Справа № 226/846/15-ц
Дело № 2/226/604/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

·

28 квітня 2015 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецькой області у складі:

головуючого - судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Трифонової І.О.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Димитровського міського суду Донецькой області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона з 1983 року по 25 червня 2014 р. постійно проживала у житлові квартирі, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до вимог ст. 160 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на пpaвi приватної власності користуються наравні з наймачем yciмa правами i несуть yci обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають iз зазначеного договору.

За час проживания у вищевказаній квартирі нею було зроблено капітальний ремонт квартири, придбані меблі та виконані інші дії з метою облаштування комфортного проживания. Oкрім того, нею оплачувалися yci рахунки за комунальні послуги.

25 червня 2014 р. відповідачка ОСОБА_2, яка являється її рідною сестрою, тобто е членом її ciм'ї, без будь-яких пояснень зламала замок у квартирі викидала yci її peчi та повідомила її, що вона, ОСОБА_1 більше у данній квартирі проживати не буде, так як вона являеться її єдиною законною власницею та має намір розпоряджатися квартирою на власний розсуд.

У зв'язку з даними неправомірними діями відповідачки ОСОБА_3 вона вимушена тимчасово проживати у нежитловій будівлі магазину АДРЕСА_3, який належить її старшій сестрі, ОСОБА_4, оскільки квартира, із якої її неправомірно виселила відповідачка, являлась її єдиним місцем проживання на протязі більше 30-ти років.

Данну квартиру отримав її батько, ОСОБА_5 і надав їй дозвіл на проживання у вказаній квартирі разом із ним. Будь-яких претензій із його боку за час її проживання у даній квартирі до моменту його смерті не виникало. Таким чином, відповідачка ОСОБА_2 без будь-яких законних підстав виселила її з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, чим фактично незаконно позбавила її права проживання та користування вказаним житловим приміщенням.

Крім того, незаконними діями ОСОБА_2 її було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 10 000 (десять тисяч грн.)

З урахуванням викладеного вона просить суд винести рішення яким зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язати ОСОБА_2 вселити її, ОСОБА_1 в указану квартиру та стягнути з ОСОБА_2 на її користь 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивачка наполягала на своїх позовних вимогах.

Відповідачка про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, в телефонному режимі (НОМЕР_1) заперечувала проти позовних вимог та на електронну адресу суду направила Договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 25-28).

Суд, вислухавши доводи позивачки, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Судом встановлено. Згідно паспорта громадянина України на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 30.11.2010 р. (а. с. 17-18).

Згідно Акту перевірки житлових умов заявника від 20.02.2014 р. свідчить, що ОСОБА_1 проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 в той час як зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. (а. с. 8)

Аналогічні дані свідчать з Акту ПЖФ «Гарант-Сервіс» від 04.07.2014 р. (а. с. 9).

Згідно Договору дарування від 24.09.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області свідчить, що ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_7 квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Вказана квартира належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування посвідченого в. о. державного нотаріуса Димитровської державної нотаріальної контори Богатовою І.А. 19.06.1992 р. за реєстровим № 1656 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний № НОМЕР_2, номер запису про право власності НОМЕР_3. (а. с. 25-28).

Згідно диспозиції ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, назалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

З урахуванням викладеного свідчить, що квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 в той же час сама ОСОБА_1 зареєстрована та має місце проживання у м. Димитров за адресою: АДРЕСА_2 у зв'язку з чим, суд вважає, що Конституційні права ОСОБА_1 на житло не порушені і у задоволені позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 316, 317 ЦК України, ст.ст. 116, 157, 160 ЖК України, ст.ст.10, 60, 79, 81, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та стягнення моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі і не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Димитровського міського

суду Донецькой області І.Г. Перекупка