Справа № 429/9353/12
У Х В А Л А

13 лютого 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровській області в складі головуючого судді Головіна В.О., при секретарі Михайловій Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шапа Віти Анатоліївни, заінтересовані особи ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В

Заявник в скарзі посилається на те, що їй стало відомо про існування виконавчого провадження №44979116 відкритого ВДВС Павлоградського МУЮ на підставі виконавчого листа №429/9353/12 щодо виселення боржників - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3. ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1. ВДВС Павлоградського МУЮ виніс Постанову від 12.01.2015р. про примусове виселення боржників. Заявник вважає, що Постанову від 12.01.2015р. про примусове виселення боржників винесено з порушенням чинного законодавства виходячи з наступного. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 площею 49,2 кв.м. Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 12.12.2013 р. за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» було прийнято рішення щодо звернення стягнення на квартиру та виселення мешканців квартири. Підставою для звернення стягнення є встановлений судом факт того, що квартира забезпечувала виконання кредитного зобов'язання за кредитним договором укладеним між ОСОБА_6 та КБ «Приватбанк», щодо повернення суми в розмірі 15000 доларів США, а це зобов'язання не було виконано позичальником.

Заявник посилаючись на п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. № 1304-УІІ стверджує, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Заявник просить суд визнати неправомірною постанову Відділу Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції від 12.01.2015р. щодо виселення боржників - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2.

Від учасників справи на адресу суду надійшли заяви про розгляд скарги без їхньої участі.

Дослідивши матеріали справи та виконавче провадження, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні вимог заявнику слід відмовити за таких підстав.

В судовому засіданні встановлено наступне.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_7 від 12 січня 2015 року ухвалено призначити виселення на 22 січня 2015 року на 10.00 годину за адресою м. Павлоград вулиця Шевченко 136/16 (а.с.2).

Зазначена постанова ухвалена на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.12.2013 року, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNU0GA00000188 від 10.05.2007 року в розмірі 34285,08 (долар США): було звернуто стягнення на двокімнатну квартиру загальною площею 49,20 кв. м., яка розташована за адресою АДРЕСА_3 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNU0GA00000188 від 10.05.2007 року) Публічним акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанк (49094 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 ) з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити ОСОБА_1, 16.10.1077р.н., ОСОБА_2, 11.05.1980р.н., ОСОБА_3, 09.11.2006р.н., ОСОБА_4, 22.07.2008р.н., ОСОБА_5, 28.07.2010р.н., які зареєстровані та проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою АДРЕСА_4 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ст.5 Закону державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до ст.6 Закону вимоги державного виконавця щодо виконання зазначених у статті 3 цього Закону рішень є обовязковими для усіх органів, організацій, посадових осіб, громадян і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю у встановлений ним строк повинні бути надані безкоштовно документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Відповідно до ст.26 Закону Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку предявлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; предявлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 19 цього Закону; наявності інших обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження. Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові. У разі відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 6 частини першої цієї статті державний виконавець розяснює стягувачу право на звернення до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, про приведення виконавчого документа у відповідність із вимогами статті 19 цього Закону. Постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником начальнику відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, або до відповідного суду в 10-денний строк з моменту її одержання.

Таким чином, обставини, на які посилається заявник в скарзі, не являються підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними. Судом встановлено, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень, в строки і у спосіб передбачений діючим законодавством.

Тому в задоволенні вимог заявника слід відмовити.

Відповідно до ст.388 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Таким чином з заявника на користь держави слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 121.80 гривень.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шапа Віти Анатоліївни, заінтересовані особи ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 121.80 гривень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

ОСОБА_8