Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/66/15 Головуючий у 1 інстанції: Тітова Т.А.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 09" лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: відділ опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, третя особа: відділ опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 2000 по 2013 р.р. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею. Вона займається вихованням та утриманням дитини, відповідач також приймає участь в утриманні сина шляхом сплати аліментів.

У 2014 році на території Донецької області розпочалися бойові дії. Також на території м. Білицьке, де проживають сторони по справі, відсутнє водопостачання, що ускладнює дотримання правил гігієні, за інформацією місцевих комунальних служб взимку будуть проблеми з централізованим опаленням будинків.

ОСОБА_6 має хворобу серця - пролапс мітрального клапана. Згідно з рекомендаціями лікарів йому протипоказані стреси, а також незадовільні умови життя, пов'язані з ризиком виникнення ОРЗ та ОРВІ, оскільки їх виникнення може бути пов'язане з необхідністю прийому медичних препаратів, що мають негативні побічні дії щодо серця, та мають загрозу виникнення ускладнень.

У м. Новоросійську Російської Федерації проживає її подруга ОСОБА_7, яка запросила її з дитиною до себе на тимчасове проживання на період проведення бойових дій, також ОСОБА_7 забезпечить її житлом та роботою.

Окрім безпеки вказана поїздка сприяла б фізичному та духовному розвитку дитини.

Проте відповідач по справі безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України.

На підставі зазначеного просила дозволити тимчасовий виїзд без згоди батька неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до Російської Федерації в період з 01.10.2014р. по 31.05.2015 р. та дозволити їй оформити документи для цього виїзду, допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову про надання дозволу на тимчасовий виїзд без згоди батька неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до Російської Федерації в період з 01.10.2014р. по 31.05.2015 р. та оформлення проїзних документів, стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 303 ЦПК Українипередбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилалась на: неврахування судом факту проведення бойових дій за місцем проживання дитини; недоведеність обставин тісного спілкування відповідача з дитиною, які суд вважав встановленими; порушення судом норм процесуального права щодо заслуховування представника органу опіки та піклування без процесуального статусу; відмови в задоволенні клопотання позивачки щодо заслуховування думки дитини з приводу предмету спору.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2013 року шлюб між ними розірвано.

Під час проживання у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_6, батьками якого є: ОСОБА_3 - мати; ОСОБА_4 - батько.

Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір'ю ОСОБА_3.

Вказані обставини визнані сторонами та підтверджені відповідними письмовими доказами (а.с. 6-8).

Статтею 313 ЦК Українивизначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно частини другої статті 4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

За змістом наведеного Закону у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду, а при задоволенні такого позову судом ухвалюється рішення про дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що син - ОСОБА_6, має хворобу сердця - пролапс мітрального клапану, перебування дитини у морській климатичній зоні позитивно відбилось на його здоров'ї та сприяло фізичному та духовному розвитку, стреси, незадовільні умови життя, а саме відсутність водопостачання, можливі проблеми з опаленням, пов'язанні з початком бойових дій на території Донецької області можуть привести до респіраторних захворювань.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: карти ехокардіографічного дослідження від 3 вересня 2012 року, виписки із амбулаторної картки відвідування кардіолога від 11 вересня 2014 року, довідки ЛКК від 12 вересня 2014 року син сторін ОСОБА_6 має діспластичну кардіопатію, пролапс мітрального клапану.

Судом першої інстанції встановлено, що дитина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з народження проживає в даній місцевості, і хвороба серця спостерігається з 3- річного віку.

Законодавець у ч.2 ст.27 ЦПК України покладає на осіб, які беруть участь у справі позовного провадження, обов'язок для підтвердження своїх вимог або заперечень подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання не проводилося - до початку розгляду справи по суті.

За положеннями ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять доказів щодо необхідності та терміну вивезення дитини за кордон, а саме: відповідного висновку про те, що дитина потребує лікування та оздоровлення за кордоном, а якщо потребує, то в якій країни та з яким климатом.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано позивачем, що в Добропольському районі Донецької області відсутні і не проводились бойові дії з АТО, а труднощі в водопостачанні і теплопостачанні є тимчасовими і сезонними.

Колегія суддів критично ставиться до наданого позивачкою до суду апеляційної інстанції листа КП Компанія "Вода Донбасу" від 20.10.2014 року, оскільки зазначений доказ отриманий ОСОБА_3 після ухвалення рішення судом першої інстанції (25 вересня 2014 року).

Твердження позивача про можливість захворювань дитини гострими респіраторними захворюваннями носять характер припущень.

В обґрунтування вимог, позивач посилалась на запрошення подруги ОСОБА_7, яка мешкає у м.Новоросійську та зобов'язується забезпечити позивачку житлом та роботою.

Однак матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження зазначених позивачем обставин: проживання ОСОБА_7 у м.Новоросійську; направлення нею запрошення ОСОБА_3; а також можливості ОСОБА_7 забезпечити позивачку роботою та належними умовами проживання.

Колегія суддів також критично ставиться до наданих позивачкою в суді апеляційної інстанції доказів: копії договору найму житлового приміщення від 08 жовтня 2014 року, трудового договору, укладеного 09 листопада 2014 року, довідки-виклику санаторно-курортного комплексу від 09 жовтня 2014 року, оскільки всі зазначені докази отримані ОСОБА_3 після ухвалення рішення Добропільським міськрайонним судом Донецької області 25 вересня 2014 року та містять дати, починаючи з 07.10.2014 року.

До того ж, заявляючи вимоги щодо надання дозволу на виїзд дитини до Російської Федерації строком по 31.05.2015 року, позивач надає в суді апеляційної інстанції договір найму житлового приміщення, укладений на строк до 31.01.2015 року, зі змісту трудового договору також вбачається, що працівник приймається на роботу з іспитовим строком 3 місяці, що на думку колегії, не може слугувати доказом можливості забезпечення належних умов проживання дитини за кордоном весь період часу по 31 травня 2015 року.

Відповідно до ст. 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Посилаючись на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, а саме: тісне спілкування батька із сином, позивач не спростувала тверджень відповідача з приводу того, що із сином у нього були нормальні стосунки, син приходив до батька та залишався у нього з ночовками, коли у батька були вихідні дні до моменту відмови позивачці в наданні дозволу на виїзд. Крім того, не спростовано доводів відповідача про те, що перебуванням дитини тривалий час за кордоном батька дитини буде фактично позбавлено можливості особистого спілкування.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Довід апеляційної скарги про те, що суд порушив норми процесуального права, заслухавши представника органу опіки та піклування без визначення процесуального статусу спростовуються: змістом позовної заяви, в якій позивач зазначила в якості третьої особи відділ опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради (а.с.2), ухвали про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду від 17 вересня 2014 року, в якій в якості третьої особи зазначений відділ опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради (а.с.8), доручення від 08.08.2014 року №72, виданого головному спеціалісту служби у справах дітей Добропільської міської ради (а.с.17), протоколом судового засідання від 25 вересня 2014 року (а.с20-21).

Не зазначення у вступній частині рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2014 року в якості третьої особи органу опіки та піклування є опискою, яка може бути усунена у порядку вимог ст.219 ЦПК України.

Довід апеляційної скарги про порушення норм процесуального права у вигляді відхилення клопотань позивача про заслуховування думки дитини щодо предмету спору, колегія суддів вважає неприйнятним, оскільки з протоколу судового засідання від 25 вересня 2014 року, вбачається, що такого клопотання позивачем не заявлялось. Зауважень та заперечень на протоколом судового засідання сторонами не подавалось.

Твердження представника позивача в суді апеляційної інстанції про те, що відповідач визнавав позов у суді першої інстанції не відповідає обставинам, які зафіксовані в протоколі судового засідання (а.с. 20-21).

Враховуючи, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон буде діяти в інтересах дитини, сприяти її розвитку та вихованню, колегія вважає, що ухвалене в справі судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: