У х в а л а

іменем україни

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В.,Коротуна В.М.,
Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 23 січня 2008 року відповідачі позичили у позивача 62000,00 доларів США, які зобов'язувалися повернути до 01 серпня 2008 року, а погашати борг повинні були частинами по 2000,00 доларів США щомісячно. Крім цього, позивач зазначив, що 05 березня 2008 року ОСОБА_8 отримав від позивача ще 82500,00 грн., що в еквіваленті становить 16300,00 доларів США, які зобов'язувався повернути до 14 березня 2008 року.

Посилаючись на те, що частину отриманих у борг коштів відповідачами повернуто, та з врахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 855612,52 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2013 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року скасовано рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2013 року.

Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнено у рівних частинах з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 855612,52 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до статті 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 23 січня 2008 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 позичили у ОСОБА_6 62000,00 доларів США, які зобов'язувалися повернути до 01 серпня 2008 року та погашення боргу повинно було відбуватися частинами по 2000,00 доларів США щомісячно, починаючи 01 лютого 2008 року по 01 серпня 2008 року.

05 березня 2008 року ОСОБА_8 позичив у позивача 82500,00 грн (еквівалент 16300,00 доларів США), які зобов'язався повернути до 14 березня 2008 року.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Судами установлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не надали суду належних та допустимих доказів того, що оригінал боргового документа перебуває у них, як боржників за вказаним договором позики, що б свідчило про виконання ними свого обов'язку.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачі не надали суду доказів наявності у них оригіналу спірного боргового документа, що відповідно до положень статті 545 ЦК України свідчило б про виконання ними свого обов'язку, а тому сума заборгованості за договором позики підлягає стягненню з відповідачів.

До такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов на підставі з'ясування тих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду апеляційної інстанції з їх оцінки.

За таких обставин, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун
О.В. Ступак
С.П. Штелик