АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/624/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про стягнення збитків,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення збитків.

У мотивування вимог посилався на те, що 19.02.2010 року між ним та відповідачем укладено договір іпотеки №20-0130/3-1, за умовами якого він передав в іпотеку власну квартиру, яка залишається у володінні (користуванні) Іпотекодавця, а відповідач повинен був вчинити дії по реєстрації права власності на квартиру та передати йому оригінал технічного паспорту.

Разом з тим, зазначений обов'язок банк не виконав та технічний паспорт не передав, тому рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2012 року зобов'язано відповідача передати документи власнику квартири. Але рішення суду на даний час не виконане та банк ухиляється від його виконання, чим порушує його права, як власника.

25.02.2010 року він уклав угоду про продаж Таймшеру з компанією Gold Point Holdings Limited, за умовами якої він набув право користуватись нерухомістю за кордоном, а з метою зменшення своїх витрат мав право передати свою власну квартиру в управління продавцю Таймшеру, що не суперечить умовам Договору іпотеки.

Оскільки відповідач не передав технічний паспорт, він був позбавлений можливості передати технічний паспорт на квартиру та інші документи контрагенту, що призвело до збитків у вигляді надлишкових витрат та не отриманих доходів згідно угоди про продаж Таймшеру №1055 від 25.02.2010.

Зазначав, що він щомісячно сплачував 7 100,00 доларів США згідно угоди про продаж Таймшеру, починаючи з 25.02.2010 року по 02.07.2012 року (момент розірвання угоди) та сплатив вступний внесок в розмірі 42 600,00 доларів США. Разом з тим, міг бути звільненим від сплати щомісячної суми, якби передав продавцю Таймшеру технічний паспорт на свою квартиру та продавець здійснював би управління квартирою.

За час дії угоди про продаж Таймшеру він сплатив 241 450,00 доларів США, що є реальними збитками внаслідок порушення відповідачем його права власності, що встановлено рішенням суду.

У зв'язку з тим, що він був позбавлений можливості передати квартиру в управління, він не отримав суму 170 000,00 доларів США на ремонт квартири, згідно угоди.

Також в період з 02.07.2012 року по 16.07.2014 року міг передавати квартиру в оренду і за цей період отримати орендних платежів на загальну суму 69 892,20 долара США, що становить 819 003,79 грн., чого не зміг здійснити внаслідок бездіяльності відповідача.

Враховуючи наведене, просив суд стягнути з відповідача на його користь 5 758 431,51 грн. збитків.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що суд невірно страктував суть угоди про продаж Таймшеру №1055 від 25.02.2010 р., провівши її ототожнення з угодою про надання квартири в користування, оскільки в угоді про продаж Таймшеру лише зафіксовано його право і намір, а також згоду продавця Таймшеру, передати квартиру, що була предметом іпотеки, в управління нерезидента.

Укладенням угоди про продаж Таймшеру №1055 від 25.02.2010 року він не порушив умов договору Іпотеки №20-0130/3-1 від 19.02.2010 року, оскільки не передавав квартиру в користування інший особі, а лише зафіксував своє відповідне право.

Отже, він не мав погоджувати з банком укладення угоди про продаж Таймшеру №1055 від 25.02.2010 року, оскільки ця угода безпосередньо не стосувалась передачі предмета іпотеки в користування, а він мав намір погоджувати з банком укладення угоди на управління майном, яка мала укладатись після передачі йому від банка документів на квартиру. Оскільки відповідач до цього часу не виконав своїх обов'язків з передачі документів на квартиру, він був позбавлений банком можливості погоджувати угоди, укладення яких має бути погоджено згідно умов п. 4.2.3 договору іпотеки №20-0130/3-1 від 19.02.2010 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з"явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції підставно виходив з того, що вимоги є недоведеними та необґрунтованими а також з того, що причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та збитками позивача не встановлено з огляду на таке.

Судом встановлено, що 19.02.2010 року між ТОВ «Будівельно-Сервісна компанія «Україна» та ОСОБА_2 укладено договір міни за яким, ТОВ «Будівельно-Сервісна компанія «Україна» передала у власність ОСОБА_2 об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

19.02.2010 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір №20-0130/3-1 за яким Іпотекодавець передав квартиру АДРЕСА_1 на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №20-0408/2-1 від 11.03.2008 року щодо повернення кредиту в сумі 517 126,00 доларів США в строк до 09.03.2018 року, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13% річних та інші нарахування (а.с.11-15).

За умовами п.1.6 Іпотечного договору, на строк дії цього договору, предмет іпотеки залишається у володінні (користуванні) Іпотекодавця.

Пунктом 1.7 Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодавець доручає Іпотекодержателю представляти його інтереси в КП «КМБТІ» для реєстрації права власності Іпотекодавця на предмет іпотеки. Іпотекодержатель зобов'язується від імені та за рахунок Іпотекодавця подавати, підписувати всі документи, необхідні для здійснення реєстрації права власності Іпотекодавця на предмет іпотеки, отримати в БТІ Договір міни з відміткою про реєстрацію права власності та довідку-характеристику БТІ на предмет іпотеки. Для виконання цього доручення Іпотекодавець в момент укладення даного Договору передає Іпотекодержателю на підставі Акту прийому-передачі технічний паспорт на предмет іпотеки, який повертається Іпотекодавцю після реєстрації Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

За актом приймання-передачі оригіналів документів від 19.02.2010 року позивач передав ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на відповідальне зберігання оригінали договору міни від 19.02.2010 року та технічний паспорт на квартиру. В даному акті зазначено, що документи будуть зберігатись в ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до припинення дії іпотечного договору №20-0130/3-1 від 19.02.2010 року (а.с.100).

За умовами п.4.1.4 Іпотечного договору, правовстановлюючі документи на предмет іпотеки до кінця дії зазначеного договору зберігаються в Іпотекодержателя.

Право власності позивача на квартиру зареєстровано 13.04.2010 року, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення (а.с.188).

17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був підписаний Договір про передачу прав за договорами забезпечення в тому числі і за іпотечним договором, що укладений з позивачем (а.с.113-120).

За актом приймання-передачі документації від 19.02.2013 року, оригінали договору міни, реєстраційного посвідчення та технічного паспорту на квартиру позивача були передані ТОВ «Кредитні ініціативи».

Отже, на виконання п.1.7 Іпотечного договору Іпотекодержатель не передав Іпотекодавцю за актом прийому-передачі технічний паспорт, що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2012 року, яке набрало законної сили (а.с.20-22).

Крім того, сторони домовились та зазначили в п.4.2 Іпотечного договору що, Іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки; одержувати від предмета іпотеки доходи; виключно на підставі згоди Іпотекодержателя, отриманої у відповідності з чинним законодавством України передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

25.02.2010 року ОСОБА_2 (покупець) підписав з Gold Point Holdings Limited (продавець) Угоду про продаж Таймшеру №1055 за умовами якої позивач придбав право користуватись по всьому світу нерухомістю (яка включена до каталогу клубних апартаментів/готелів), починаючи з 01.03.2010 року та сплачуючи в місяць 7 100,00 доларів США. Строк дії Угоди встановлений до 25.02.2015 року (п.22 Угоди) (а.с.25-31).

На виконання п.6 Угоди про продаж Таймшеру 01.03.2010 року позивач сплатив 42 600,00 доларів США.

02.07.2012 року розірвано Угоду про продаж Таймшеру. За час дії Угоди позивач сплатив 241 450,00 доларів США, що підтверджується актом звірки розрахунків(а.с.33).

Стаття 14 Угоди про продаж Таймшеру передбачала, що позивач має право на протязі строку дії даної Угоди включити власну нерухомість в програму Таймшера з метою знизити/звільнитися від сплати загальної вартості в місяць, яка підлягає сплаті продавцю за номера Таймшера, у випадку, коли оціночна щомісячна ціна нерухомості покупця, переданої продавцю в управління, менше/рівна загальній вартості в місяць, яка підлягає сплаті покупцем у відповідності з розділом 4 цієї Угоди, або отримати щомісячні компенсаційні платежі за програмою Таймшера, якщо оціночна щомісячна ціна нерухомості покупця, передана продавцю в управління, перевищує загальну вартість в місяць, яка підлягає сплаті покупцем у відповідності з Розділом 4 цієї Угоди. Продавець погоджується взяти в управління майном квартиру АДРЕСА_1, яка належить покупцю, а покупець погоджується передати продавцю в управління майном вказану квартиру. Сторони після передачі покупцем продавцю технічного паспорту на квартиру, можуть укласти, якщо необхідно, додаткову угоду на управління майном відносно зазначеної квартири. Строк управління квартирою починається з моменту вручення покупцем продавцю технічного паспорта на квартиру. Сторони прийшли згоди, що оціночна щомісячна вартість квартири складає 7 100,00 доларів США і таким чином покупець звільняється від необхідності оплати продавцю загальної вартості в місяць, встановленої в розділі 4, з моменту початку управління квартирою. Сторони можуть підписати договір про управління майном відносно квартири покупця після вручення покупцем продавцю технічного паспорту на квартиру. Квартира знаходиться в іпотеці, яка ніяким чином не впливає на право покупця передати квартиру продавцю.

Стаття 15 Угоди про продаж Таймшеру передбачала, що за фінансування ремонту квартири у відповідності із стандартами клубних квартир програми Таймшера з моменту початку управління квартирою відповідає продавець. Сторони прийшли згоди, що продавець фінансує ремонт квартири шляхом переводу на рахунок покупця 170 000,00 доларів США.

Таким чином, судом вірно зауважено, що за умовами Угоди позивач мав намір передати в управління Gold Point Holdings Limited власну квартиру. Посилання позивача на те, що він не мав погоджувати з банком укладення угоди про продаж Таймшеру №1055 від 25.02.2010 року, оскільки ця угода безпосередньо не стосувалась передачі предмету іпотеки в користування, а він мав намір погоджувати з банком укладення угоди на управління майном, яка мала укладатись після передачі йому від банка документів на квартиру не заслуговують на увагу, оскільки статтею 14 угоди визначено, що угода на управління майном, може бути додатково укладена після передачі покупцем продавцю технічного паспорту на квартиру. Тобто саме укладенням угоди сторони безпосередньо визначили, що продавець погоджується взяти в управління майном квартиру, а покупець погоджується передати продавцю в управління майном вказану квартиру.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Разом з тим, як вірно зауважено судом першої інстанції, в п.4.2.3 Іпотечного договору сторони домовились, що виключно на підставі згоди Іпотекодержателя, отриманої у відповідності з чинним законодавством України Іпотекодавець має право передавати предмет іпотеки в оренду, користування.

Проте позивач не звертався до Іпотекодержателя щодо надання згоди на передачу квартири в управління на підставі Угоди про продаж Таймшеру, оскільки ОСОБА_2 не було вчинено жодної дії, починаючи з 13.04.2010 року (дня реєстрації права власності) для отримання дозволу на передачу квартири за Угодою про продаж Таймшеру та передачі квартири в оренду (після розірвання Угоди про продаж Таймшеру), чим порушено умови Іпотечного договору.

Крім того, на момент укладення угоди про продаж Таймшеру право власності позивача не було зареєстроване, а також позивачем не надано доказів, що він вчиняв будь-які дії для можливого укладення договору оренди квартири (розміщення оголошень про оренду, попередні договори оренди чи договори про наміри). Також судом вірно не взято до уваги листи позивача від 21.02.2012 року та 15.08.2012 року - звернення до банку із вимогою про повернення документів, оскільки позивачем не надано доказів отримання відповідачем зазначених листів (а.с.16-20).

Судом апеляційної інстанції перевірено доводи апеляційної скарги щодо спричинення позивачу збитків на заявлену ним суму позову та встановлено наступне.

Згідно ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, зазначена норма права чітко визначає, що є збитками.

В апеляційному суді ОСОБА_2 підтвердив, що збитки, визначені ч.2 ст. 22 ЦК України йому не заподіяні.

Враховуючи наведене, судом вірно відмовлено в задоволенні позову за недоведеністю вимог.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: