Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 419/729/15-ц
Провадження № 22ц/782/468/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Фарятьєва С.О.

суддів Коротенко Є.В., Борисова Є.А.

при секретарі Козубській А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 15 липня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила визнати його таким, що втратив право на проживання у будинку №81, розташованому по вул. Кірова смт. Новоайдар Луганської області, посилаючись на те, що цей будинок належить їй на праві власності і відповідач, з яким вона раніше знаходилась у зареєстрованому шлюбі, не проживає в ньому більше 10 років.

У зустрічному позові ОСОБА_3 просив суд усунути перешкоди у його користуванні вказаним будинком та вселити його в цей будинок, посилаючись на те, що користуватися житлом у будинку він можливості не має, оскільки ОСОБА_2 перешкоджає йому в цьому, не пускаючи його в будинок.

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 15 липня 2015 року постановлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення у домоволодіння задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні житлом та вселенні в будинок №81 по вул. Кірова смт. Новойдар Луганської області та зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні вказаним будинком.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, в звязку з порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Заперечень на апеляційну скаргу до матеріалів справи не надійшло.

Про місце та час слухання справи в суді апеляційної інстанції представник позивачки ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4, який діє в її інтересах на підставі договору на надання правової допомоги був повідомлений своєчасно та належним чином, у своїй письмовій заяві до апеляційного суду від 17.08.2015 року просив суд розглянути справу без його участі (а.с.103).

Вислухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

У відповідності із вимогами ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи обєктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, вимогами ст.ст.213,214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інше.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачці і задовольняючи зустрічний позов відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ст.ст.71, 72 Житлового кодексу і ст.405 ЦК України слід застосовувати саме до членів сімї, за якими зберігається право користування житловим приміщенням, яке не належить йому на праві власності, за умови відсутності такого користувача в ньому не більше року, а не до колишніх членів сімї. Крім того, позивачка порушує права відповідача, як колишнього члена сімї, власника квартири, щодо володіння та користування житлом. Будь-яких угод про порядок користування квартирою при проживанні ОСОБА_3 не мало місця. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавило ОСОБА_3 права користування спірною квартирою.

ОСОБА_5 погодитись з такими висновками суду попередньої інстанції судова колегія апеляційного суду не може виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження І-ЕД №103670 сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 8 травня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.20).

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 12 червня 2012 року шлюб між ними було розірвано (а.с.18).

Ще до реєстрації шлюбу між сторонами ОСОБА_3 на праві власності належало домоволодіння, розташоване у смт. Новоайдар по вул. Кірова № 81. Згідно договору дарування від 2 серпня 2004 року за №548, посвідченого приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_5, вказаний будинок ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2Ю.(а.с.5-6). У зазначеному будинку ОСОБА_3, до оформлення договору дарування на ОСОБА_2, мешкав та був зареєстрований як власник будинку, а після цього як член її сімї за її згодою, зареєстрований у цьому будинку він і на теперішній час (а.с.26).

У відповідності із вимогами ч.1 ст.156 Житлового кодексу і з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником.

Відповідно до ч.4 ст.156 Житлового кодексу припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

В силу ч.2 ст.405 Цивільного кодексу член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із ст. 71 Житлового кодексу при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. На підставі ст.72 цього ж кодексу визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз змісту вищезазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч.2 ст.405 ЦК України поширюються і на тих членів сімї власника житла, які припинили з ним сімейні відносини.

З матеріалів справи вбачається, що факт не проживання ОСОБА_3 у будинку №81, розташованому по вул. Кірова смт. Новоайдар Луганської області більше одного року, підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 Пояснення вказаних свідків відповідачем спростовано не було.

Доказів про те, що у спірному будинку він не проживає з поважних причин відповідач суду не надав.

Посилання відповідача на те, що у спірному будинку він мешкав до 23 січня 2014 року коли у нього стався інсульт головного мозку, з приводу якого він перебував на лікуванні у медичному закладі, а саме у терапевтичному відділенні Новоайдарського РТМО, до 14 лютого 2014 року, судова колегія до уваги не приймає, оскільки як вбачається з медичної карти стаціонарного хворого №252/133 НРТОНО на імя ОСОБА_3, копія якої знаходиться в матеріалах справи, постійним місцем проживання його зазначено: смт. Новойдар, вул. Полубоярова, №102, а копія супровідного листка №403 свідчить про те, що виклик швидкої медичної допомоги за ОСОБА_3, з приводу інсульту, було здійснено за цією ж адресою (а.с.130-131).

Крім того, після закінчення лікування з приводу інсульту відповідач 19.04.2014 року проходив огляд у МСЕК РТМО м.Перевальська Луганської області, де у своїй медичній карті зазначав іншу адресу, ніж ту, за якою знаходиться спірний будинок, а саме: вул. Стаханова, 3/16, що вбачається з копій повідомлення закладу охорони здоровя про рішення МСЕК і медичної карти амбулаторного хворого (а.с.164-165) та свідчить про те, що він мав інше місце проживання.

Не надав відповідач і доказів на підтвердження того, що він був позбавлений, можливості проживати та користуватися спірним будинком через те, що позивачка чинила йому перешкоди у вселенні до цього житла після закінчення ним лікування від хвороби, тобто після лютого 2014 року, оскільки до будь-яких установ чи організацій, а саме до органів внутрішніх справ, вуличного комітету, при його наявності, селищної ради та інших, про перешкоди йому у вселенні до будинку, він не звертався.

Крім того, з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення ОСОБА_3 звернувся до суду вже після того як вона звернулась до нього з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, з огляду на що колегія суддів доходить висновку, що до цього часу ОСОБА_3 не мав потреби для вселення у вищезазначений будинком з метою користування житлом у ньому.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, через неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачці і про задоволення зустрічного позову відповідача.

Згідно зі ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищенаведеного оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям по справі нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.2, 309, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 15 липня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком, розташованим за адресою: Луганська область, смт. Новоайдар, вул. Кірова, 81.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів після його проголошення.

Головуючий:

Судді: