Справа №591/4727/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Мальована-Когер В. В.
Номер провадження 22-ц/788/367/15 Суддя-доповідач - Рибалка В. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Гагіна М. В. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс»

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 жовтня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс»

про визнання договору недійсним та відшкодування збитків,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 226965 від 13 лютого 2014 року та додатки № 1 та № 2 до нього, укладений між ТОВ «Гранфінресурс» та ОСОБА_3

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на користь ОСОБА_3 1 316 грн. сплачених за договором № 226965 від 13 лютого 2014 року.

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю вимог.

В апеляційній скарзі ТОВ «Гранфінресурс» посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 жовтня 2014 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 лютого 2014 року між ТОВ «Гранфінресурс» та ОСОБА_3 було укладено договір № 226965. Згідно вказаного договору відповідач за згодою ОСОБА_3 зобов'язався вчинити певні дії спрямовані на придбання товару або надання відповідної суми у позику, зазначеної у додатку № 1 (товар вартістю15 000 грн.) на умовах діяльності програми «Альянс Україна», в тому числі сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організувати та проводити заходи по розподілу грошового фонду та надати відповідну заявлену для придбання суму. Для цього ОСОБА_3 доручила ТОВ «Гранфінресурс» використовувати суми чистих внесків для формування фонду реєстру та його розподілу. Також, зазначеним договором передбачені обов'язки учасника, зокрема сплатити одноразовий комісійний внесок. Згідно п.п. 2.1.1., 2.1.2 Договору, учасник в день підписання договору сплачує одноразовий комісійний внесок та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу; своєчасно не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачує загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми у позику та адміністративні витрати., що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Згідно п. 1.3 ст. 1 додатку № 2 до договору, його предметом є послуги з формування реєстру учасників програм метою яких є отримання відповідної суми у позику. З п. 4.1 ст. 4 додатку № 2 вбачається, що після вчасної сплати чергового загального платежу учасник набуває право брати участь у найближчому заході, коли фонд реєстру є достатнім. Адміністратор гарантує учаснику надати обумовлену грошову суму за умови виконання останнім всіх умов договору і додатків до нього. На виконання умов договору від 13 лютого 2014 року ОСОБА_3 сплатила одноразовий комісійний внесок в сумі 750 грн.

Сторони належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Статтею 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

У п.3 ч.1 ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» зазначено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема, із надання фінансових послуг.

Відповідно до пп.1, 5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Так, відповідно до п. 5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Пунктом 6 ч.1 ст.4 цього закону передбачено, що послуги з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відносяться до фінансових послуг.

Відповідно до п.4 ч. ст.34 вказаного закону діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Згідно з п.1.3 ст.1 додатку №2 до спірного договору, його предметом є послуги з формування реєстру учасників програми «Альянс Україна», метою яких є отримання позивачем грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При розгляді справи суд першої інстанції належним чином з`ясував та перевірив доводи та заперечення сторін, дав належну оцінку зібраним у справі доказам та обґрунтував висновки викладені в рішенні.

Суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги.

Ствердження ТОВ «Гранфінресурс», що діяльність товариства не містить ознак фінансових послуг є безпідставними, оскільки за програмою «Альянс Україна» виконання послуг відповідачем полягає в тому, що учасник сплачує передбачені договором кошти, а відповідач формує об'єднання учасників, у даному випадку за схемою 1, яких включає у реєстр № 217, в якому накопичуються кошти цих учасників за рахунок чистих внесків, після чого учасником подається заява на участь в заході по розподілу грошового фонду, потім здійснюється сам захід по розподілу грошового фонду об'єднання учасників, за результатами якого надається дозвіл, тобто право на отримання грошових коштів, якщо їх достатньо у цьому фонді. Право на отримання коштів надається в такому порядку: перевагу має той з учасників, який надіслав заяву, яка містить найбільшу кількість сплачених загальних платежів. При цьому, отримання учасником обумовленої договором суми відбувається у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами - учасниками є тільки в часі одержання коштів кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку гроші отримають усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш "активними", за умови виконання ними умов договору.

Отже, зі змісту умов спірного договору вбачається, що відповідачем надаються громадянам грошові суми у позику на умовах відповідної програми «Альянс Україна», за якою такі позики надаються за рахунок внесків, які періодично вносяться іншими громадянами - учасниками цієї програми разом з платою за послуги в порядку, визначеному укладеним договором про отримання грошової суми. Така діяльність відповідача має всі ознаки фінансової послуги, визначені пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закону), оскільки при її проведенні здійснюються операції з фінансовими активами (грошовими коштами) в інтересах третіх осіб (фізичних та юридичних осіб - учасників), за рахунок цих осіб (позика надається за рахунок чистих внесків, сплачених учасниками) з метою отримання прибутку (за надання послуг встановлюється плата). З огляду на наведене суд першої інстанції вірно вважав таку послугу фінансовою і такою, що підлягає ліцензуванню. Оскільки відповідач, у встановленому законом порядку, не отримав ліцензію на здійснення такої послуги, суд правильно визнав спірний договір з додатками до нього та додаткову угоду недійсними та повернув позивачу сплачені за цим договором кошти.

Інші доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено, з додержанням вимог матеріального та процесуального права

У зв'язку з цим апеляційну скаргу на рішення необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» відхилити.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від від 20 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: