У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Куцина М. М.,

суддів - Бондаренка Ю. О., Павліченка С.В.,

при секретарі - Чейпеш С. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" на рішення Тячівського районного суду від 11 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № MKN1GA00000025 від 23 березня 2006 року, відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 22000.00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 21.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням 22 березня 2010 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідачка по справі 24 березня 2006 року уклала договір іпотеки № MKN1GA00000025 і надала кредитору в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1.

Внаслідок невиконання умов договору відповідачем, станом на 28 квітня 2014 року виникла заборгованість за даним кредитним договором у сумі 14.235.00 гривень 63 копійки, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 2407 гривень 79 копійок, заборгованості за відсотками у сумі 5724 гривень 29 копійок, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 6103 гривень 55 копійок.

Позивач, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України, ст. ст. 12, 33, 38-40 Закону України „ Про іпотеку", ст. 109 ЖК України просив у суді першої інстанції в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 14235.63 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішення Тячівського районного суду від 11 листопада 2014 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Позивач не погодився з рішенням місцевого суду і подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі.

Судова колегія вважає, що, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, може розглянути справу у відсутності відповідача, оскільки вона належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи .

Судова колегія, заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» виходив із того, що сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, і це є підставою для відмови у позові відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, який розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі укладеного кредитного договору № MKN1GA00000025 від 23 березня 2006 року відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 22000.00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 21.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням 22 березня 2010 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідачка по справі 24 березня 2006 року уклала договір іпотеки № MKN1GA00000025 і надала кредитору в іпотеку належний на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1.

Внаслідок невиконання умов договору відповідачем, станом на 28 квітня 2014 року виникла заборгованість за даним кредитним договором у сумі 14.235.00 гривень 63 копійки, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 2407 гривень 79 копійок, заборгованості за відсотками у сумі 5724 гривень 29 копійок, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 6103 гривень 55 копійок .

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

14 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_2 звернулася із письмовою заявою до суду, про застосування строку позовної давності.( а. с.64)

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору, у позивача виникло з 22 березня 2010 року, але із зазначеним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду лише 28 травня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що 23 березня 2010 року жодна із сторін кредитного договору не заявила про свій намір його розірвати. Позичальником після цієї дати було продовжено строк дії цього договору, оскільки ним вносились платежі погашення кредитної заборгованості.

Судова колегія вважає, що вищенаведені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законові і підлягають відхиленню, оскільки термії дії даного договору не змінювався шляхом підписання додаткового письмового договору.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову з підстав, передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ Приватбанк " - відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 11 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: