РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ілюшик І.А.

при секретарі Заіка А.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вільногірську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_4, фізичної особи підприємця ОСОБА_5, фізичної особи підприємця ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача шляхом визнання правочинів недійсними та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

27.11.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір споживчого кредиту № від 16.11.2014 року між нею та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), визнати недійсним договір споживчого кредиту № АВНОRG134070340 від 16.11.2014 року між нею та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), стягнути на користь ПАТ «ОТП Банк» з фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_6, грошові кошти отримані ним по договору споживчого кредиту № від 16.11.2014 року між нею та ПАТ «ОТП Банк», стягнути на користь ПАТ «Акцент-Банк» з ФОП ОСОБА_5 грошові кошти отримані нею по договору споживчого кредиту № АВНОRG134070340 від 16.11.2014 року між нею та ПАТ «Акцент-Банк».

В обґрунтування позову посилається на те, що їй було запропоновано провести ремонт балкону в належній їй квартирі за загальну суму 5 000 грн. з виплатою цієї суми у розстрочку на протязі трьох років. 16.11.2014 року у м. Дніпроджержинську вона підписала договір індивідуального номеру заказу GР-1664.4 від 16.11.2014 року, а потім ОСОБА_4 та інші особи, які знаходилися в офісі у м. Дніпродзержинську надали їй для підпису документи, як вони пояснили, які необхідні для оформлення кредиту на придбання металопластикового балкону, що після підписання цих документів їй встановлять балкон і вона буде сплачувати кредит на протязі трьох років по 120 грн. щомісячно.

17.11.2014 року після консультації з юристом вона з'ясувала, що окрім вказаного вище договору вона підписала ще два кредитних договори, № від 16.11.2014 року з «ОТП Банк» на суму 19007, 56 грн., який був перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_6, другий споживчий кредит № АВНОRG134070340 від 16.11.2014 року на суму 5000 грн. за яким кошти були перераховані ФОП ОСОБА_5 Приймаючи до уваги сукупну вартість кредиту за двома кредитними договорами, яка складає 24 000 грн. вона має сплачувати на користь ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ «ОТП Банк» 966 грн. щомісячно до 29.06.2015 року, а після 29.06.2015 року по 1125 грн. 99 коп. за рахунок збільшення плати ПАТ «Акцент-Банк». Однак її щомісячний дохід складається лише з пенсії, яка дорівнює 1049 грн., вона пенсіонер, інвалід другої групи. Вважає, що договір індивідуального номеру заказу є неукладеним, оскільки з боку відповідача він є не підписаним.

Вищезазначені кредитні договори є недійсними, як укладені із значним порушенням закону, оскільки вони укладені на виконання спірного договору GР-1664.4, спірні кредитні договори не містять оригінали підписів посадових осіб ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ «ОТП Банк» уповноважених на укладання відповідних договорів та відсутні оригінали печаток цих юридичних осіб.

Також позивач стверджує, що в силу похилого віку та поганого здоров'я істотно помилилась відносно змісту цих договорів, оскільки вона не змогла прочитати дрібний шрифт і зрозуміти їх зміст. Крім того, від неї приховали той факт, що отримувати кошти згідно кредитних договорів будуть невідомі їй особи з якими вона договорів не укладала. Від цих осіб вона нічого не отримала. Таким чином, внаслідок омани з боку ПАТ «Акцент-Банк», ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6 та ПАТ «ОТП Банк» вони безпідставно збагатились за її рахунок.

Позивач в судове засідання з'явилася, позов та його обґрунтування підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Пояснила, що на теперішній час металопластикові конструкції не встановлено.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позов та його обґрунтування підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Пояснив, що в квартирі позивача немає опалення і шляхом встановлення металопластикових вікон вона хотіла утеплити своє житло, оскільки у зимовий період у квартирі низька температура. Вона є інвалідом, хворіє кількома хворобами, має пенсію у розмірі 1049 грн., отже позивач на час укладення спірних договорів перебувала у тяжких обставинах та мала низький рівень доходу, договори укладені на невигідних умовах з порушенням норм діючого законодавства, договір GР-1664.4 є неукладеним, оскільки його не підписано ФОП ОСОБА_4, виходячи з наведених обставин, кредитні договори мають бути визнані недійсними, а кошти, отримані ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_5, стягнуті з них на користь банків.

