Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 316/3022/14 Головуючий у 1 інстанції: Ткаченко І.М.
№ провадження 22-ц/778/4754/15 Суддя-доповідач: Савченко О.В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„01" жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ПАТ «Кредобанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Позивач зазначав, що 29 лютого 2012 року між банком та відповідачем був укладений договір № 1212Ф, за яким ОСОБА_2 для здійснення часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу- автомобіля та для страхування отримав кредит у сумі 89 303 грн. 13 коп., зі сплатою 15,9% річних, строком до 28 лютого 2019 року.

За умовами договору(п.2.3) кредит видавався позичальнику в безготівковій формі, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок продавця.

Пунктом 4.1. кредитного договору передбачено, що повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 1 781 грн. 00 коп., не пізніше останнього робочого дня поточного місяця.

Оскільки відповідач свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконує, станом на 24.09.2014 року у нього утворилась перед банком прострочена заборгованість в розмірі 75 672 грн. 13 коп., з яких: 69 924 грн. 24 коп. - неповернута сума кредиту, 4 991 грн. 71 коп. - прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 756 грн. 18 коп. - пеня по простроченій заборгованості за кредитним договором, нарахована за період з 06.05.2014 року по 24.09.2014 року.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 1212Ф від 29.02.2012 року всього у розмірі 75 672 грн. 13 коп. та судові витрати по справі.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором № 1212Ф від 29.02.2012 року в розмірі 75 672 грн. 13 коп., з яких: 69 924 грн. 24 коп. - неповернута сума кредиту, 4 991 грн. 71 коп. - прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 756 грн. 18 коп. - пеня по простроченій заборгованості за кредитним договором, нарахована за період з 06.05.2014 року по 24.09.2014 року та сплачений судовий збір в сумі 756 грн. 72 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов"язується надати грошові кошти( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1050, якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Задовольняючи заявлений до ОСОБА_2 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходив з його доведеності.

Вказаний висновок суду можна визнати таким, що відповідає обставинам справи.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29 лютого 2012 року між банком та відповідачем був укладений письмовий договір № 1212Ф, за яким ОСОБА_2 для здійснення часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу- автомобіля та для страхування отримав кредит у сумі 89 303 грн. 13 коп., зі сплатою 15,9% річних, строком до 28 лютого 2019 року.

За умовами договору(п.2.3) кредит видавався позичальнику в безготівковій формі, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок продавця.

Факт виконання банком вказаного пункту договору підтверджений меморіальними ордерами від 02.03.2012 року(а.с.25,25) і відповідачем не оспорювався.

Пунктом 4.1. кредитного договору передбачено, що повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 1 781 грн. 00 коп., не пізніше останнього робочого дня поточного місяця.

Визначаючи розмір заборгованості, яку слід стягнути на користь банку, суд послався на наданий позивачем розрахунок та на дані про рух коштів на рахунку відповідача за період 29.02.2012 року по 24.09.2014 року(а.с.10-23), які згідно зі ст. 64 ЦПК України є письмовими доказами, і відповідно до яких станом на 24.09.2014 року у ОСОБА_2 утворилась перед банком заборгованість в розмірі 75 672 грн. 13 коп., з яких: 69 924 грн. 24 коп. - неповернута сума кредиту, 4 991 грн. 71 коп. - прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 756 грн. 18 коп. - пеня по простроченій заборгованості за кредитним договором, нарахована за період з 06.05.2014 року по 24.09.2014 року.

Правильність зазначеного розрахунку відповідач належними та допустимими доказами не спростовував.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зазначав, що хоча здійснення виплати з повернення кредиту було припинено ним лише з травня 2014 року, однак зобов"язання щодо повернення коштів зі сплатою процентів виконанню не підлягають, оскільки 29 лютого 2012 року кредитний договір між ним та банком укладеним не був.

Відповідач ввжав, що ця обставина, а саме, що договір від 29 лютого 2012 року не був укладеним, була встановлена у мотивувальній частині рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 квітня 2013 року, яке набрало зконної сили, а тому в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Цим рішенням було відмовлено у задоволенні його позову до ПАТ „Кредобанк" про захист прав споживачів, в якому він просив визнати кредитний договір від 29.02.2012 року недівйсним з підстав введення його в оману та з підстав використання банком нечесної підприємницької практики(а.с.133-135).

Надавши оцінку вказаним доводам, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що висновки Енергодарського міського суду Запорізької області суду щодо не укладеності кредитного договору від 29.02.2012 року , викладені у рішенні від 22 квітня 2013 року, не є приюдиційними, оскільки правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, зокрема, вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, не є переконливими.

Згідно з ч.1 ст. 638, ч.1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч.2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладання договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

За змістом ст.ст. 1046, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей.

Розглянувши справу, суд встановив, що перерахування банком кредитних коштів на рахунок продавця, який здійснив продаж автомобіля ОСОБА_2, підтверджено письмовими доказами, не заперечувалось і відповідачем, яким до травня 2014 року вчинялись дії по виконанню зобов"язань за кредитним договором, що також свідчить про визнання ним факту цільового отримання коштів на придбання транспортного засобу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 червня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: