Справа №463/5419/14-ц
Провадження №2/463/263/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Мандюка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», третя особа ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, який у встановленому законом порядку неодноразово уточнювала шляхом збільшення розміру позовних вимог, та в кінцевому, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь 46 476,65 грн. страхового відшкодування, 800 грн. витрат на проведення автотоварознавчої експертизи та пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 3 758,55 грн., а всього - 51 035,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17.01.2014р. о 01.20 год. на 446 км. автодороги Знам'янка - Луганськ, Ізварено відбулась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_2 з напівпричепом марки «CRANE» д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням водія позивача, внаслідок чого напівпричіп одержав механічні пошкодження. Такий напівпричіп, якому заподіяна механічні ушкодження, на праві власності належить третій особі, і позивач на момент ДТП користувалась ним на підставі договору позички від 15.08.2013р. Постановою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.04.2014р., яка набрала законної сили, водія ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні ДТП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 була застрахова у страховій компанії відповідача, внаслідок чого у останнього виник обов'язок відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду, яка згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 14.06.2014рю. становить 46 476,65 грн. 27.06.2014р. на адресу відповідача було надіслано оригінали документів щодо страхового випадку, а 10.07.2014р. - заяву про погодження розміру страхового відшкодування із долученням документів, необхідних для прийняття рішення. Така заява була отримана повноважним працівником відповідача 10.07.2014р., проте рішення про здійснення виплати страхового відшкодування або про відмову у проведенні такої виплати останнім не прийнято. Аналогічно, залишились без реагування і вимоги від 21.07.2014р. та від 11.09.2014р. Враховуючи, що в добровільному порядку не взмозі отримати належні їй кошти в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 46 476,65 грн., просить стягнути їх в примусовому порядку, а також 800 грн. витрат на проведення автотоварознавчої експертизи та пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 10.10.2014р. по 27.01.2014р. в розмірі 3 758,55 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник згідно належної довіреності від 03.11.204р. ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеним та просять позов задовольнити.

Представник відповідача згідно належної довіреності від 28.10.2014р. Мандюк О.О. обґрунтованість позову заперечив, вважаючи представлений позивачем висновок експертизи неналежним доказом вартості спричиненої матеріальної шкоди, оскільки в такому не враховано коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого майна. При цьому, сам страховий випадок страховиком визнається. Оскільки витрати за проведення автотоварознавчого дослідження розмірі 800 грн. позивачем сплачені добровільно, вони не можуть вважатись шкодою, і відповідно, не можуть бути стягнуті в примусовому порядку. Через такі докази, які є неналежними, строк виконання відповідачем обов'язку відшкодувати завдану шкоду на даний час не настав, внаслідок чого не може бути застосована штрафна санкція у виді стягнення пені. На основі наведеного, просить в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, скерувала до суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просить такий задовольнити, а справу слухати у її відсутності. Крім того також вказала, що керування належним їй транспортним засобом здійснювалось позивачем за її згодою, з її ініціативи та з її відома. Позивач у справі, діючи як представник третьої особи згідно належної довіреності від 29.12.2014р., таку позицію своєї довірительки підтримала.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 17.01.2014р. о 01.20 год. на 446 км. автодороги Знам'янка - Луганськ, Ізварено відбулась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_2 з напівпричепом марки «CRANE» д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням водія позивача, внаслідок чого напівпричіп одержав механічні пошкодження. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11), напівпричіп марки «CRANE» д.н.з. НОМЕР_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_4, яка уповноважила позивача належною довіреністю від 29.12.2014 року на вчинення ряду дій щодо транспортного засобу, в тому числі одержувати матеріальне відшкодування.

Постановою судді Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.04.2014р. (а.с.9), яка набрала законної сили, водія ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Приписами ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до полісу № АС/5987047 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.7 зв.), в момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, під час керування ним транспортним засобом «VOLVO FH 12» д.н.з. НОМЕР_4 була застраховано у ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус».

Відтак, слід вважати встановленим, що автомобіль НОМЕР_1 станом на момент ДТП був забезпеченим транспортним засобом у розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а дії або бездіяльність його водія під час керування таким транспортним засобом є підставою для виникнення прав та обов'язків у страховика та третіх осіб, передбачених положеннями даного Закону, які полягають у відшкодуванні завданих збитків в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку.

Згідно вимог ст. 6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено і в засіданні представник відповідача визнав, що подія, яка мала місце 17.01.2014р. за участю застрахованого транспортного засобу відноситься до страхового випадку.

Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження від 14.06.2014р. (а.с.26-32), вартість матеріального збитку внаслідок описаної вище події становить 46 476,65 грн.

Суд приймає такий висновок як належний доказ розміру спричиненої шкоди та не враховує мотиви заперечення представника відповідача виходячи з наступного.

Повідомленням від 27.05.2014р., копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.23), відповідача було повідомлено про проведення автотоварознавчої експертизи напівпричепа марки «CRANE» д.н.з. НОМЕР_3, 30.05.2014р. о 11.00 год. за адресою м. Львів, вул. Зелена, 251. Згідно розписки (а.с.23 зв.), таке повідомлення отримано представником відповідача 27.03.2014р.

В судовому засіданні представник відповідача підтвердив, і це вбачається з копії висновку (а.с.24), що при проведенні огляду транспортного засобу був присутній лише позивач. Представник страховика на такий огляд не з'явився. Сам же страховик, в подальшому, свого представника для проведення огляду транспортного засобу з метою визначення розміру збитків не направляв.

Відповідно до п. 34.3 ст. 34 згаданого вище Закону, якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

З огляду на той факт, що відповідач був наділений правом провести дослідження для визначення розміру збитків, однак таким правом не скористався, представлений позивачем висновок, слід вважати належним доказом розміру спричинених збитків.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові внески та виконувати інші умови договору.

Відповідно до вимог п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Аналогічний обов'язок страховика також закріплено у ст. ст. 979, 988, 990 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до абзацу 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

За умовами договору, розмір франшизи становить 510 грн., і тому, хоч і висновок про вартість матеріального збитку приймається судом як належний доказ, відповідач зобов'язаний був виплатити позивачу розмір страхового відшкодування, який зменшено на суму франшизи і становить 45 966,65 грн. Саме така підлягає до стягнення з відповідача в примусовому порядку, наслідком чого є часткове задоволення цієї вимоги.

Оскільки п. 34.3 ст. 34 Закону також покладає на страховика обов'язок відшкодувати вартість проведення експертизи, сплачені позивачем кошти за її проведення в розмірі 800 грн., що також підтверджується відповідною квитанцією (а.с.62), підлягають до стягнення з відповідача.

Що стосується позовної вимоги про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов'язання, її також слід задовольнити частково.

Згідно вимог п. 36.5 ст. 36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За правилами п. 36.2 цієї статті, страхове відшкодування повинне бути виплачене не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Така заява подана відповідачу і отримана ним 10.07.2014р., і як вірно обраховує представник позивача, відповідач зобов'язаний був сплатити страхове відшкодування або відмовити у здійсненні такої виплати не пізніше 09.10.2014р. У разі не вчинення цих дій, з наступного дня у нього виникає обов'язок сплатити пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Проте, виходячи зі змісту п. 36.5. ст. 36 Закону, пеня обраховується у відсотковому відношенні від суми страхового відшкодування, яке підлягає виплаті.

З огляду на те, що розмір страхового відшкодування, який підлягає виплаті, в силу вимог ст. 12 Закону, завжди зменшується на розмір франшизи, основою обрахунку пені є сума, яку реально зобов'язаний сплатити страховик, тобто вартість матеріальних збитків, які зменшені на розмір франшизи.

Оскільки обрахунок пені позивачем проведено на основі вартості збитків, без його зменшення на розмір франшизи, він підлягає перерахунку, з покладенням в його основу суму страхового відшкодування, яку реально зобов'язаний виплатити відповідач, тобто 45 966,65 грн.

Згідно інформації НБУ (а.с.106), у період з 10.10.2014р. по 12.11.2014р., що становить 34 дні прострочення виконання грошового зобов'язання, облікова ставка НБУ становила 12,5 %. Виходячи з її подвійного розміру - 25 %, за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання розмір пені становить 31,48 грн. (45 966,65 * 25 % :365 = 31,48). Відповідно, у цей період до стягнення підлягають грошові кошти в розмірі 1070,32 грн. (31,48 * 34 = 1070,32).

У період з 13.11.2014р. по дату ухвалення рішення, що становить 76 днів прострочення виконання грошового зобов'язання, облікова ставка НБУ становила 14 %. Виходячи з її подвійного розміру - 28 %, за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання розмір пені становить 35,26 грн. (45 966,65 * 28 % :365 = 35,26). Відповідно, у цей період до стягнення підлягають грошові кошти в розмірі 2679,76 грн. (35,26 * 76 = 2679,76).

Загальний розмір пені, за період прострочення виконання грошового зобов'язання становить 3 750,08 грн. (1070,32 + 2679,76 = 3750,08), і саме така сума підлягає до примусового стягнення з відповідача на користь позивача.

В загальному, з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти в сумі 50 516,73 грн. (45 966,65 + 800 + 3750,08 = 50 516,73).

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 505,17 грн., сплата якого підтверджується відповідними квитанціями (а.с.63, 74, 88, 102).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10,60,61,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 625, 979-982, 984, 988-992 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (м. Київ, вул. Андрія Іванова, ідентифікаційний номер 20448234) на користь ОСОБА_1 (м. Львів, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5) вартість матеріального збитку в розмірі 45 966,65 грн. (сорок п'ять тисяч дев'ятсот шістдесят шість грн. шістдесят п'ять коп.), пеню в розмірі 3 750,08 грн. (три тисячі сімсот п'ятдесят грн. вісім коп.), витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 800 грн. (вісімсот грн.).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_1 505,17 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.