Провадження № 2/470/333/15
Справа № 470/918/15-ц
02 жовтня 2015 року смт. Березнегувате Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого: судді Орлової С.Ф.,
при секретарі Михалюк С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,
08 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів у якому зазначив, що на праві власності йому належить житловий будинок № 38 по вул. Верхня в с.Новосевастополь Березнегуватського району Миколаївської області. У даному житловому будинку окрім нього та дружини, зареєстроване місце проживання відповідачів, які з лютого 2007 року там не проживають, їх особистих речей у будинку не має, участі у витратах на утримання будинку вони не приймають. Оскільки реєстрація їх місця проживання перешкоджає у повній мірі розпоряджатися належним йому нерухомим майном, позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком.
Позивач в судове засідання подалав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного порядку розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутності, а відповідачі не з'явилися у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного.
З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Новосевастопольської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 18 травня 2006 року позивачу на праві власності належить житловий будинок № 38 по вул. Верхня,38 в с.Новосевастополь Березнегуватського району Миколаївської області (а.с.5). 18 січня 2007 року право власності позивача на житловий будинок зареєстроване Березнегуватською філією міжміського бюро технічної інвентаризації (а.с.6).
З довідки Новосевастопольської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області від 17.08.2015 року за № 421/01-33 убачається, що у будинку № 38 по вул.Верхня в с.Новосевастополь Березнегуватського району Миколаївської області зареєстроване також місце проживання відповідачів (а. с.7). Однак з актів обстеження житлово- побутових умов проживання сім'ї позивача № 36 від 17.08.2015 року та № 38 від 26.08.2015 року слідує що відповідачі ОСОБА_2, який доводиться позивачу сином, та ОСОБА_4 який доводиться йому онуком зареєстровані, але не проживають у будинку з лютого 2007 року ( а.с.8,9).
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб .
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених правових норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку.
Судом встановлено, що відповідачі без поважних причин не проживають у будинку більше восьми років, місце їх фактичного проживання не відоме, беручи до уваги те, що реєстрація у будинку місця проживання відповідачів створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому нерухомим майном, на підставі ст. 391 ЦК України суд доходить висновку про задоволення позову.
Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 218,224 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим будинком № 38 по вул. Верхня в с.Новосевастополь Березнегуватського району Миколаївської області, що належить ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3.
Заочне рішення може бути переглянуте Березнегуватським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя С.Ф.Орлова