Солом'янський районний суд м. києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Грінченко Е.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Експерт» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 року позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить визнати договір №000359 від 19.07.2013 року про надання фінансових послуг недійсним та на цій підставі стягнути з відповідача 24185,09 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що вищезазначений договір, укладений в липні 2013 року між сторонами, передбачав надання відповідачем позивачу фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару в групах, а саме автомобіля «Nissan Qashqai» за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників програми «Афтофінанс», за що позивач повинна була сплачувати певні грошові кошти.

Так, на виконання своїх зобов`язань за договором позивач сплатила відповідачу винагороду за послуги, пов`язані з включенням даного договору до програми «Автофінанс» у розмірі 20542,00 грн. та щомісячний платіж в сумі 3643,07 грн.

Стверджуючи про те, що відповідач в розумінні ст.ст. 18, 19 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон України «Про захист прав споживачів») використовував нечесну підприємницьку діяльність по відношенню до своїх клієнтів, в тому числі й до позивача, а саме ввів в оману останню, оскільки вона за договором повинна була сплачувати не за товар, а за можливість отримання товару за рахунок залучення коштів інших клієнтів програми «Автофінанс», в саамому Договорі передбачив несправедливі умови, посилаючись на практику Верховного суду України, викладену в постанові по справі №6-22цс13 від 27.03.2013 року, позивач акцентує увагу суду на тому, що зміст вищезазначеного правочину суперечить вимогам як ЦК України, так і іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, така діяльність відповідача сприяє розвитку «пірамідальних схем», коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.Окремо зазначила, що оспорюваний договір з 11.09.2013 року відповідач вважає розірваним (а.с.1-4)

Представник позивача під час розгляду справи позовні вимоги підтримав з підстав, викладених судом вище, просив задовольнити позов у повному обсязі (а.с.76-77)

10.02.2015 ні позивач, ні його представник в судове засідання не з`явилися, натомість останній подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.86)

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до положень ст.74 ЦПК України, проте в судові засідання жодного разу свого представника не направив, подав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі доказів (а.с.58)

Також відповідач направив на адресу суду заперечення, в яких просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись також на практику Верховного суду України, викладену в іншій постанові по справі № 6-40цс13 від 11.09.2013 року, зазначає, що відповідач здійснює свою діяльність із суворим дотриманням вимог діючого законодавства, а саме надає послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах на підставі Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Його діяльність є чесною та неупередженою щодо надання права на купівлю певного товару своїм клієнтам і така процедура чітко прописана в укладених між ним та клієнтами договорах. Будь-які «пірамідальні схеми» не можуть бути «апріорі», оскільки відсутня головна їх ознака - безтоварність, навпаки в тому числі в оспорюваному договорі передбачається надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти (а.с.64)

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що 19 липня 2013 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Експерт» (далі - ТОВ «Авто Експерт») укладено договір №000359 (далі - Договір), за яким останнє зобов`залося за винагороду забезпечити придбання певного товару ОСОБА_1 шляхом формування корпорації клієнтів програми «Автофінанс» та створення фонду з метою придбання товарів у групах за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників (клієнтів) такої програми, а позивач зобов`язалася сплатити ціну цього товару шляхом внесення періодичних платежів та винагороди ТОВ «Авто Експерт» (а.с.22-23)

Аналіз даного Договору дозволяє зробити висновок про те, що по суті його предметом є надання відповідачем послуг з адміністрування фінансових активів, спрямованих на придбання кожним учасником (клієнтом) товару в групах у рамках створеної відповідачем програми «Автофінанс» за узгодженою сторонами ціною та за рахунок об`єднаних періодичних платежів самих учасників даної програми. При цьому, кожний учасник отримує товар відповідно до платежів, здійснених ним самим, та виключно в разі належного виконання всіх зобов`язань за Договором.

Відповідно до пунктів 1.1, 10.1 Договору невід'ємними його складовими є додатки №1 та №2.

