АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/548/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Калашник С. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівГончар Н. І. , Ювшина В. І.
при секретаріАнкудінову О.І.

за участю:

представника позивача Попельнюх Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 вересня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 6000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В порушення умов договору відповідачка взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 13 листопада 2014 року в сумі 116468,38 гривень, в тому числі: 36743,24 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 630 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 79095,14 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14 травня 2012 року з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 60892,25 грн.

З урахуванням наведеного, заборгованість, яка підлягає стягненню станом на 13.11.2014 року становить 55576,13 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає не у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Судом встановлено, що 04 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено кредитно-заставний договір № CSJ0SE00001983, за умовами якого банк надав останній строковий кредит шляхом надання готівкою через касу з 04.09.2006 року по 04.09.2008 року включно в розмірі 6000 грн. зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту (а.с. 10-16).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

У п.п. 1.1-1.2 Кредитного договору визначено, що кредит надається з 04.09.2006 року по 04.09.2008 року. Періодом сплати слід вважати період з 21 по 25 число кожного місяця. Погашення кредиту провадиться у строки відповідно до графіку погашення кредиту (а.с. 10).

Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14 травня 2012 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 60892,25 грн. (а.с. 6-7).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що судом вже стягнуто заборгованість за зазначеним кредитним договором, а законом не передбачено подвійну цивільно-правову відповідальність.

Однак, дане твердження суду першої інстанції є помилковим.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Таким чином, наявність судового рішення про стягнення заборгованості не позбавляє кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання пред'явити позов про стягнення відповідних сум.

З матеріалів позовної заяви та розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 13.11.2014 року складається із: заборгованості по комісії за користування кредитом - 36743,24 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 630 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 79095,14 грн.

Строк дії кредитного договору закінчився 04.09.2008 року.

Таким чином, оскільки ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Враховуючи наведене, посилання апелянта на стягнення вказаних сум є безпідставним, оскільки воно не передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції також посилався на пропущення позивачем строку позовної давності, посилаючись на ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанову пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року.

Однак, таке твердження є помилковим.

Так, згідно роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зі змінами, внесеними постановою № 7 від 07.02.2014 року, при застосуванні положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист справ споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність.

Таким чином, у даному випадку застосування строків позовної давності без заяви відповідача у справі не передбачено нормами ЦК України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», однак, колегія суддів не погоджується з підставами відмови в задоволенні позовних вимог, а саме: пропущення позивачем строків позовної давності на підставі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та наявності подвійного стягнення за кредитним договором.

Колегія суддів вважає, що підставами для відмови в задоволенні позову є нарахування позивачем до стягнення з відповідача сум, не передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційну скаргу задовольняє частково, рішення суду першої інстанції скасовує і ухвалює нове, яким відмовляє в задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає чинності одразу після його проголошення але може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :