Справа № 761/1111/15-ц
Провадження № 2-з/761/52/2015
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

05 лютого 2015 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Маліновська В.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання зобов'язань за договорами виконаними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, за яким відкрито провадження у цивільній справі згідну ухвали від 05 лютого 2014 року.

Одночасно з позовною заявою представником позивача ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, згідно якої вона просить вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення зведеного виконавчого провадження № 43569696 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу на загальну суму 708 910 грн., яке знаходиться на виконанні в Відділі державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції в Київській області.

Заяву мотивовано тим, що у разі задоволення даного позову стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 буде неправомірним, а відтак виконавче провадження має бути зупиненим.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову суддя прийшов до висновку, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з вимогами ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов'язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

При цьому, згідно роз'яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Разом з тим, як вбачається, звертаючись з заявою про забезпечення позову до суду, представник позивача просить зупинити зведене виконавче провадження з виконання судових рішень, тобто, фактично, просить зупинити виконання судових рішень, що набрали законної сили, що є недопустимим.

Крім того, виходячи зі змісту вимог ст.ст. 37-39 Закону України «Про виконавче провадження» зупинення виконавчого провадження віднесено виключно до повноважень відповідних посадових осіб державної виконавчої служби. Так, згідно з п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6 при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Більш того, у поданій до суду заяві про забезпечення позову представником позивача не наведено жодної обставини, яка б свідчила про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, ухваленого у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання зобов'язань за договорами виконаними

Відтак, з огляду на вищезазначене, суддя прийшов до висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 37-39 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 151-153, 209, 210 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання зобов'язань за договорами виконаними - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: