Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 11 лютого 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Горелкіної Н.А., суддів: за участю представника позивача Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Басій К.С., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Ритм», про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 20 жовтня 2014 року, в с т а н о в и л а: У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши на його обгрунтування, що 22 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Ритм» був укладений кредитний договір № 0706/80, згідно умов якого кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 150 000 гривень строком до 20 червня 2012 року під 20 % річних на суму залишку кредиту. 22 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1. був укладений договір поруки № 0706/80/ДП/1, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник. Посилаючись на те, що позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 8 травня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 223 578 гривень 54 копійки, з яких: 61 363 гривні 13 копійок - прострочена заборгованість за кредитом; 96 599 гривень 37 копійок - заборгованість з процентів за користування кредитом; 54 731 гривня 35 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250 гривень - штраф (фіксована частина) та 10 634 гривні 69 копійок - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з поручителя. У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що з дня настання строку виконання основного зобов'язання позивач протягом шести місяців не пред'явив вимоги до нього, як поручителя. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 9 вересня 2014 року у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено. Ухвалено визнати договір поруки № 0706/80 від 22 червня 2007 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1. припиненим з 21 грудня 2012 року. Вирішено питання про стягнення судового збору. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 20 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, первісний позов задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 0706/80 від 22 червня 2007 року у розмірі 223 578 гривень 54 копійки. Вирішено питання про стягнення судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що банком пропущено шестимісячний строк на пред'явлення вимоги до поручителя. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що забезпечене порукою зобов'язання не виконане, а передбачений п. 12 договору поруки строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу, встановлюється у п'ять років на відміну від шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється після встановлення строку, встановленого в договорі, а також, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя. Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Вказана правова позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 17 вересня 2014 року № 6-53 цс14, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суддів. Суд апеляційної інстанції не врахував, що строк виконання основного зобов'язання, а також строк дії договору поруки сплинув 21 червня 2012 року, а позивач на порушення вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України звернувся з вимогою до поручителів, шляхом звернення до суду лише 16 жовтня 2013 року, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання договору поруки припиненим. Натомість, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості з поручителя та задоволення позову про визнання договору поруки припиненим, а апеляційний суд, перевіряючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на порушення вимог чинного процесуального та матеріального законодавства України дійшов помилкового висновку про необхідність скасування законного й обґрунтованого судового рішення. За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення апеляційного суду Рівненської області від 20 жовтня 2014 року скасувати, рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 9 вересня 2014 року залишити в силі. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий Н.А. Горелкіна Судді: Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко