У х в а л а

іменем україни

22 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Парінової І.К.,

Коротуна В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про звернення стягнення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди, за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про звернення стягнення.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 14 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 118 896,57 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % річних.

На забезпечення виконання кредитного договору ОСОБА_3 за договором застави рухомого майна передав банку легковий автомобіль «Shevrolet», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 19 липня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 83 796,92 грн.

Враховуючи вказане, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив звернути стягнення на предмет застави - автомобіль, що належить ОСОБА_3, шляхом продажу автомобіля банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям автомобіля з обліку в органах Державної автоінспекції України, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнути з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 солідарно 10 000 грн.

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що з 01 лютого 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» збільшив відсотки за кредитним договором від 14 травня 2007 року з 16,08 % до 27,48 %.

Враховуючи вказане, ОСОБА_3 просив визнати збільшення з 01 лютого 2009 року відсотків незаконним, зобов'язати здійснити корегуючи операції з нарахування відсотків в розмірі 16,08 %, зарахувавши сплачені кошти в погашення пені, звільнити його від сплати неустойки з 01 лютого 2009 року, визнати договір поруки між позивачем та ПАТ «Акцент-Банк» недійсним, зобов'язати повернути автомобіль, стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_3 легковий автомобіль «Chevrolet», тип ТЗ: легковий універсал, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, разом з ключами від нього, який був вилучений та переданий на відповідальне зберігання ПАТ КБ «ПриватБанк». В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ПАТ «Акцент-Банк», про звернення стягнення на предмет застави та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути автомобіль та справу в цих частинах передати на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені судові рішення в частині часткового задоволення зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_3, суди виходили з відсутності підстав для звернення стягнення на заставлене майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору та наявності підстав для зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_3 легковий автомобіль «Chevrolet», тип ТЗ: легковий універсал, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, разом з ключами від нього, який був вилучений та переданий на відповідальне зберігання ПАТ КБ «ПриватБанк».

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Судами встановлено, що 14 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 118 896,57 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % річних.

На забезпечення виконання кредитного договору ОСОБА_3 за договором застави рухомого майна передав банку - легковий автомобіль «Shevrolet», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

На забезпечення виконання кредитного договору від 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 19 липня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 83 796,92 грн.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом статті 1 Закону України «Про заставу», статті 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 20 Закону України «Про заставу» та статті 589 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а також у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Приписами частин 1, 2 статті 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» -обрав спосіб звернення стягнення на підставі рішення суду, а не шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса чи інший позасудовий порядок. За таких обставин обов'язок зареєструвати початок процедури звернення стягнення у даному випадку виникає у обтяжувача лише після набрання чинності рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави.

Крім того, відповідно до п. 3 Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв (далі Інструкція) унесення змін до запису у Реєстрі здійснюється Реєстратором на підставі заяви про реєстрацію змін обтяження рухомого майна.

Згідно з п. 3.3 цієї Інструкції при реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження вноситься назва органу, який видав цей документ, або прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який його посвідчив.

Таким чином, внесення змін до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, в тому числі і щодо звернення стягнення на це майно, можливе лише на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса.

Сама по собі позовна заява не може бути підставою для внесення до Державного реєстру даних для звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяжування до того часу, поки не набере чинності рішення суду про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, яке і буде у даному випадку підставою для внесення змін у Державний реєстр.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_3, суди у порушення вимог статей 212-214 ЦПК України не врахували вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановили та не перевірили обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи справу в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди, суди дійшли вірного висновку про те, що умовами кредитного договору від 14 травня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, тому збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним.

Таким чином, судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ПАТ «Акцент-Банк» про звернення стягнення на предмет застави та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути автомобіль підлягають скасуванню, з передачею справи в цих частинах на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», про звернення стягнення на предмет застави та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зобов'язання публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» повернути автомобіль, скасувати, справу в цих частинах передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.М. Коротун

В.С. Висоцька

І.К. Парінова

І.М. Фаловська