АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2638/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - Бабко В.В.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка подана представником ОСОБА_3, на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

встановила:

11 листопада 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Просила визнати недійсним з підстав фіктивності ( ст. 234 ЦК України) договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 19.08.2013 року за реєстровим № 5550.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року відкрито провадження у справі.

27 листопада 2014 року представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року у задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Вважає, що відмова в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на квартиру унеможливить виконання рішення суду у даній справі.

В судове засідання апелянт, її представник та відповідач ОСОБА_4 не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у їх відсутності згідно з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 в судовому засіданні вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, позивач ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовувала тим, що вказаний договір було укладено фіктивно, з метою унеможливлення втрати спірної квартири через ймовірне скасування рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.04.2013 року, яким визнано право власності ОСОБА_5 на спірну квартиру, та повернення квартири до спадкової маси після померлого ОСОБА_8

Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, позивач посилалась на те, що 11.10.2013 року на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 було розміщено оголошення про продаж трикімнатної квартири, загальною площею 61 кв.м. і житловою площею 41 кв.м. на 2-му поверсі будинку АДРЕСА_1. Продавець зазначений - ОСОБА_9, його електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_2. Із зазначених даних вбачається, що продавцем квартири є відповідач ОСОБА_4, який має намір продати спірну квартиру.

На даний період часу оголошення не збереглося, проте факт його розміщення підтверджується ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.10.2013 року.

Крім того, 02.07.2014 року набуло чинності рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26.05.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виселення, яким позов задоволено та виселено ОСОБА_2 зі спірної квартири. 14.11.2014 року відбулось примусове виселення державним виконавцем.

У разі відчуження спірної квартири до вирішення судом даної справи, рішення суду про визнання недійсним договору-купівлі-продажу квартири від 19.08.2013 року не буде мати жодних фактичних наслідків, оскільки квартира вже належатиме іншій особі, яка матиме статус добросовісного набувача, що зробить неможливим виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 09 грудня 2014 року виходив з того, що підстав для застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту квартири не встановлено, не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають матеріалам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 липня 2013 року, були задоволені позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю: встановлено факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з квітня 2006 року по червень 2012 року.

Цим же рішенням за ОСОБА_5 визнано право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.08.2013 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на вказані судові рішення - відмовлено.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_4 купив трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2013 року було відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2013 року на забезпечення вказаного позову було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 При задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову суд взяв до уваги її посилання на наявність розміщеного ОСОБА_4 у мережі Інтернет оголошення від 11.10.2013 року про продаж спірної квартири.

З викладеного вбачається, що обставини, на які посилається ОСОБА_2, як на підставу для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі - розміщення відповідачем оголошення про продаж квартири в мережі Інтернет від 11.10.2013 року - були підставою для забезпечення позову у жовтні 2013 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 квітня 2014 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду з підстав повторної неявки позивача в судове засідання, а також скасовано арешт спірної квартири, накладений ухвалою суду від 16.10.2013 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що спірна квартира може бути відчужена іншим особам.

Оскільки подана позивачем заява не містить обґрунтованих посилань, а матеріали заяви - відповідних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що підставою для вжиття заходів забезпечення позову є та обставина, що ОСОБА_2 виселено зі спірної квартири державними виконавцями 14.11.2014 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначена обставина сама по собі не є підставою для задоволення заяви, адже дії державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві по виселенню ОСОБА_2 зі спірної квартири були вчинені на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26.05.2014 року, що набуло законної сили 02.07.2014 року.

Таким чином, постановляючи ухвалу від 09 грудня 2014 року, суд першої інстанції врахував положення ст. 151-152 ЦПК України, що регулюють питання вжиття заходів забезпечення позову, а також рекомендації та роз'яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків ухвали суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотримання норм процесуального законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи, обґрунтовані, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: