РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Вертелецькому М.О.,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (далі ВАТ «Запоріжжяобленерго») до ОСОБА_1,ОСОБА_2,ОСОБА_3 про стягнення вартості спожитої електричної енергії, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 р. ВАТ "Запоріжжяобленерго" звернулося до суду з позовом, в якому зазначає, що відповідачі,котрі мешкають за адресою АДРЕСА_1, користуються електроенергією на підставі особового рахунку № НОМЕР_1,відкритого на ОСОБА_4

Згідно даних приладів обліку,за період з 05.12.2006 р.по 18.01.2011 р.відповідачами було спожито 4587 квТ ,з урахуванням часткових оплат,заборгованість по оплаті за спожиту електроенергію складає 1068 гр.96 коп.

Посилаючись на те, що добровільно відповідачі виконати зобов'язання з оплати вартості спожитої електроенергії відмовилися, позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за спожиту електроенергію у сумі 1068 гр.96 коп.та судові витрати 243 гр.60 коп.

Ухвалою суду від 29.01.2015 р.провадження у справі до відповідача ОСОБА_4 у зв*язку із смертю було закрито.

В процесі розгляду справи в суді представник позивача за довіреністю ОСОБА_5підтримала заявлені позовні вимоги за вказаними підставами. В обґрунтування своєї позиції зазначала,що відповідачі є споживачами електроенергії за адресою АДРЕСА_1,де за період з 05.12.2006 р.по 18.01.2011 р.ними було спожито 4587 квТ ,з урахуванням часткових оплат,заборгованість станом на 18.01.2011 р.складає 1068 гр.96 коп. Відповідачі порушують обов*язок своєчасно та в повному обсязі оплачувати спожиту електричну енергію,чим завдають збитків позивачу.Просила позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_6підтримала позов з наведених вище підстав.

Відповідач ОСОБА_1.в процесі розгляду справи проти задоволення позовних вимог ,пред*явлених до неї,не заперечувала, пояснивши, що вона із сином проживає за вказаною у позові адресою,де разом з ними мешкала ОСОБА_4,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.Через мізерні доходи вона дійсно не сплачувала за спожиту електричну енергію,через що з 18.01.2011 р.квартира відключена від енергопостачання.Відповідачі ОСОБА_3та його дружина ОСОБА_4.з часу укладання шлюбу у 1981 р.проживають за іншою адресою та у квартирі АДРЕСА_2 електрику не споживають.

Відповідач ОСОБА_4.в процесі розгляду справи проти позову заперечувала з посиланням на те,що у 1981 р.був зареєстрований її шлюб з ОСОБА_3.і з цього часу вони проживають ІНФОРМАЦІЯ_1,де вона зареєстрована з 13.09.1997 р.У квартирі АДРЕСА_2 електрику не споживають,фактично за цією адресою проживає відповідач ОСОБА_1із сином,які і користуються електроенергією. Просила відмовити у позові в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3.в судовому засіданні проти позову заперечував з посиланням на те,що у квартирі АДРЕСА_3 він зареєстрований,проте не проживає з 1981 р.,оскільки після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 вони мешкають АДРЕСА_4,де споживають електроенергію та сплачують за неї.У квартирі за вказаною у позові адресою проживала його мати ОСОБА_4,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.,а також сестра ОСОБА_1із сином,які є споживачами електроенергії. Також просив суд застосувати строк позовної давності ,встановлений ст.257 ЦК України у три роки,оскільки при зверненні до суду з даним позовом у жовтні 2014 р.з вимогами про стягнення заборгованості станом на 18.01.2011 р.,позивач цей строк пропустив.

В зв*язку з неявкою в судове засідання з невідомих причин відповідачів ОСОБА_1,ОСОБА_2,належним чином особисто повідомлених про дату та час розгляду справи під розписку,суд на підставі ст.169 ЦПК України розглянув справу без їхньої участі.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши представників позивача та відповідачів,оцінивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Як встановлено судом з матеріалів справи та не оспорювалось в судовому засіданні, ОСОБА_1та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, де постачалася електроенергія на підставі особового рахунку НОМЕР_1,відкритого на ОСОБА_4,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач ОСОБА_2за вказаною адресою не зареєстрована та доказів фактичного споживання нею електроенергії за цією адресою не надано.

Таким чином,споживачами електроенергії адресою АДРЕСА_5 є зареєстровані мешканці ОСОБА_1та ОСОБА_3,який від свого права на користування цим житлом не відмовився та від обов*язку його утримання не звільняється.

З наданого розрахунку заборгованості та витягу з особового рахунку встановлено,що з 05.12.2006 р.станом на 18.01.2011 р.за вказаною адресою спожито 4587 квТ,за які ,з урахуванням часткових оплат,заборгованість складає 1068 гр.96 коп.

Відповідно до п.19,20,42 Правил користування електричною енергією для населення,затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999 р.№ 1357(із змінами та доповненнями),розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами,споживач зобов*язаний вносити оплату за спожиту електричну енергію не пізніше 10 числа наступного місяця.

Розрахунок заборгованості під час розгляду справи відповідачами не оспорювався.

Таким чином,з доказів позивача суд встановив,що станом на 18.01.2011 р.відповідачі ОСОБА_1та ОСОБА_3як споживачі електричної енергії адресою АДРЕСА_5 мали заборгованість по оплаті за спожиту електроенергію у розмірі 1068 гр.96 коп.

Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України ,зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст.256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК Україи встановлено,що загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня,коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Судом на підставі вище наведених письмових доказів встановлено, що перебіг строку позовної давності для позивача почався з 18.01.2011 р.,коли були зняті останні покази приладу обліку електроенергії у відповідачів та позивач був обізнаний про наявність заборгованості,перебіг цього строку не переривався.

Відповідно до матеріалів справи,позовна заява позивачем до суду подана 30.10.2014 р.,тобто за межами строку позовної давності,встановленого законом у три роки.

Відповідно до роз*яснень Пленуму Верховного Суду України в п.11 Постанови від 18.12.2009 N 14 « Про судове рішення у цивільній справі»,встановивши,що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі,зробленою до ухвалення ним рішення,крім випадків, коли позов не доведено,що є самостійною підставою для цього.

Таким чином,дотримання стороною справи строків для звернення до суду за захистом порушених прав підлягає перевірці на основі повно всебічно з'ясованих обставин,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами,які досліджуються в судовому засіданні і повинні відповідати вимогам закону про їх належність та допустимість,а висновки суду про застосування строків позовної давності викладаються у судовому рішенні.

З пояснень представників позивача у судовому засіданні вбачається,що поважних причин пропуску строку позовної давності немає,позивач не мав жодних перешкод для звернення до суду із позовом до відповідачів протягом строку позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем ОСОБА_3.в судовому засіданні до винесення судом рішення письмово заявлено про те,що після виникнення заборгованості станом на 18.01.2011 р., протягом трьох років позивач не пред*явив жодних вимог,пов*язаних з стягенням цієї заборгованості,та заявив про застосування позовної давності,що є підставою для відмови в позові в зв*язку із спливом строку позовної давності.

На підставі ст.88 ЦПК України,при відмові в задоволенні позову суд не стягує з відповідачів судові витрати.

Керуючись ст.257,261 ЦК України, ст. 3, 10, 11, 57, 60, 212-215, 218,294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1,ОСОБА_2,ОСОБА_3 про стягнення вартості спожитої електричної енергії -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів після його проголошення шляхом подання апеляційної скарги,а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко