У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Максимчук З.М., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника відповідача ПАТ «Райффайзен банк Аваль» Огороднік О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», відкритого акціонерного товариства «Здолбунівський завод будівельних матеріалів» про визнання поруки такою, що припинена.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 02 грудня 2014 року позов задоволено. Визнано поруку за договором поруки №010/89-07/054/г/4 від 03 грудня 2007 року, укладеним між відкритим акціонерного товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1, такою, що припинена. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим. Вказує, що можливість зміни розміру процентів за ініціативою банку передбачена п.3.8 кредитного договору, про що поручителю було відомо при укладенні договору поруки, а інший конкретний розмір процентної ставки, в межах якої поручитель несе відповідальність, у договорі поруки та генеральній кредитній угоді не обумовлено. Доводить, що збільшення розміру відсоткової ставки за кредитом в даному випадку не може розцінюватися як збільшення обсягу відповідальності поручителя в розумінні ст.559 ЦК України, оскільки порука має похідний характер від основного зобов'язання, а за договором поруки поручитель зобов'язався відповідати за виконання умов кредитного договору в повному обсязі, в тому числі і за ті, що можуть виникнути у майбутньому. Стверджує, що позивачеві щонайменше з жовтня 2013 року достовірно було відомо про збільшення відсоткової ставки по кредиту (з позовної заяви банку про стягнення заборгованості), однак поручитель до лютого 2014 року включно погашав заборгованість за відсотками по кредиту (підтверджується наданими банком виписками з особових рахунків ВАТ «Здолбунівський завод будівельних матеріалів»), що свідчить про згоду ОСОБА_1 на підвищення відсоткової ставки, а тому висновок суду про відсутність згоди поручителя на збільшення розміру його відповідальності є безпідставним. За таких обставин, просить рішення скасувати, постановити нове яким в позові відмовити.

В запереченні на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою. Вказує, що п.4.2 договору поруки встановлено, що умови договору можуть бути змінені лише з письмової згоди його сторін, ОСОБА_1 не давав згоди на внесення змін до укладеного договору №1 про внесення змін до кредитного договору. Посилаючись на п.22 постанову Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» доводить, що при вирішенні даного спору суттєве значення має встановлення факту отримання банком згоди поручителя на збільшення його відповідальності за кредитним зобов'язанням шляхом збільшення процентної ставки з 12,75% до 15,5%, оскільки ні кредитним договором ні договором поруки не передбачено права кредитора збільшувати процентну ставку без згоди поручителя. Звертає увагу, що погашення позивачем протягом лютого 2013 року - січня 2014 року кредиту після підписання додаткової угоди згідно якої за користування кредитом позичальник сплачує кредитору 15,5% річних не свідчить про його згоду на зміну відсоткової ставки по кредиту, оскільки правовідносини по договору поруки припинилися з 27 серпня 2008 року, а зміни можуть бути укладені лише до дійсного договору, дані кошти були отримані банком без достатньої правової підстави. Зазначає, що не є належним доказом виписка з особистого рахунку, на яку посилається апелянт як на доказ сплати грошових коштів ОСОБА_1, оскільки не є первинним документом. За викладених обставин просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ВАТ «Здолбунівський завод будівельних матеріалів» в межах Генеральної кредитної угоди №010/89-07/054/г від 28 листопада 2007 року, укладений кредитний договір №010/89-07/393 від 28 листопада 2007 року, згідно якого ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відкрило ВАТ «Здолбунівський завод будівельних матеріалів» відновлювальну (револьверну) кредитну лінію у сумі 2400000 грн. на строк до 27 листопада 2017 року зі сплатою за користування кредитом 12,75% річних.

03 грудня 2007 року, на забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір поруки №010/89-07/054/г/4, згідно умов якого ОСОБА_1 поручився перед банком за ВАТ «Здолбунівський завод будівельних матеріалів» за виконання останнім своїх обов'язків за кредитним договором №010/89-07/393.

27 серпня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ВАТ «Здолбунівський завод будівельних матеріалів» було укладено договір №1 про внесення змін до кредитного договору №010/89-07/393 від 28 листопада 2007 року, згідно з умовами якого збільшено процентну ставку за кредитом з 12,75% до 15,5% річних, що свідчить про збільшення основного зобов'язання.

Згідно п.4.2 договору поруки №010/89-07/054/г/4 від 03 грудня 2007 року, укладеного ОСОБА_1 з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», сторони встановили, що строк та умови виконання цього договору можуть бути переглянуті сторонами лише за їх письмової згоди. Задовольняючи позовні вимоги суд обґрунтовано виходив з того, що під час дії кредитного договору укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ВАТ «Здолбунівський завод будівельних матеріалів» від 28 листопада 2007 року вносились зміни стосовно збільшення розміру процентної ставки, а саме 27 серпня 2008 року договором №1 про внесення змін до кредитного договору №010/89-07/393 від 28 листопада 2007 року було збільшено процентну ставку за кредитом з 12,75% до 15,5% річних, що свідчить про збільшення основного зобов'язання.

У відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Приписами п.22 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

За матеріалами справи вбачається, що повідомлень про збільшення процентних ставок по кредиту банком чи боржником поручителю не направлялись та додаткових угод до договору поруки укладено не було, а тому договір поруки припинився 27 серпня 2008 року, тобто з часу збільшення ставки за користування кредитом з 12,75% до 15,5% річних.

Посилання в апеляційній скарзі що позивачеві було відомо про збільшення відсоткової ставки по кредиту та погашення ним заборгованість за відсотками по кредиту, що свідчить про його згоду на підвищення відсоткової ставки не заслуговують на увагу.

Виходячи з умов договору поруки №010/89-07/054/г/4 від 03 грудня 2007 року, укладеного позивачем з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки ОСОБА_1, як поручитель, не давав письмової згоди у спосіб, передбачений договором поруки, а саме п.4.2 договору, яким передбачено перегляд умов договору поруки лише за письмовою згодою, то відбулось збільшення відповідальності поручителя щодо основного договору без згоди поручителя, що тягне за собою припинення договору поруки з часу збільшення відповідальності боржника за кредитним договором.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Ю.М. Рожин

Судді: З.М.Максимчук

Н.М. Ковальчук