Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/592/15 Головуючий у 1 інстанції: Геєць Ю.В.
Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

30 травня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Позивач зазначала, що вона з відповідачами є співвласником квартири, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна/АДРЕСА_1. Їй на праві спільної часткової власності належить 1/5 частина вищезазначеної квартири. Відповідачам на праві спільної часткової власності належить кожному по 4/5 частини даної квартири. Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1, житлова площа квартири становить - 54,5 кв.м., квартира складається з трьох кімнат, з яких одна кімната, площею 20,0 кв. м., є ізольованою, друга кімната, площею 20,8 кв. м., та третя кімната, площею 13,7 кв. м., є суміжними. Також є не житлові приміщення, які складаються з кухні площею 7,5 кв. м., ванної кімнати площею 3,0 кв. м., туалету площею 1,3 кв. м., коридору площею 5,4; 3,5; 4,5 кв. м., комори площею 2,0 кв. м. Позивач також вказувала, що між нею та відповідачами склалися неприязні стосунки, через це, виникають свари у зв'язку з порядком користування квартирою, а згодом взагалі відповідачі перестали пускати її до квартири.

Згодом позивач уточнила позовні вимоги та посилаючись на вказані обставини, просила встановити порядок користування квартирою, виділивши їй у користування ізольовану кімнату площею 20 кв.м., залишивши у користуванні відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 житлову кімнату, площею 20,8 кв.м. та житлову кімнату, площею 13,7 кв.м., підсобні приміщення: кухню площею 7,5 кв.м., ванну кімнату площею 3,0 кв.м., туалет площею 1,3 кв.м., коридор площею 5,4; 3,5; 4,5 кв.м., комору площею 2,0 кв.м., залишити у спільному користуванні.

Позивач ОСОБА_2 також просила зобов'язати МКП «Основаніє» розділити особові рахунки, стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., оскільки внаслідок позбавлення її відповідачами житла, вона вимушена проживати у чужих людей, нервувати, а тому зазнала моральних страждань.

Також позивач просила стягнути з відповідачів судові витрати: судовий збір, витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи та витрати на правову допомогу.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2014 року позовні вимоги про стягнення грошової компенсації за належну позивачеві на прав власності 1/5 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 175612 грн., припинивши її право на часткову спільну власність з дня отримання компенсації та зобов'язання сплатити на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у сумі 175612 грн. протягом двох місяців залишено без розгляду.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_2 у користування ізольовану кімнату площею 20 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 в користування житлову кімнату площею 20,8 кв. м. та житлову кімнату, площею 13,7 кв. м.

Підсобні приміщення: кухню площею 7,5 кв. м., ванну кімнату площею 3,0 кв. м., туалет площею 1,3 кв. м., коридор площею 5,4; 3,5; 4,5 кв. м., комору площею 2,0 кв. м. - залишено у спільному користуванні.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 81,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 81,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 81,20 грн.

В задоволенні решти позову - про зобов'язання МКП «Основаніє» розділити особові рахунки, про стягнення моральної шкоди, про стягнення витрат на правову допомогу та витрат по проведенню судової експертизи - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 - в особі представника ОСОБА_3 - посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі..

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки судове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відповідачами не оскаржено в апеляційному порядку, тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» в цій частині рішення апеляційним судом не перевіряється.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 полягають в її незгоді з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні її позовних вимог щодо зобов'язання МКП «Основаніє» розділити особові рахунки, щодо стягнення моральної шкоди та судових витрат на правову допомогу і за проведення судової експертизи.

Такі доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження при апеляційному розгляді.

Відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання МКП «Основаніє» розділити особові рахунки по сплаті комунальних послуг між нею та відповідачами, суд першої інстанції вірно посилався на приписи статей 103, 104 ЖК України, згідно яких договір найму може бути змінено та укладено із членом сім'ї наймача.

Оскільки договір найму житла укладається між наймачем (або членом його сім'ї) та організацією, яка надає це житло у найм (в м. Запоріжжі - МКП «Основаніє») у випадках, коли житло перебуває у комунальній власності, а не є приватизованим, що має місце у даному спорі, то такий вид захисту свого права позивачем ОСОБА_2 обрано невірно.

При вирішенні цих позовних вимог суд першої інстанції вірно вказав, що відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту зобов'язання МКП „Основаніє" розділити особові рахунки на квартиру, позивач ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст.ст. З, 10, 60 ЦПК України на засадах змагальності не довела переконливими, належними та припустимими доказами порушення її прав зі сторони МКП „Основаніє", а також правову та фактичну підставу заявлених нею вимог. Крім того, відповідно до вимог чинного законодавства суд не вправі виносити рішення, яким покладати обов'язок вчинити дію на особу, яка не була стороною у справі.

ОСОБА_2 є співвласником квартири, а тому вправі звернутися до МКП «Основаніє» та до інших установ, які надають відповідні комунальні послуги, з заявою про укладення окремих договорів - як-то передбачено Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкової території, затвердженими Постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 року та Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відмовивши ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції посилався на положення частини 1 статті 1167 ЦК України, якою передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявної її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода носить індивідуальний характер, її наявність, а натомість і розмір визначається в кожному окремому випадку відносно кожної окремо особи.

Відповідно до ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд першої інстанції вірно вказав на те, що позивач ОСОБА_2 не визначилась з розміром моральної шкоди завданої їй кожним із відповідачів, не надала на підтвердження спричинення їй діями відповідачів моральної шкоди жодних доказів. Сам по собі факт наявності спору між сторонами з приводу користування квартирою не може говорити про наявність немайнової шкоди. За таких обставин суд дійшов вірного висновку, про відмову у задоволенні цих позовних вимог, оскільки всупереч вимогам ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України позивачем не надані докази наявності та розміру моральної (немайнової) шкоди.

При вирішенні питання про відшкодування на користь позивача ОСОБА_2 судових витрат, понесених нею при оплаті судової будівельно-технічної експертизи (в сумі 2000 грн.) суд першої інстанції виходив з того, що за змістом статті 86 ЦПК України витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну. Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК.

З матеріалів справи видно, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2014 року за клопотанням представника позивача було призначено судову будівельно-технічну експертизу з метою визначення ринкової вартості спірної квартири та 1/5 частини цієї квартири - саме для вирішення питання про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за належну їй 1/5 частину квартири, як-то вказано в позовній заяві ОСОБА_2 від 30.05.2014 року (а. с. 4; 38).

28.11.2014 року ОСОБА_2 подала заяву про залишення без розгляду позовних вимог, викладених в п. 1 та п. 2 уточненої позовної заяви від 06.10.2014 року, а саме, щодо стягнення з відповідачів солідарно на її користь компенсації за належну їй 1/5 частину квартири в розмірі 175 612 грн., припинивши її право на вказану частку квартири та щодо зобов'язання відповідачів виплатити цю суму компенсації протягом двох місяців(а. с. 85; 133).

Ухвалою від 28.11.2014 року дана заява ОСОБА_2 задоволена, вказані позовні вимоги залишено без розгляду, зобов'язано Управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області повернути ОСОБА_2 частину судових витрат (а. с. 135).

Відмовивши ОСОБА_2 у стягненні з відповідачів витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги позивача про стягнення грошової компенсації за належну позивачу частку квартири у розмірі 175 612 грн. залишені судом за її заявою без розгляду, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідачів понесених позивачем витрат на проведення експертизи, що відповідає приписам частини 1 статті 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Також судом правильно вирішено питання щодо стягнення на користь позивача судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. (мінімальний судовий збір за задоволені судом вимоги позивача немайнового характеру). В цій частині стягненню підлягають судові витрати по оплаті судового збору по 81 грн. 20 коп. з кожного відповідача.

Оскільки судом відмовлено у задоволені позову про стягнення моральної шкоди то сплачений позивачем судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. в цій частині відшкодуванню не підлягає.

При вирішенні питання щодо стягнення на користь ОСОБА_2 з відповідачів витрат на правову допомогу - у розмірі 4800 грн., суд першої інстанції посилався на приписи статей 56, 84 ЦПК України та на Закон України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до роз'яснень наданих у п. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З матеріалів справи видно, що між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та громадянами ОСОБА_2, ОСОБА_7 20.05.2014 року укладена угода про надання юридичних послуг (а. с. 88-91).

Позивачем надано ксерокопії квитанцій до прибуткових ордерів (без номеру), виданих ФОП ОСОБА_3 20.05.2014 р., 02.06.2014 р., 30.09.2014 р., 06.10.2014 р., 03.11.2014 р., 12.11.2014 р.24.11.2014 р. в яких вказано:»Оплата за юридичні послуги», проте, вони не містять розрахунку витрат на правову допомогу, в них відсутні відомості про склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги позивачем ОСОБА_2, а також в матеріалах справи відсутній будь-який інший розрахунок таких витрат, що входить до предмету доказування по справі, а тому суд першої інстанції, відмовивши у стягненні з відповідачів цих витрат, діяв у відповідності до вимог закону (а. с. 92, 120, 132).

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, належним чином оціненим доказам, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відтак, судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: