанові від 20.11.2013 року № 6-126цс13, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК є обов'язковою для всіх судів України, вбачається наступне.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Таким чином, враховуючи зазначені нормативно-правові акти та обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправомірно застосував ст. 257 ЦК України, оскільки заява про застосування позовної давності сторонами не подавалась.

Крім того, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується видати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно ст.ст. 525,526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений у зобов'язанні строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 3199грн. на придбання мобільного телефону відповідно до кредитного договору.

Відповідач умов кредитного договору належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті платежів, яка станом на 22.07.2014 року становить 3613,59 грн.,з яких: тіло кредиту - 3198 грн.67 коп.; відсотки- 414,92 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с.9).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до положень ст. 60 ЦПК України позивачем надано суду всі належні докази на підтвердження своїх позовних вимог, а тому апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

При таких обставинах, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 24 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого в АДРЕСА_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (р/р №373980009. МФО 380236. ) заборгованість за кредитним договором № 49.29./03659/06-ТК001000353 від 08 жовтня 2006 року на загальну суму 3 613,59 грн. (три тисячі шістсот тринадцять гривень п'ятдесят дев'ять копійок), з яких: тіло кредиту 3 198,67 грн., заборгованість за відсотками 414,92 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: