Справа №200/917/15-ц
Провадження №2/200/1293/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

за участі позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача1 - Міщук Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Дніпропетровської області, Дніпропетровського міського управління МВС України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів та просив зобов'язати Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь грошові кошти у сумі 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання та досудового слідства.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 26.01.2014 року в період часу з 14-00 годин до 16 годин 30 хвилин на площі, розташованої біля Дніпропетровської обласної державної адміністрації за адресою м.Дніпропетровськ, пр.Кірова,1, відбувалася мирна акція протесту, учасники якої мали на меті продемонструвати свою незгоду з незгодою підписання договору про асоціацію, та іншими подіями, які відбулися в Україні останнім часом. Того ж дня, 26.01.2014 року близько 18.00 годин на розі проспекту Пушкіна та вул.Шмідта він був затриманий невідомими особами в цивільному одязі, які представилися працівниками міліції.

26.01.2014 року слідчим СВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області Багмет М.О. о 21 год. 45 хв. позивачу вручено повідомлення про підозру.

27.01.2014 року слідчий суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська виніс ухвалу про застосування до позивача запобіжний заход у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 27 березня 2014 року. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.02.2014 року вказана ухвала слідчого судді була скасована та постановлено нову ухвалу якою застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20.02.2014 року його звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідувань та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29.01.2014 року, кримінальне провадження в частині підозри його у вчинені злочину за ч.1 ст.294 КК України закрито, на вказану ухвалу було подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.04.2014 року ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2014 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2014 року у задоволенні клопотання прокуратури м.Дніпропетровська про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідувань та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29.01.2014 року відмовлено, а клопотання і додані матеріали повернуті до прокуратури м.Дніпропетровська для здійснення кримінального провадження в загальному порядку. Постановою від 28.05.2014 року прокурора прокуратури м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000228 у частині пред'явлення йому підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, закрито на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю події кримінального правопорушення.

Посилаючись на зазначене, позивач вважає, що його до кримінальної відповідальності притягнуто незаконно, в наслідок чого йому та його сім'ї завдано значної моральної шкоди внаслідок безпідставного затримання, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перебування у СІЗО, обшуків, що провадились вдома, розповсюдження інформації через ЗМІ про його затримання та взяття під варту. В зв"язку із застосуванням до нього запобіжного заходу - взяття під варту впродовж тижня були зруйновані його нормальні життєві зв"язки, він був позбавлений можливості спілкуватися зі своєю сім"єю, друзями і підтримувати стосунки з оточуючими людьми. Його сім"я пережила справжній жах в зв"язку з його безпідставним затриманням, обшуком вдома, розповсюдженням інформації про його затримання в ЗМІ, що негативно вплинуло на всю його родину та завдало глибоку психологічну травму, яку в наслідок незаконних дій правоохоронних органів зазнали він та його рідні. Також позивач посилається на те, що було зганьблено його честь і гідність, так як його соціальний статус знижено до рівня злочинця, що брав участь у масових заворушеннях. Його ділова репутація зазнала непоправної шкоди, підірвано його контакти, як порядної особи, з невизначеною кількістю людей, тому що його робота пов'язана з безпосереднім спілкуванням зі значною кількістю осіб, які будуть із сумнівом відноситись до його невинуватості, виходячи з принципу: "Немає диму без вогню". Крім того, у нього назавжди залишиться страх перед власною Державою та її органами, що здійснюють досудове слідство.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача - Прокуратури Дніпропетровської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх необгрунтованість. Пояснила, що позивачем не вірно визначено прокуратуру Дніпропетровської області як відповідача, оскільки згідно з вимогами ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодовувати шкоду, заподіяну органом дізнання, досудового слідства, прокуратури чи суду, має Держава за рахунок коштів державного бюджету, а не орган, яким шкоду заподіяно. Крім того, посилалася на те, що розмір коштів для відшкодування завданої шкоди, відповідачем визначено невірно, оскільки згідно з вимогами ст.13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати, за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Враховуючи всі обставини у справі, розмір відшкодування моральної шкоди відповідно до вказаних положень законодавства можливо міг бути визначений у сумі 6 163,08 грн.

Представник відповідача - ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, а також надав письмові заперечення відповідно до яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що шкода, яка заподіяна громадянинові незаконними діями органів дізнання, прокуратури та суду відшкодовується не за рахунок коштів зазначених органів, а за рахунок держави.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини ине явки не відомі.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, вирішивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок всіх доказів у їх сукупності і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному з'ясуванню всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 26.01.2014 року позивач був затриманий працівниками міліції, в той же день слідчим СВ Індустрівального РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області Пісоцьким А.П. о 20 год. 30 хв. у приміщенні кабінету №222 Кіровського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області позивача було затримано і близько 20 год. 35 хв. вручено повідомлення про підозру за ч.1 ст.294 КК України/а.с.7,8/.

27.01.2014 року слідчий СВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області Багмет М.О. звернувся до слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про застосування відносно позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2014 року позивачу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27.03.2014 року/а.с.9/.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.02.2014 року вказана ухвала слідчого судді була скасована та постановлена нова, якою до позивача застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання/а.с.10/.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2014 року у задоволенні клопотання прокуратури м. Дніпропетровська про звільнення позивача від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідувань та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29.01.2014 року відмовлено, а клопотання і додані матеріали повернуті до прокуратури м.Дніпропетровська для здійснення кримінального провадження в загальному порядку/а.с.11/.

Постановою від 28.05.2014 року прокурора прокуратури м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000228 у частині пред'явлення позивачу підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю події кримінального правопорушення.

Згідно із вимогами ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Нормою ч. 4 ст. 62 Конституції України встановлено, що у разі скасування вироку суду, як неправосудного, держава відшкодовує матеріальну та моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Положеннями ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження, незаконного притягнення, як обвинуваченого, а згідно із вимогами ст. 3 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Згідно із вимогами ст.ст. 2, 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до п. 9 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року, який узагальнив розгляд судами справ цієї категорії у межах держави, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави.

Аналізуючи надані сторонами докази по справі, суд вважає, що особисті немайнові права позивача порушено органом дізнання та досудового слідства і підлягають судовому захисту.

Суд вважає загальновідомими, тобто такими, що не підлягають доказуванню, ті обставини, що безпідставним притягненням фізичної особи до кримінальної відповідальності, позбавленням її волі шляхом обрання їй запобіжного заходу та розповсюдженням щодо неї самої інформації про вчинення злочину, а також проведення у неї вдома обшуку, їй завдається моральна шкода. З цих підстав суд приходить до висновку про те, що незаконні дії по притягненню позивача до кримінальної відповідальності та обрання йому запобіжного заходу, заподіяли йому моральні страждання. Факт притягнення його до кримінальної відповідальності перешкодив його, як особистості, активному соціальному функціонуванню, реалізації його життєвих планів, принизив його почуття власної честі та гідності. Також, у зв'язку з цим фактом, позивач втратив відчуття безпеки і правової захищеності щодо себе та своєї родини, за місцем знаходження якої було проведено обшук, а також впевненість у тому, що правоохоронні органи є гарантами його та його родини безпеки від протиправних посягань, впевненість у своїй правовій захищеності та у реалізації своїх прав та обов'язків, у спілкуванні з товаришами та колегами. З цих підстав суд приходить до висновку про наявність факту заподіяння позивачеві моральних страждань органами дізнання та досудового слідства, а тому і відшкодування заподіяння йому моральної шкоди.

Однак, розмір моральної шкоди, оціненої позивачем,суд вважає завищеною.

Виходячи із засад розумності і справедливості, оцінивши вид, ступінь та тривалість протиправної поведінки працівників правоохоронних органів щодо позивача, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог у сумі 50 000 грн., шляхом зобов'язання відповідача - Державної казначейської служби України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України грошові кошти у вказаній сумі на користь позивача. У задоволенні позовних вимог в іншій частині вимог про відшкодування моральної шкоди позивачу слід відмовити.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з Прокуратури Дніпропетровської області та ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області, оскільки згідно з вимогами чинного цивільного законодавства України шкода, завдана позивачеві незаконними діями органу державної влади, відшкодовується Державою, незалежно від вини цього органу, у даній справі державу представляє Державна казначейська служба України, а не прокуратура Дніпропетровської області та ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області.

Відповідно дост.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати по справі віднести на рахунок Держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11,57- 60,61, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобов'язати Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання та досудового слідства.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у іншій частині позову - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Прокуратури Дніпропетровської області та Дніпропетровського міського управління ГУМВС України у Дніпропетровській області - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок Держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.В.Шевцова