АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1489/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Шевченко Н.М.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Кузика Тараса Степановича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим - задоволено.

Визнано договір поруки № 490011291-П від 20.09.2006 року, укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 - припиненим.

Стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 107,30 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ПАТ «Альфа-Банк» - Кузик Т.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

29.11.2012 року в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим.

Ухвалою суду від 29.11.2012 року зустрічний позов ОСОБА_2 об'єднано в одне провадження з первісним позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

20.02.2013 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишено без розгляду.(а.с.92-93).

Позивач по зустрічному позову звернулась до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк», відповідно до якого просить визнати припиненим договір поруки № 490011291-П від 20.09.2006 року, укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.09.2006 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору № 490011291 від 20.09.2006 року було укладено договір поруки № 490011291-П. 01.09.2008 року процентна ставка за користування кредитом була змінена та збільшена з 12% на 14,5 % річних. За умовами п. 5.4 договору поруки у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення. При цьому, поручитель згоди про збільшення процентної ставки не надавав, а отже у відповідності до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. (а.с.66-67).

Відповідно до Статуту ПАТ «Альфа-Банк» (нова редакція) встановлено, що банк створений у формі Публічного акціонерного товариства та є правонаступником усіх прав і зобов'язань Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк», що був створений відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2000 року. (а.с.33).

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 20.09.2006 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 490011291, за умовами якого, останньому було надано грошові кошти у сумі 17049,58 дол. США, строком користування не пізніше 20.09.2011 року із сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 12 % річних.(а.с.7-12).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 490011291 від 20.09.2006 року, між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 20.09.2006 року був укладений договір поруки №490011291-П. (а.с.13-14).

За умовами п. 2.1. якого, поручитель поручається за виконання ОСОБА_3 обов'язків, що виникли на підставі основного договору, зокрема, обов'язок повертати банку кредит рівними частинами, у терміни, визначені у графіку повернення; обов'язок щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у терміни, визначені графіком; обов'язок у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, у строк не пізніше 10 днів з дати пред'явлення відповідної вимоги достроково повернути банку кредит, сплатити проценти за користування ним.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.08.2008 року ЗАТ «Альфа-Банк» на адресу ОСОБА_3 направлено лист про зміну умов кредитного договору, де банк проінформував відповідача про зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами, яка починаючи з 01.09.2008 року змінюється та встановлюється на рівні 14,5 % річних, що не суперечить умовам п. 5.2. кредитного договору. (а.с.74).

При цьому, звертаючись із позовом ОСОБА_2 просить визнати припиненим договір поруки № 490011291-П від 20.09.2006 року, укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2, вказуючи на те, що її не було повідомлено про зміну відсоткової ставки в сторону збільшення за користування кредитним коштами.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст.555 цього Кодексу).

Відповідно до п. 5.4 договору поруки у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення.

Частиною 1 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про те, що за умовами договору про зміну умов Кредитного договору банк мав повідомити лише позивальника, колегія судів не приймає до уваги, оскільки відповідно до п. 5.4 Договору поруки у разі збільшення обсягу відповідальності Боржника за Основним договором передбачена цим Договором порука діє тільки у випадку, якщо Поручитель надасть свою згоду на таке збільшення.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечувалось стороною відповідача, що повідомлення про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, а отже і збільшення зобов'язань ОСОБА_2, як поручителя за кредитним договором, позивачу не надходило та згоди поручителя про таку зміну банком не отримано.

Крім цього, доказів відповідно до вимог статей 58-59 ЦПК України щодо інформованості поручителя і її згоди на збільшення розміру її відповідальності, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції відповідачем не надано, тому відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручителем правомірно пред'явлені вимоги про визнання договору поруки припиненим.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем порушений строк пред'явлення до поручителя вимоги про виконання зобов'язань за умовами кредитного договору.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до умов кредитного договору, кредит ЗАТ «Альфа-Банк» надавався строком до 20.09.2011 року, при цьому в договорі поруки не встановлений строк з якого припиняється порука.

Тобто, з пред'явленням вимоги до поручителя кредитор може звернутися протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Основним строком виконання зобов'язання є строк визначений кредитним договором, а саме 20.09.2011 року.

При цьому, вимоги про усунення порушення надіслана ПАТ «Альфа-Банк» поручителю ОСОБА_2 11.06.2012 року. (а.с.30).

Тобто, судом першої інстанції вірно встановлено, що вимога про усунення порушення до поручителя була направлена в термін, що перевищує 6 місяців від дня настання строку основного зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання договору поруки припиненим підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Кузика Тараса Степановича - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: