Справа № 303/182/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, де третьою особою є Мукачівська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та зміна черговості одержання права на спадкування, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_2, звернувся в суд із вищезазначеним позовом, та як на підставу своїх вимог посилався на те, що з 1987 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 день смерті ОСОБА_3 без реєстрацію шлюбу проживали у фактичних шлюбних стосунках однією сім'єю. При цьому, весь цей час проживали разом, і вели спільно господарство, та мали спільний сімейний бюджет. У зв'язку із цим мали взаємні права та обов'язки. Внаслідок тривалого тяжкого захворювання, померла ОСОБА_3 і відкрилась спадщина на її майно. Оскільки, протягом тривалого часу опікувався нею, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу, яка через похилий вік, тяжку хворобу перебувала в безпорадному стані. А тому, просив визнати за ним право на спадкування разом зі спадкоємцями другої черги. За даних обставин і просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16 березня 2015 року, задоволено позовні вимоги.

Заперечуючи рішення суду, ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про відхилення позовних вимог. При цьому посилається на те, що рішення суду є неправосудним, оскільки суд дійшов до таких висновків помилково та в супереч матеріалів справи. Такі дії суду призвели до неправильного застосування вимог норм матеріального права та порушення норм процесуального законодавства.

У судовому засіданні апеляційної інстанції апелянтка ОСОБА_1, та її представник в особі адвоката Маргіта В.В., підтримали доводи апеляційної скарги й просили задоволити таку, оскільки рішення суду є незаконним.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 заперечили, доводи апеляційної скарги та просили відхилити таку як безпідставну.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторін, які беруть участь у справі та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_2 і покійна ОСОБА_3 проживали однією сім'єю без реєстрацію шлюбу в період з 1987 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок чого, позивач є спадкоємцем четвертої черги по закону. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 тривалий час опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу ОСОБА_3, яка через похилий вік і тяжку хворобу була в безпорадному стані, має право на спадкування разом зі спадкоємцями по закону, другої черги.

Проте вищезазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду в частині зміни черговості одержання права на спадкування не відповідає, через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення й неправильне застосування норм матеріального й процесуального права. Та через це таке підлягає скасуванню в цій частині вимог з ухваленням нового рішення з інших підстав про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А здійснюючи правосуддя, суд захищає, права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України, і ст. 4 ЦПК України.

У силу вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. А звідси, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виникає спір.

Згідно свідоцтва про смерть від 13.08.2014 року, ОСОБА_3 померла - ІНФОРМАЦІЯ_2, а.с. 7.

У силу ст. 1264 ЦК України в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Як слідує з позовної заяви, ОСОБА_2 звернувся із заявою про прийняття спадщини до Мукачівської міської нотконтори де йому було рекомендовано звернутись до суду з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, щодо проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Виходячи з роз'яснень, які містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

ОСОБА_2 зазначив, що з ОСОБА_3 стали спільно проживати, починаючи ще з 1987 року й по день її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто, майже 27 років. У той же час, відповідачка по суті не заперечує того факту, що позивач проживав у будинку покійної за її життя. Але, фактично не погоджується із твердження позивача, що він і покійна, проживали весь цей час однією сім'єю. Факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 стверджується й актом за № 82 від 14.11.2014 року, який засвідчили три особи, а.с. 6. Як фактичний чоловік покійної, ОСОБА_2 здійснив, поховання ОСОБА_3, а.с. 14, 15.

Зазначені обставини вказують на ті фактичні дані, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проживали однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини. Зі свого боку, ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що позивач і покійна, хоча, і проживали в одному будинку, але не разом однією сім'єю без шлюбу.

Таким чином, задоволення судом першої інстанції вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу є обґрунтованим і таким, що відповідає матеріалам справи.

За змістом ч. 2 ст. 1259 ЦК України - фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Із цього слідує, що підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Та для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

У підтвердження вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування, ОСОБА_2 посилався на те, що протягом тривалого часу опікувався ОСОБА_3, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу, яка через похилий вік, тяжку хворобу перебувала в безпорадному стані.

Матеріалами справи стверджено, що ОСОБА_3 хворіла вірусом гепатиту "С" і мала цукровий діабет.

Та абзацом 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" - передбачено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування у зв'язку із чим, ОСОБА_2 було призначено її опікуном. Відсутні докази також того, що ОСОБА_3 не могла вести звичайний спосіб життя у зв'язку з тим, що була лежачою внаслідок тяжкої хвороби чи що була інвалідом. Крім цього, слід зазначити, що ОСОБА_2 був старшим за покійну ОСОБА_3, а тому сам являється особою похилого віку.

Стосовно того, що ОСОБА_3 хворіла вірусом гепатиту "С" і мала цукровий діабет то дані хвороби не являються такими, через які остання не могла б була самостійно забезпечити умови свого життя, а тому, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, через свою безпорадність.

У супереч наведеного, суд першої інстанції, задовольняючи дану позовну вимогу, безпідставно вважав, що похилий вік і хвороба покійної є достатньою підставою, яка свідчить, що ОСОБА_3 перебувала в безпорадному стані.

Таким чином, ОСОБА_2 не довів свою вимогу про те, що на підставі рішення суду може одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями попередньої черги, які мають право на спадкування за законом. Оскільки, відсутня сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку, які дають право на зміну черговості одержання права на спадкування.

Наведені обставини в силу вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування та ухвалення із цієї вимоги у справі нового рішення суду про відхилення такої позовної вимоги за недоведеністю такої.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню з ОСОБА_2 сума в розмірі 121,80 гривня у відшкодування судових витрат, а.с. 174.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, задоволити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 березня 2015 року скасувати в частині вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування та ухвалити із цієї вимоги у справі нове рішення суду.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, де третьою особою є Мукачівська державна нотаріальна контора про зміну черговості одержання права на спадкування, відмовити.

У решті позовних вимог, рішення суду першої інстанції, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 121,80 гривню у відшкодування судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ____________________

____________________