Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора Обухівського району Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації до ОСОБА_3, Української міської ради, треті особи: ОСОБА_4, Київська обласна державна адміністрація, Головне управління Держземагентства у Київській області, про визнання незаконним та скасування рішення ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, повернення земельної ділянки власнику

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року прокурор Обухівського району Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації із указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просив визнати незаконним та скасувати рішення Української міської ради ІІІ сесії ХХІV скликання від 04 червня 2002 року «Про надання в тимчасове довгострокове користування на умовах оренди земельної ділянки ОСОБА_3»; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,15 га, розташованої між основною приватизованою орендарем земельною ділянкою та укосом захисної дамби Конча-Заспа-Плюти в районі садового товариства «Роздолля», від 10 грудня 2003 року, укладений між Українською міською радою та ОСОБА_3; зобов'язати ОСОБА_3 повернути указану земельну ділянку державі в особі Обухівської районної державної адміністрації.

Вимоги мотивовано тим, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами м. Українка, а тому органом, уповноваженим на розпоряджання цією землею, відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України є Обухівська районна державна адміністрація. За таких обставин, приймаючи рішення від 04 червня 2002 року «Про надання в тимчасове довгострокове користування на умовах оренди земельної ділянки ОСОБА_3І» та укладаючи із ним договір оренди, Українська міська рада діяла із перевищенням своїх повноважень у галузі земельних відносин.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 березня 2014 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0, 061 га, розташованої на території Української міської ради, для ведення садівництва у садовому товаристві «Роздолля» на підставі договору купівлі-продажу № 1-233 від 05 квітня 2000 року, укладеного між ним та Українською міською радою народних депутатів, що підтверджується державним актом серії НОМЕР_1 від 20 вересня 2000 року (Т. 1, а. с. 207).

Крім того, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_3 належить садовий будинок АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 206).

Рішенням Української міської ради ІІІ сесії ХХІV скликання від 04 червня 2002 року надано ОСОБА_3 в оренду земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану між основною приватизованою орендарем земельною ділянкою та укосом захисної дамби Конча-Заспа-Плюти в районі садового товариства «Роздолля», про що 10 грудня 2003 року між Українською міською радою та ОСОБА_3 укладено відповідний договір.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що наявні у справі докази з огляду на їх належність та допустимість не підтверджують обставин про те, що на момент передачі в оренду ОСОБА_3 спірна земельна ділянка знаходилася в адміністративних межах Української міської ради за межами населеного пункту м. Українки.

Із таким вирішенням позову погодитися не можна.

Статтею 173 ЗК України (тут і далі у редакції, чинній станом на момент передачі спірної земельної ділянки в оренду ОСОБА_3) визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів.

Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки (ч. 1 ст. 124 ЗК України).

Як передбачено ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення лісового і водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень,

підприємств торгівлі тощо).

Обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на

їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Київська та Севастопольська міські державні адміністрації надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах їх територій для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про основи містобудування» (у редакції, чинній станом на момент передачі спірної земельної ділянки в оренду ОСОБА_3) визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про планування і забудову територій» (у редакції, чинній станом на момент передачі спірної земельної ділянки в оренду ОСОБА_3) сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, у тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до п. 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-67цс14 від 25 червня 2014 року, № 6-146цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-22цс15 від 11 березня 2015 року, факт відсутності на час прийняття селищною радою рішення про надання громадянину земельної ділянки затвердженої у встановленому законом порядку документації, яка б встановлювала межі селища, відповідно ст. ст. 116, 122, ч. 1 ст. 155, п. 12 Перехідних положень ЗК України свідчить про перевищення селищною радою повноважень щодо розпорядження землями, які знаходяться за межами населеного пункту та недійсність такого рішення селищної ради.

Технічної документації на встановлення меж м. Українки у матеріалах справи немає.

Наведені положення закону та обставини справи судами не враховано, а тому висновки про передачу землі Українською міською радою в оренду відповідача у межах наданих їй повноважень у галузі земельних відносин є передчасними.

Не можна погодитися із посиланням апеляційного суду на неналежність Обухівської районної державної адміністрації як позивача у справі та висновком про право Київської обласної державної адміністрації звертатись із таким позовом, оскільки компетенція Київської обласної державної адміністрації у галузі земельних відносин поширюється щодо земельних ділянок у межах м. Києва, а м. Українка є містом районного значення, тому землі, розташовані поза межами населеного пункту м. Українка, передаються в оренду Обухівською районною державною адміністрацією.

З урахуванням викладеного, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 березня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук