У Х В А Л А

05.01.2015 р. м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Сарай А.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник ОСОБА_1, до ОСОБА_3 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя та виділення частки житлового будинку в натурі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник ОСОБА_1, звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя та виділення частки житлового будинку в натурі.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 05.01.2015 р. відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до розгляду.

Представник позивачки подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на будинок, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Кошута, 9, до вирішення справи по суті. В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що будинок, який знаходиться за адресою: Закарпатська область, м.Ужгород, вул, Кошута, 9, з підстав передбачених ст.ст. 60, 61 та ч. 1 ст. 62 СК України, за рішенням суду може бути визнаним обєктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача як колишнього подружжя, яке впродовж сімейного життя внаслідок спільних трудових та грошових затрат, істотно збільшилося у своїй вартості. Відповідач, у свою чергу, не приймає до уваги зазначену вище обставину і вважає себе одноособовим власником спірного будинку, мотивуючи це зокрема тим, що володіє будинком на підставі свідоцтва про право на спадщину від 1999 року та відкидає численні, викладені позивачем у позові, документальні докази, які все ж таки свідчать про виділенням подружжям за тривалий період з 1999-2012 p.p. значних фінансові затрат, повязаних із реконструкцією та перебудовою даного будинку, що в порядку ч. 1 ст. 62 СК України дозволяє позивачці, як колишній дружині відповідача претендувати на визнання даного будинку обєктом спільної сумісної власності та виділення її частки в ньому. На даний момент спірний будинок належить відповідачеві ОСОБА_3 Позивачка має підстави побоюватись, що її колишній чоловік, відповідач у справі ОСОБА_3, може розпорядитися даним будинком та відчужити його на користь невідомих осіб, що ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 151 ЦПК України, суд за заявою сторони має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України одним із заходів до забезпечення позову є накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як розяснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а також суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а і інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

До поданої заяви не надано жодного доказу того, що не вжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За наведених обставин, приходжу до висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову за поданою заявою.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник ОСОБА_1, до ОСОБА_3 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя та виділення частки житлового будинку в натурі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4