У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Василевича В.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду від 8 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та поділ майна подружжя,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача- Захарчука М.І., перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Березнівського районного суду від 8 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 30 % прожикового мінімуму для дитини, починаючи з 3 вересня 2014 р. до досягнення дітьми повноліття.

Виділено із спільного майна подружжя у власність ОСОБА_2 холодильник, пилосмок, тюль кухонну, телевізор "LG", міксер, електромясорубку, комп'ютер.

Виділено із спільного майна подружжя у власність ОСОБА_1 морозильну камеру, велосипед, витяжку, коврик, вагу, тюль, праску, мийку, кухонні тумби, тумбу у ванну, диван.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

При стягненні аліментів зараховано платежі здійсненні ОСОБА_1 в період із 1 вересня по 3 грудня 2014 року.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду в частині поділу майна подружжя є незаконним і необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуальною права.

Зазначає, що в позовній заяві позивач ОСОБА_2 чітко зазначила перелік майна, що було придбане за час шлюбу, зокрема: спальний гарнітур вартістю 1700 грн. та дитячий диван вартістю 700 грн., однак у заяві про збідьшення позовних вимог, вказані речі були виключені із переліку спільно набутого майна, хоча в судовому засіданні 5 грудня 2014 року позивач підтвердила, що таке майно було придбане в період шлюбу і воно знаходиться у неї.

Також, покликається на те, що майно, яке було придбане за час шлюбу вони розділили добровільно, а жодних у доказів, які б підтверджлвали, що спірне рухоме майно є в наявності та належність такого майна, до суду надано не було. В судовому рішенні не зазначено індивідуальних ознак кожного з предметів рухомого майна та їх вартості.

Вважає, що надані позивачкою на підтвердження того, що майно було придбане в період шлюбу, копії гарантійних талонів на побутову техніку є неналежним доказом, оскільки на відбитку штампа відсутні дані про особу підприємця, який їх видав, зокрема його ім'я, по батькові, код та точна адреса.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині поділу майна подружжя та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в позові за недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду в частині вимог про стягнення аліментів та витрат по сплаті боргу за кредитним договором в сумі 8929,74грн. сторонами не оскаржується та апеляційним судом не перевіряється.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2007 року по 28 серпня 2014 року, під час якого ними набуто майно: холодильник вартістю 3700 грн., пилосмок вартістю 450 грн., тюль кухонну вартістю 160 грн., телевізор "LG" вартістю 600 грн., спальний гарнітур вартістю 1700 грн., дитячий диван вартістю 700 грн., міксер вартістю 80 грн., електромясорубку вартістю 1150 грн., комп'ютер вартістю 1500 грн., морозильну камеру вартістю 3700 грн., велосипед вартістю 800 грн., витяжку вартістю 750 грн., коврик вартістю 400 грн., вагу вартістю 100 грн., тюль вартістю 800 грн., праску вартістю 100 грн., мийку вартістю 120 грн., кухонні тумби вартістю 600 грн., тумба у ванну вартістю 100 грн., диван вартістю 1200 грн., всього на загальну суму 17 210грн.

Задовольняючи позов про поділ майна подружжя, суд першої інстанції, виходив з положень ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України, а також з тієї обставини, що спірне майно набуте сторонами під час шлюбу є спільним майном подружжя.

Такий висновок суду ґрунтується на досліджених судом доказах та відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з наведеного, суд обґрунтовано визнав перелічене майно об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та виділив його позивачці на загальну суму 6140грн., ОСОБА_1-8670грн.

Доводи апеляційної скарги про виключення позивачкою з переліку майна, що підлягає поділу спального гарнітуру вартістю 1700грн. та дитячого дивану вартістю 700грн. є безпідставними, оскільки невключення цього майна до поділу не призвело до порушення принципу рівності часток подружжя та прав відповідача, який просив це майно залишити позивачці.

Пред'явлення ОСОБА_2 позову про поділ спільно нажитого майна, відсутність доказів добровільного його поділу спростовує доводи апеляційної скарги про наявність домовленості між подружжям про порядок поділу.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 не заперечувалась вказана позивачкою вартість спірного майна та доказів на її спростування ним не надано, тому суд обгрунтовано виходив з його вартості, зазначеної в позовній заяві, що узгоджується з роз'ясненнями, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя".

Покликання на неналежність доказів наданих позивачкою копій гарантійних талонів на побутову техніку на підтвердження її придбання в період шлюбу не заслуговують на увагу, так як суд оцінив їх в сукупності в іншими доказами та взаємозв'язку з визнанням відповідачем придбання спірного майна в період шлюбу.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313,314,315,317,325 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 8 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Василевич В.С.