Справа № 2-6979/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 січня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лозинської М.І.,

за участю секретаря - Резніченко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про зняття заборони щодо відчуження майна, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить зняти заборону на відчуження з квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43,66 кв.м., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 244.

В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 29.05.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, натомість ОСОБА_3 зобов'язувалась забезпечити відчужувача утриманням та доглядом довічно.

Відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10.07.2014 року даний договір було розірвано, проте Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві не було внесено відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо зняття заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з чим позивачка звернулась з вказаним вище позовом.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, але через канцелярію суду подала заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомленний належним чином, про причини його неявки суду не відомо, а тому суд у відповідності до статті 224 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.05.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, натомість ОСОБА_3 зобов'язувалась забезпечити відчужувача утриманням та доглядом довічно.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

В ст. 316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ/майно/,яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Тобто, з точки зору закону під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей.

Під правом розпорядження розуміється юридично забезпечена можливість власника визначати долю свого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10.07.2014 року, яке набрало законної сили, даний договір довідчного утримання було розірвано.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про

державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, враховуючи вище викладене, беручи до уваги, що квартира АДРЕСА_1 перебуває на праві власності у позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст.15, 16, 316, 317 319, 755,756 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , ст.ст. 3- 4, 10-11, 33, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд -,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про зняття заборони щодо відчуження майна - задовольнити.

Зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо зняття заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка має бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: