Номер провадження: 22-ц/785/1693/15
Головуючий у першій інстанції Погрібний М. О.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2014р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

встановила:

16 липня 2014р. ОСОБА_2 звернувся з позовом, в якому просив суд визнати за ним право власності на 3/32 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 його батька ОСОБА_3.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_3, який залишив на його ім'я заповіт 18 квітня 2007р. Після смерті батька залишилося майно у вигляді 3/32 частин домоволодіння АДРЕСА_1, яка належала батьку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12 червня 1987р. Позивач вказав, що він своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але в подальшому постановою від 25 червня 2014р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину домоволодіння у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця. Тому він був змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2014р. був задоволений позов ОСОБА_2 Суд визнав за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 3/32 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.45-46).

Ухвалою суду від 04 листопада 2014р. Одеській міській раді відмовлено у задоволені заяви про перегляд заочного рішення суду від 22 вересня 2014р. (а.с.59).

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить рішення суду від 22 вересня 2014р. скасувати, посилаючись на те, що суд в порушені вимог матеріального і процесуального права задовольнив вимоги ОСОБА_2, не надав відповідну оцінку усім обставинам по справі (а.с.64-69).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Одеської міської ради просив рішення суду змінити, визнав право власності за позивачем ОСОБА_2 на 11/100 частин домоволодіння.

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, представника Одеської міської ради, позивача ОСОБА_2, адвоката в його інтересах, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції вказав, що відсутність у нього оригіналу правовстановлюючого документу призвела до неможливості оформити прийняття спадщини та зареєструвати право власності за ним у нотаріальному порядку, а іншим шляхом окрім звернення до суду захистити право ОСОБА_2 неможливо.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду та вважає, що рішення суду не підлягає скасуванню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 належало 3/32 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12 червня 1987р., державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори за реєстром №4-1368. Вказана обставина підтверджена дублікатом, що має силу оригіналу, виданим 23 червня 2014р. державним нотаріусом Одеської державного нотаріального архіву заміст втраченого (а.с.10).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Згідно заповіту від 18 квітня 2007р. ОСОБА_3 зробив розпорядження, яким належну йому частину домоволодіння АДРЕСА_1 заповів своєму сину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

З матеріалів спадкової справи після померлого ОСОБА_3 вбачається, що позивач ОСОБА_2 своєчасно із додержанням встановленого законом шестимісячного строку, звернувся до Другої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 (а.с.20). Постановою від 25 червня 2014р. ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину домоволодіння у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця (а.с.9).

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтями 1216, 1217, 1220, 1223 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 прийняв спадщину за заповітом, оскільки звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття, із заявою про відмову від спадщини не зверталась, тому його позовні вимоги є обґрунтованими.

Судова колегія не приймає до уваги твердження представника Одеської міської ради, що судом першої інстанції не вірно було встановлена частка, на яку суд визнав право власності за ОСОБА_2, оскільки воно є помилковим, а також з тих підстав, що з листа КП "БТІ та РОН" від 18 лютого 2014р. за №436192,67 вбачається, що станом на 31 грудня 2012р. згідно матеріалам інвентаризаційної і реєстраційної справ за ОСОБА_3 зареєстровано право власності саме на 3/32 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі дублікату від 05 квітня 2007р., № 44, свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 12червня 1987р, № 4-1368, номер запису 5769 в книзі: 114доп-45 (а.с.27).

Крім того, в даному листі вказано, що згідно з рішенням виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м. Одеси № 142/2 від 08 червня 1995р. та № 235 від 21вересня 1995р. ідеальна частка ОСОБА_3 складає 11/100 частини домоволодіння.

Відповідно до п. 4.12, 4.14, 4.15, 4.18 Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє, зокрема, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З вищевказаних положень Інструкції вбачається, що відповідно до п. 4.18 Інструкції нотаріус має перевірити реєстрацію права власності на спадкове майно за спадкодавцем шляхом виготовлення витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судова колегія не вбачає підстав для зміни рішення суду з вказівкою про визнання права власності за позивачем ОСОБА_2 на 11/100 частин спірного домоволодіння, оскільки судом першої і апеляційної інстанції встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_3 належало саме 3/32 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12 червня 1987р., державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори за реєстром №4-1368. Вказана обставина підтверджена дублікатом, що має силу оригіналу, виданим 23червня 2014р. державним нотаріусом Одеської державного нотаріального архіву заміст втраченого.

Рішення виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м. Одеси № 142/2 від 08 червня 1995р.та № 235 від 21 вересня 1995р. ні є підставою для зміни ідеальної частки ОСОБА_3 на 11/100 частини домоволодіння, з урахуванням правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва, виданого 12 червня 1987р. на ім'я ОСОБА_3 на 3/32 частини домоволодіння.

Позивач ОСОБА_2 після отримання свідоцтва про право власності на 3/32 частини домоволодіння за вказаним рішенням суду, не позбавлений можливості вирішити питання про приведення його ідеальної частки до відповідності з вищевказаними рішеннями виконкому, що повинно вирішуватися за участю інших співвласників домоволодіння, які не були залучені і не могли бути залучені при розгляді даної справи.

Відповідно до положень ч. 7 та ч. 11 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи також - документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб.

Відсутність такої реєстрації позбавляло нотаріуса права видати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину, оскільки у неї не було даних про реєстрацію згідно з даними реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на спірну частину домоволодіння за ОСОБА_3 не зареєстроване, що буде відображено у витягу з реєстру сформованого відповідно до вимог п. 4.18 Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України". Тому нотаріус обґрунтовано відмовив у наданні ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам позивача у сукупності з наданими ним доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не має.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради - відхилити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2014р. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: С.О. Погорєлова

Т.В. Цюра