Представник ПАТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду відповідача повідомлено належним чином.

Представник ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_4 в судове засідання завилялась, позов не визнала, проти задоволенні позову заперечувала, надала письмові заперечення відповідачів. Пояснила, що кошти банком на рахунок ФОП ОСОБА_5 перераховані.

ФОП ОСОБА_6 в судові засідання не з'являвся, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення в яких вказав, що позові не визнав, кошти банком йому перераховані.

Представник ПАТ «ОТП Банк» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду відповідача повідомлено належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонеркою та інвалідом другої групи за загальним захворюванням, страждає кількома хронічними захворюваннями, згідно довідки Комунального підприємства «Вільногірський міський центр первинної медичної допомоги» № 407, за відомостями ПФУ у м. Вільногірську розмір її пенсії складає 1049 грн. (а.с. 5, 66, 71).

Між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» в особі Начальника управління розвитку роздрібного бізнесу ОСОБА_7 та Заступника начальника управління мережі продажів ОСОБА_8, які діють спільно на підставі статут та довіреностей, укладено Договір на придбання товарів та послуг, загальний розмір кредиту 19007 грн. 56 коп. Позичальник в свою чергу, зобов'язався повернути повністю суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов'язання, встановлені Договором не пізніше 16.10.2016 року (п. 1.4.1). Згідно п. 4.13. цей Договір укладається відповідно до ст.ст. 6, 207, 627 ЦК України і підписання його зі сторони банку відбувається шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитків печаток та підписів уповноважених осіб Банку. Сторони, підписуючи даний договір, надають свою письмову згоду на укладення Договору в порядку передбаченому п. 4.13 Договору, який їм повністю зрозумілий та з яким вони повністю погоджуються. Додатком до Договору є графік платежів. В якості продавця в договорі вказано ФОП ОСОБА_6 (а.с. 6-9).

Згідно заяви позичальника № АВНОRG134070340 від 16.11.2014 року, кредит надається позичальнику ОСОБА_1 для оплати/ часткової оплати товару згідно з переліком шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_5 Згідно п. 15, 16 заяви, позичальник згодна, що Заява разом із запропонованими ПАТ «Акцент-Банк» Умовами та правилами, що розміщені на сайті банку, тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір. Підтверджує, що вся надана інформація достовірна. Своїм підписом підтверджує, що отримала/зобов'язується отримати товар згідно з рахунком-фактурою № 1611/2 від 16.11.2014 року у повному обсязі. Копія договору також містить підпис особи, уповноваженої довіреністю на надання послуг, менеджера ОСОБА_9.(а.с. 10)

Факт підписання вказаних кредитного договору та заяви позивачем не оспорюється.

З копії договору індивідуальний номер замовлення GР-1664.4 від 16.11.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_4 (виконавець) уклали договір за яким виконавець зобов'язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність, замовнику ПВХ конструкції за розцінками виконавця. Договір містить підпис позивача та відбиток печатки ФОП ОСОБА_4 без її підпису (а.с. 11).

До матеріалів справи долучені письмові заперечення відповідачів ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_5, які позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити за необґрунтованістю, зазначали, що кошти банками перераховані (а.с. 25, 26, 44-59).

З копії доповідної записки від 04.12.2014 року вбачається, що ПВХ конструкції не були передані у власність замовнику, оскільки за адресою АДРЕСА_1 ніхто не відчинив двері (а.с. 54).

Позивач направила на адреси ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ «ОТП Банк» листи з вимогою розірвати кредитні договори на що отримала відповіді. ПАТ «ОТП Банк» повідомив позивача про те, що з відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором (а.с. 36).

ПАТ «Акцент- Банк» повідомив позивача про те, що їй необхідно звернутися до відділення банку та надати письмове підтвердження від магазину того, що товар не був їй доставлений, або акт про повернення товару (а.с .38).

Згідно акту обстеження квартири по АДРЕСА_1, складеного техніками КП «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області 09.01.2015 року, у квартирі відсутні як система централізованого опалення цієї квартири так і система індивідуального опалення квартири (а.с. 85).

Допитана в судовому засіданні за її згодою в якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснила, що 15.11.2014 року вона була вдома, до неї у квартиру прийшли двоє молодих чоловіків і відрекомендувавшись представниками заводу металоконструкцій, запропонували провести ремонт балкону, пояснивши, що пенсіонерам та інвалідам знижки. У неї холодний балкон, опалення в квартирі немає, вона хотіла, щоб було тепліше. Їй пообіцяли, що усе буде коштувати 5000 грн. на три роки у розстрочку по 120 грн. на місяць без відсотків. Позивач заплатила за проведення обмірів 50 грн. 16.11.2014 року, невідомий їй молодий чоловік приїхав до неї додому, зробив обміри та повіз її до м. Дніпродзержинська. Там вона підписала договори, які їй не дали можливості прочитати. Наступного дня вона звернулася до юриста і з'ясувалося, що вона підписала кредитні договори на значні суми. Вона є пенсіонеркою, хворіє, має маленьку пенсію., не може витрачати усі кошти на оплату кредитів.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10, яка є сусідкою позивача, пояснила, що ОСОБА_1 запросила її до себе в квартиру, коли у неї перебували двоє чоловіків і умовляли ОСОБА_1 встановити балкон, вона не погоджувалась, оскільки у неї маленька пенсія. Вони казали, що вона буде сплачувати по 120 грн. протягом трьох років. Свідок пояснила, що вона та ОСОБА_1 проживають у багатоквартирному будинку, централізоване опалення було до минулого року, у позивача було централізоване опалення, а потім вона його відрізала, оскільки не було коштів за нього платити. У цей час у квартирі позивача середня температура становить 10-12 градусів цельсія, що дуже холодно. Допомогу на встановлення індивідуального опалення ОСОБА_1 міська рада не надала.

Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частин 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного

або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною

у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу

осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту

або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір,одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

За приписами ст. ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до

встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч. 6, 7 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Винятки з цього правила встановлені законом.

Згідно ч 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Отже, за правилами цієї статті необхідно встановити наявність одночасно двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідні умови вчинення правочину.

При цьому суд враховує незадовільний майновий стан позивача на момент вчинення правочину, її важку хворобу, наявність інвалідності, а також те, що відсутність в квартирі позивача опалення могло вплинути на формування волевиявлення позивача і для усунення цієї обставини позивач бажала укласти оспорюванні кредитні договори. За відсутності тяжких обставин вона на зазначених умовах не уклала би правочини. Визнання правочину недійсним не може пов'язуватись з тим, чи усвідомлювала сторона користь, яку матиме від нього. Приймаючи до уваги сукупну вартість кредиту за двома кредитними договорами, яка складає більше 24 000 грн., позивач мала сплачувати на користь ПАТ «Акцент- Банк» та ПАТ «ОТП Банк» 966 грн. щомісячно до 29.06.2015 року, а після 29.06.2016 року її загальний щомісячний платіж мав збільшитись до 1125,99 грн. за рахунок збільшення плати ПАТ «Акцент- Банк». Суд прийшов до висновку, що підписана позивачем заява суперечить нормам ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є односторонньою, оскільки не містить обов'язків банку.

Посилання позивача в судовому засіданні, що вона уклала кредитні договори під впливом обману, помилки та психічного насильства не знайшли свого підтвердження в процесі судового розгляду, а тому суд не може прийняти їх до уваги, ухвалюючи рішення по справі.

Вчинення правочинів із застосуванням факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису можливе лише у випадках, встановлених цивільним законодавством або за наявності письмової згоди сторін із зафіксованими в ній зразками відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідачем ПАТ «ОТП Банк» в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів письмової згоди сторін кредитного договору, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Тому використання такого підпису суперечить ч. 3 ст. 207 Цивільного кодексу України.

Під час підписання позивачем кредитного договору з ПАТ «ОТП Банк» зі сторони банку підписання відбулося шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитків печаток та підписів уповноважених осіб банку про що безпосередньо зазначено в тексті договору. Вказане суперечить ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, оскільки правочин, який вчиняє юридична особа скріплюється печаткою.

Тому в момент вчинення вказаних договорів відповідачем не додержані вимоги, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України і зміст вказаного правочину суперечить вимогам ст. 207 ч. 2, 207 ч. 3 ЦК України.

Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК). Вказівка закону на нікчемність договору є імперативною (ч. 2 ст. 215 ЦК) і такий договір є недійсним з моменту його укладання (ст. 204, ч. 1 ст. 236 ЦК) незалежно від того, чи виконали сторони його умови.

Встановивши, що спірний договір є нікчемним, суд не може задовольнити вимогу позивача про визнання його недійсним, адже відповідно до положень ч. 2 ст.215 ЦК України недійсність нікчемного правочину встановлена законом (ч. 2 ст. 1055 ЦК України), а тому визнання його недійсним законом не вимагається, він є недійсним автоматично.

При недотриманні письмової форми кредитного договору наступають наслідки, передбачені ст. 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язанні з його недійсністю

Наведена стаття формує загальне правило, відповідно до якого недійсний правочин не спричиняє юридичних наслідків для сторін, чи то будь-яких інших осіб, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тобто, застосування двосторонньої реституції. Двостороння реституція полягає в тому, що кожна сторона недійсного правочину має повернути іншій стороні все, що вона одержала на виконання такого правочину, таким чином, наведена стаття встановлює, що основним наслідком недійсності правочину за ЦК України, є двостороння реституція.

Згідно п. 7 Постанови пленуму ВСУ 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише

для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачі ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_5, ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «Акцент-Банк» безпідставно збагатились за її рахунок.

В даному випадку в процесі судового розгляду не знайшло свого підтвердження та з тексту спірних кредитних договір не вбачається, що ОСОБА_1 отримала від банків кредитні кошти, натомість вони були перераховані на рахунки інших відповідачів у справі на що вони безпосередньо вказали у своїх письмових запереченнях. Отже, в даному випадку суд не вбачає за можливе застосувати правило двосторонньої реституції щодо ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1, а також стягнути грошові кошти з ФОП ОСОБА_6 на користь ПАТ «ОТП Банк», та з ФОП ОСОБА_5 на користь ПАТ «Акцент-Банк».

Виходячи з викладеного вище, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, визнати недійсним договір споживчого кредиту № АВНОRG134070340 від 16.11.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк».

В задоволенні позову в частині визнання недійсним договору споживчого кредиту № від 16.11.2014 року між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» слід відмовити, оскільки вказаний кредитний договір є нікчемним і недійсність нікчемного правочину встановлена законом ( ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 1055 ЦК України).

В задоволенні позову в іншій части - відмовити за безпідставністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стягнути з ПАТ «Акцент-Банк» судовий збір в сумі 243 грн. 69 коп. на користь держави.

Керуючись ст.ст. 3. 4, 10, 11, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_4, фізичної особи підприємця ОСОБА_5, фізичної особи підприємця ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «Акцент- Банк», публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача шляхом визнання правочинів недійсними та стягнення коштів, - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір споживчого кредиту № АВНОRG134070340 від 16 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк».

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Вільногірського міського суду І.А.Ілюшик