Справа № 143/10/15-ц Провадження № 22-ц/772/1246/2015Головуючий в суді першої інстанції Скрицький Л. П.
Категорія 27 Доповідач Медяний В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

Апеляційного суду Вінницької області

від 07 травня 2015 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Медяного В.М.,

Суддів: Ковальчука О.В., Жданкіна В.В.,

при секретарі: Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Посилається на те, що 14.02.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_2 зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Однак, в порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 05 грудня 2014 року у неї виникла заборгованість за кредитом в розмірі 3 155,61 грн., по процентам за користування кредитом в розмірі 20 888,53 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова).

Судовим наказом Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2008 року з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «КБ «Приватбанк» було стягнуто 4 717,97 грн.

Однак, сума заборгованості з ОСОБА_2 стягнута за судовим наказом залишається бути так і не погашеною, а тому банком продовжуються здійснюватися відповідні нарахування.

Таким чином, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» змушений був звернутися в суд з даним позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 20792,48 грн.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено (а.с.53).

В апеляційній скарзі скаржник позивач у справі ПАТ «КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції від 20 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк» в повному обсязі. Зазначає, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду щодо обставин справи не відповідають дійсності.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника позивача у справі ПАТ КБ «Приватбанк» Олішевський Д.А. апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явилася, хоча повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи, тому дана справа згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянута у її відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення у справі, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Проте, зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції встановив та виходив з того, що 14.02.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №б/н, за яким відповідачці був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до наявних в матеріалах справи фіскальних чеків, прибутково-видаткового ордеру, квитанції відповідачка виконала свої зобов'язання належним чином та відповідно до умов договору повернула кредитору надані їй кошти (кредит) та сплатила проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

За таких обставин, місцевий суд, враховуючи те, що позивач не довів обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ Приватбанк».

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду не можна визнати обґрунтованим та законним.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно п.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Так, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14.02.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (нині ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Однак, в порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 05 грудня 2014 року у неї виникла заборгованість за кредитом в розмірі 3 155,61 грн., по процентам за користування кредитом в розмірі 20 888,53 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова).

Судовим наказом Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2008 року з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «КБ «Приватбанк» було стягнуто 4 717,97 грн.

Однак, ОСОБА_2 продовжує не виконувати взяті на себе зобов'язання за вказаним договором, стягнута сума заборгованості за судовим наказом залишається бути так і не погашеною, а тому банком продовжуються здійснюватися відповідні нарахування.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, до звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, призначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Таким чином ухвалення рішення суду без його належного виконання не припиняє правовідносин сторін за договором і не позбавляє кредитора права на отримання процентів за договором.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_2 виконала належним чином свої зобов'язання за кредитним договором та повернула банку кредит, сплатила відсотки у строки передбачені умовами кредитного договору, що підтверджується фіскальними чеками, прибутково-касовим ордером, квитанцією (а.с.38-40). Встановлено, що вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки з наданих ОСОБА_2 доказів про сплату боргу по кредиту належними є тільки прибутково-касові ордери від 14.09.2006 р. на суму 700,00 грн. та від 17.04.2007 року на суму 2000,00 грн. Фіскальні чеки, які відповідач надала як докази погашення кредиту не підтверджують дані обставини, оскільки вони в поганому вигляді (затерті) та з них неможливо з'ясувати призначення, рахунок, суму платежу. Крім того в більшості з них номер рахунку закінчується на ...007, тоді як рахунок згідно кредитного договору №б/н від 14.06.2006 року має номер - НОМЕР_1. Проте, суд першої інстанції належним чином не дослідив зазначені докази та не дав їм належної оцінки.

Представником банку надано для приєднання до матеріалів справи банківську виписку по рахунку НОМЕР_1, яка є підтвердженням видачі кредиту, його погашення, здійснення нарахування відсотків. Рахунок НОМЕР_1 відкритий відповідно до кредитного договору №б/н від 14.06.2006 р., про що зазначено в заяві від 14.06.2006 р. підписаної ОСОБА_2. Також всі погашення кредиту відображені та враховані в розрахунку заборгованості, який додавався до позовної заяви.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 сплатила в рахунок погашення боргу лише 6110.00 грн., що підтверджується банківською випискою і розрахунком заборгованості. Проте, судом першої інстанції зазначене безпідставно не було враховано, зокрема щодо неналежного виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань з погашення заборгованості, тобто з порушенням умов договору.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Під належним виконанням зобов'язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов'язань. Якщо учасники зобов'язання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобов'язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому випадку на сторону, яка допустила неналежне виконання покладаються додаткові юридичні обов'язки - відшкодування збитків, сплата неустойки та ін. Виконання таких додаткових обов'язків, як правило, не звільняє боржника від реального виконання зобов'язання. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобов'язання, воно вважатиметься припиненим.

Відповідно до вимог частини 1 статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. В даному випадку підтвердженням належного виконання договору та повного погашення боргу по кредиту є довідка Банку про відсутність заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.02.2006 року. Однак, така довідка відповідачу ОСОБА_2 не видавалася і не могла бути видана, оскільки ОСОБА_2 не в повному обсязі погасила заборгованість по кредиту.

Також встановлено, що судовим наказом Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.10.2008 року по справі №2н-165 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «Приватбанк» 4717,97 грн. заборгованості за кредитом. Дана заборгованість є заборгованістю відповідача за кредитним договором №б/н від 14.02.2006 р. станом на 13.02.2008 року та складається з 3155,61 грн. заборгованість за кредитом, 1562,36 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Однак, враховуючи те, що відповідач продовжує порушувати умови кредитного договору, тому заборгованість продовжує зростати та станом на 05.12.2014 року загальна заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.02.2006 р. згідно наданого суду розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 вже становить 24044,14 грн., з яких сума 4717, 97 грн. вже стягнута з відповідача за судовим наказом від 21.10.2008 року, а тому згідно наданої позивачем довідки на даний час з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.06.2006 року за період з 14.02.2008 року по 05.12.2014 року в сумі 20792,48 грн., що складається з: 19326,17 грн. - заборгованості по процентам за користування нарахованих з 14.02.2008 року по 05.12.2014 року; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 966,31 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, колегія суддів вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором.

Відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг з з відповідача на користь позивача підлягають стягненню штрафи: в розмірі 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 966,31 грн. - штраф (процентна складова). Як вбачається з пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг обов'язковою умовою нарахування штрафу є наявність позову, оскільки 5 % обчислюються від суми позову.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_2 належним чином виконала свої зобов'язання відповідно до умов договору та повернула кредитору надані їй грошові кошти (кредит) та сплатила проценти у строки та на умовах, встановлених договором, що начебто підтверджується фіскальними чеками, прибутково-видатковим касовим ордером, квитанцією (а.с.38-40).

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судове рішення першої інстанції суду не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому залишатися в законній силі не може та підлягає скасуванню на підставі п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Також колегія суддів вважає, що відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 234,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.02.2006 року в розмірі 20 792,48 грн. за період з 14.02.2008 року по 05.12.2014 року, а саме : 19 326,17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф(фіксована частина); 966,31 грн. - штраф(процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :підпис. В.М. Медяний

Судді :підписи. О.В. Ковальчук

В.В. Жданкін

Згідно з оригіналом.

Суддя : В.М. Медяний