Згідно з додатком №1 до Договору позивач отримала право на придбання автомобіля «Nissan Qashqai» вартістю 205420,00 грн. (а.с.24)

Додаток №2 визначає загальні умови програми «Автофінанс», ст.1 яких передбачає, що предметом Договору є послуги, які надаються шляхом формування корпорації клієнтів програми «Автофінанс» та створення фонду з метою придбання товарів у групах. Сукупність щомісячних періодичних платежів, що внесені позивачем, використовується для формування грошового фонду корпорації клієнтів з метою здійснення почергової оплати товарів на користь кожного з учасників програми (а.с.25-27)

Процедура отримання товару учасником програми врегульована у статтях 4, 5 додатку № 2. Згідно з пунктом 4.3 цього додатку право на купівлю товару отримує клієнт програми, який має найбільшу кількість сплачених періодичних платежів разом із щомісячною винагородою відповідно до графіка внесків у своїй корпорації станом на 25 числа поточного місяця та не має заборгованості щодо періодичного платежу та щомісячної винагороди з моменту підписання цього Договору. Критерієм визначення найбільшої кількості періодичних платежів та щомісячної винагороди є загальна кількість сплачених періодичних платежів разом із щомісячною винагородою. Якщо двоє або більше клієнтів програми матимуть рівну кількість сплачених платежів у певній корпорації, ТОВ «Авто Експерт» надасть право на купівлю товару тому клієнту програми, який раніше підписав договір про надання фінансової послуги (п.4.4 додатку №2 Договору)

Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України)

Як вбачається листа ТОВ «Авто Експерт» на адресу ОСОБА_1 вих. №178 остання на виконання умов оспорюваного Договору дійсно сплатила ТОВ «Авто Експерт» винагороду за послуги, пов`язані з включенням Договору до програми «Автофінанс» в розмірі 20542,00 грн. та щомісячні платежі в розмірі 3643,07 грн. (а.с.9)

Також зазначеним листом ТОВ «Авто Експерт» повідомило ОСОБА_1, що оспорюваний Договір 11.09.2013 року було розірвано (а.с.9)

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (ч.2 ст.11 ЦПК України)

Частиною 2 статті 31 ЦПК України передбачено, що позивач має право змінити підставу або предмет позову виключно до початку розгляду справу по суті.

Отже, аналіз позовних вимог дозволяє зробити висновок про те, що предметом розгляду даної справи є саме визнання вищезазначеного Договору недійсним і стягнення з відповідача на її користь визначеної суми грошей саме внаслідок застосування судом наслідків недійсності правочину.

Щодо підстав позову, то слід зазначити наступне. Відповідно до положень, закріплених у ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, згідно з п.7 ч.3 ст.19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому, в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності.

Відсутність будь-якої з вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Висновок про саме таке застосування статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» міститься в постановах Верховного Суду України від 11.09.2013 року по справі № 6-40цс13, від 25.06.2014 року по справі №6-74цс14 та від 03.09.2014 року по справі №6-98цс14, що не може бути відповідно до ст. 360-7 ЦПК України не враховано судом при прийнятті рішення по даній справі.

Так, «пірамідальній схемі» властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом договору, укладеного в рамках функціонування системи придбання товарів в группах (корпораціх) за програмою «Автофінанс», є надання учаснику такої програми (клієнту корпорації) адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару - автомобіля.

Відповідно до статті 2 пункту 2.1 та статті 6 пункту 6.1 Договору ТОВ «Авто Експерт» гарантує надання кожному учаснику отримання товару за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених договором.

Таким чином, твердження позивача про те, що діяльність ТОВ «Авто Експерт» за угодою сторін є функціонуванням «пірамідальної схеми», суперечить змісту статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з відсутністю в діяльності товариства головних ознак «пірамідальної схеми» - безтоварності та отримання компенсації одним учасником за рахунок інших учасників, оскільки за програмою придбання товарів у групах товар придбавають усі учасники за рахунок об'єднання грошових внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками цієї програми є тільки в часі одержання товару кожним із них, за умови виконання учасником своїх зобов'язань.

Крім того, відсутні й правові підстави вважати, що позивача введено в оману з підстав оплати нею не самого товару, а права купівлі товару та відсутності залучення власних коштів відповідача, оскільки на момент підписання Договору позивач була ознайомлена з його умовами, розуміла їх і погодилася із ними.

За вищевикладених обставин не знаходять свого підтвердження і доводи позивача щодо несправедливих умов Договору про те, що система отримання товару за Договором побудована так, що один клієнт з групи за свої власні кошти без інвестування коштів відповідача надає можливість отримання товару іншому клієнту програми «Автофінанс», що відповідач нібито самостійно вирішує, кому із клієнтів надати право на купівлю товару, що Договір не містить положень про строк (термін) та гарантію отримання позивачем товару в разі повної оплати його вартості, не передбачає відповідальності відповідача за невиконання умов Договору, і саме таким чином відповідач, на думку позивача, використовує нечесну підприємницьку діяльність.

В даному аспекті суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що підстави для визнання договору недійсним, зокрема несправедливі умови договору, передбачені статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не є тотожними з підставами визнання угод недійсними у зв'язку зі здійсненням нечесної підприємницької практики (недобросовісна конкуренція та діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною), визначеними частиною шостою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, як аналізувалося судом раніше, порядок розподілу фінансових ресурсів корпорації клієнтів чітко передбачений в ст.4 додатку №2 до Договору, згідно якої право на купівлю товару, а отже і отримання транспортного засобу передбаченого Договором, отримує той клієнт програми, учасник групи, який має найбільшу кількість сплачених періодичних платежів, враховуючи і авансові внески. Згідно графіку платежів клієнтів, що включені в одну корпорацію (групу) разом із позивачем складає 84 місяці, тобто 84 платежі. Саме кількість здійснених платежів є критерієм визначення клієнта, якому буде надано право на купівлю товару. Отже не спростовуються доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях про те, що визначення клієнта, якому надається право на купівлю товару жодним чином не залежить від власного розсуду відповідача, а залежить від «активності» платежів клієнтів (а.с.61)

Щодо виконання зобов`язань відповідачем, то воно може контролюватись самим позивачем на підставі п.4.7 додатку №2 до Договору, яким встановлено, що відповідач зобов`язаний на вимогу позивача чи іншого клієнту не пізніше 7 робочих днів після проведення розподілу фінансових ресурсів, надати можливість ознайомитись із результатами розподілу.

Щодо строків отримання автомобіля, які, за твердженням позивача, відсутні в Договорі, то суд погоджується із позицією відповідача, що вони напряму залежать від самого клієнта, а саме від кількості здійснених ним оплат, або ж в кінцевому результаті клієнт отримає автомобіль після сплати повного графіку платежу (а.с.62)

Частиною першою статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За змістом статті 9 Закону України від 1 червня 2000 року № 1775-III «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та статті 34 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послу» (далі - Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг») діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

До фінансових послуг, зокрема, належить діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (пункт 11-1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (Закон від 2 червня 2011 року № 3462-VII)

Таким чином, діяльність ТОВ «Авто Експерт» з адміністрування фінансових коштів є фінансовою послугою, яка регулюється Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), 9 жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах») (далі - Ліцензійні умови)

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, та передбачили, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг.

Згідно з пунктом 1.2 частини першої Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Авто Експерт» 19 липня 2013 року укладало із ОСОБА_1 оспорюваний Договір про надання фінансової послуги, діючи при цьому на підставі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 19.02.2013 року, та маючи ліцензію на діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, видану Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, 07 березня 2013 року (строк дії ліцензії із 26.02.2013 по 26.02.2018), що знайшло своє відображення і в самому Договорі (а.с.23, 83, 84)

З урахуванням встановлених обставин та вимог закону, приходжу до висновку про відсутність підстав для визнання укладеного між сторонами договору недійсним і застосування наслідків недійсності правочину.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 18, 19 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів», ст. 9 Закону України від 1 червня 2000 року № 1775-III «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ст. 34 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послу», постановами Верховного Суду України від 11.09.2013 року по справі № 6-40цс13, від 25.06.2014 року по справі №6-74цс14 та від 03.09.2014 року по справі №6-98цс14, та ст. ст.10, 11, 57-60, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Експерт» про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину - відмовити у повному обсязі.

На рішення суду сторонами може бути подана апеляція до Апеляційного суду м.Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Суддя: Кицюк В.С.