Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/474/15 Головуючий у 1 інстанції: Шудрик А.А.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізькі лани" про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою, яку протягом розгляду справи уточнювала, до ТОВ "Запорізькі лани" про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 7,25 га, що розташована на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

Між нею та ТОВ "Запорізькі лани" укладено договір оренди вказаної земельної ділянки від 01 квітня 2009 року строком на 7 років. Даний договір зареєстровано в Оріхівському районному відділі ЗРФ ДП "Центр ДЗК" 01.05.2010 за № 00.

Пунктом 8 договору встановлено, що розмір орендної плати становить 1200,00 грн. або 3 тонни зернових та 200,00 кг насіння соняшника.

Згідно п. 10 договору орендна плата вноситься орендодавцеві до 31 жовтня поточного року оренди.

Відповідачем неодноразово порушувались умови договору щодо розміру та строків сплати орендної плати, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду з позовною заявою про розірвання договору оренди землі та стягнення не сплаченої орендної плати.

Остаточно просила розірвати договір оренди земельної ділянки від 01 квітня 2009 року, укладений між нею та ТОВ "Запорізькі лани", що зареєстрований в Оріхівському районному відділі ЗРФ ДП "Центр ДЗК" 01.05.2010 за №00; стягнути з ТОВ "Запорізькі лани" на її користь не сплачену орендну плату за 2012, 2013 роки у розмірі 2400,00 грн., або 6 тонн зернових та 400,00 кг насіння соняшнику, не сплачену орендну плату за 2014 рік у розмірі 1200,00 грн., або 3 тонни зернових та 200,00 кг насіння соняшнику, судові витрати.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 листопада в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 зазначає, що висновки суду про невчасну сплату відповідачем суми орендної плати через форс-мажорні обставини та відсутність підстав для дострокового розірвання договору оренди не відповідають обставинам справи, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди землі від 01 квітня 2009 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ "Запорізькі лани".

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України

Постановляючи рішення про відмову у позові, суд виходив з недоведеності позовних вимог ОСОБА_3, оскільки не встановлено порушень з боку орендаря умов договору, які відповідно до п. д ч.1 ст.141 Земельного кодексу України, ст. ст. 21, 32 Закону України "Про оренду землі" могли бути підставою для дострокового розірвання договору оренди землі.

Суд встановив всі факти, необхідні для вирішення спору, при ухвалені рішення дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно до вимог ст.32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використаю земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним Кодексом України та іншими законами України.

За вимогами п. "д" ч.1 ст.141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, розміром 7,25 га, розташованої на території Щасливської сільської ради Оріхівського району, Запорізької області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЗП №007364 (а.с. 9).

01 квітня 2009 року між ОСОБА_3 та ТОВ " Запорізькі лани" укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, який зареєстрований 11.05.10 року в Оріхівському районному відділі земельних ресурсів, про що зроблено запис у Державному реєстрі земель №00 (а.с.4-5).

Згідно до п.8, п.10 Договору оренди (а.с.4) орендна плата вноситься орендарем у розмірах: 1200,00 грн. або 200 кг насіння сояшника та 3 тони зернових до 31 жовтня поточного року.

Із позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що підставою її позовних вимог про розірвання договору оренди є несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань по сплаті орендної плати за договором оренди земельної ділянки - за 2012р, 2013 р. (а.с. 2-3, 43-48).

При розгляді справи було встановлено, що за 2012 р. частина орендної плати була сплачена з дотриманням строку, передбаченого договором - 25.07.2012 року (1000 кг. суржика) та 16.10.2012 року (500 кг. пшениці), а повний розрахунок було проведено 23.12.2013 р. (2000 кг. кукурудзи).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України за порушення зобов'язання передбачено настання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема розірвання договору.

У відповідності до ст. 614 ЦК України підставою відповідальності за порушення зобов'язання є вина особи, яка порушила зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Із довідки Запорізького обласного центру гідрометеорології №26-30/3027 від 04.12.2012 р., висновку Торгово-промислової палати України №189 від 29 січня 2013 року вбачається, що під час весняно-літнього періоду 2012 року в Оріхівському районі Запорізької області спостерігались несприятливі погодні умови для вирощування сільгоспкультур, внаслідок чого були пошкоджені посіви сільгоспкультур до незадовільного стану, у тому числі на площах ТОВ "Запорізькі лани", що знаходяться у Оріхівському районі Запорізької області (а.с.31,32). Зазначені несприятливі погодні умови, що спричинили загибель сільгоспкультур на площах товариства станом на 02 жовтня 2012 року, є форс-мажорними обставинами.

Зазначене підтверджує правильність висновку суду, що вина орендаря у порушенні строку виплати орендної плати відсутня.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність прибутку у відповідача у спірному періоді не впливає на висновки суду по суті спору.

За 2013 р. орендна плата виплачена в цьому ж році з дотриманням строку - 19.07.2013 року (2000 кг. пшениці) та 02.08.2013 року (500 кг. ячменю замість 200 кг. соняшника), з прострочкою - 21.11.2013 року (1000 кг. кукурудзи) та 28.12.2013 року (200 кг. соняшника).

З огляду на ці обставини та відповідно до положень ст.ст. 614, 617 ЦК України суд обґрунтовано визнав, що відсутня система у порушенні зобов'язання по сплаті орендної плати, оскільки недотримання строку виплати орендної плати за 2012 р. мало місце не з вини орендаря.

До матеріалів справи не додано будь-яких доказів пред'явлення претензій позивачкою до орендаря щодо несплати орендної плати у спірний період.

Звертаючись з позовом позивачка не посилалася на те, що внаслідок затримки у строках виплати орендної плати вона значною мірою позбавляється того, на що розраховувала при укладенні договору.

Натомість за п. 2 ч. 1 ст. 651 ЦК договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, під час розгляду справи не встановлено істотних порушень умов договору та системність невиконання зобов'язань орендарем умов договору, і суд обґрунтовано дійшов висновку,що підстави для розірвання договору оренди за п. "д" ч.1 ст.141 ЗК України відсутні.

Доводи апеляційної скарги про звільнення орендаря від виконання зобов'язань за договором не мають під собою буд-якого підгрунття. З позовом про розірвання договору позивачка звернулася до суду 17.07.2014 р. і на час звернення до суду орендна плата за 2012 р. та за 2013 р. була сплачена орендарем у повному обсязі. На час звернення до суду за 2014 р. строк сплати не наступив. Під час розгляду справи орендна плата за 2014 рік сплачена 18 листопада 2014 року шляхом перерахування грошових коштів в розмірі 1200 грн. (а.с. 75). Таким чином, відповідач немає перед ОСОБА_3 невиконаних зобов'язань по сплаті орендної плати.

Відповідно до положень статті 3 Цивільного кодексу України до загальних засад цивільного судочинства відноситься справедливість, добросовісність та розумність.

Спір вирішено з додержанням вимог ст. 3 ЦК України та висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 12 грудня 2012 року по справі № 6-146цс12.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: