Номер провадження: 22-ц/785/5246/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Комаровської НВ., Короткова В.Д.

з участю секретаря - Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами , неустойки за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 діючої в інтересах позивача ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 25.03.2015 року, -

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості за аліментами , неустойки за прострочення сплати аліментів і в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що відповідно до рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.10.2009 року відповідач на користь позивача має сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частині з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку , починаючи з 17.06.2009 року до досягнення дитиною повноліття , проте відповідач аліменти не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Позивач посилаючись на вимоги ст.ст. 180,194, 196 СК України , просила стягнути на її користь з відповідача заборгованість за аліментами за три роки: за період з листопада місяця 2011 року по жовтень місяць 2014 року (включно), що складає 26597 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за 36 місяців, що складає 145297,63 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_6 позов підтримала ,просила задовольнити.

Рішення ухвалено у відсутність відповідача.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 25.03.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 23498 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 7138 грн. 33 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 306 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 діюча в інтересах позивача ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення , яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4 діючої в інтересах позивача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 23498 грн. і в цій частині ухваленню нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позов ,суд першої інстанції посилаючись на вимоги ст.ст. 194,196 СК України виходив з того, що позивач набула право вимоги з відповідача заборгованості за аліментами у розмірі 23498 грн. та пені по несплаті аліментів за період з листопада 2011 року по червень 2014 року у розмірі 7138 грн. 33 коп.

Проте з такими висновками суду погодитися повністю не можна.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги з наступного .

З матеріалів справи вбачається , що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.10.2009 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частині з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 17.06.2009 року до досягнення дитиною повноліття.

Постановою головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_7 від 09.02.2012 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4583/09 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів (а.с.10).

Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами ,складеного державним виконавцем Першого Київського ВДВС Одеського РУЮ станом на 01.05.2013 року заборгованість за аліментами складає 27649,75 грн. (а.с.17).

Відповідно до ч.1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки,що передували предявленню виконавчого листа до виконання.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи заборгованість за аліментами у розмірі 23498 грн. не врахував ,що вимоги ст. 194 СК України до правовідносин які склалися між сторонами не застосовуються , оскільки виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа вже відкрито та заборгованість за аліментами виникла в процесі відкритого виконавчого провадження та повторному стягненню заборгованість по аліментам не підлягає.

Позивач ОСОБА_2 після набрання законної сили судового рішення , отримала виконавчий лист, предявила його до виконання та за яким було відкрито виконавче провадження ,тому правових підстав для застосування ст.194 СК України та додаткового стягнення з відповідача заборгованості за аліментами у суду першої інстанції не було .

За таких підстав , позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача на її користь заборгованості за аліментами є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів слід зазначити наступне.

Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові № 6-94 цс/15 від 01.07.2015 року , яка відповідно до ч.1 ст.360-7 є обовязковою для застосування.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з відповідача ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 7138,33 грн. вірно виходив з заборгованості за аліментами за місяць помножену на 1 % пені і помножену на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальну суму неустойки (пені) визначив шляхом складання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) за період з листопада 2011 року по червень 2014 року.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції способу нарахування пені за прострочення сплати аліментів, не заслуговують на увагу , оскільки запропонований спосіб нарахування пені представником позивача ОСОБА_2- ОСОБА_8 не узгоджується з вищенаведеним правовим висновком Верховного Суду України .

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення судом першої інстанції терміну за який судом була стягнута пеня за прострочення сплати аліментів (листопад 2011 року по червень 2014 року) , оскільки суд першої інстанції вірно виходив з розрахунку заборгованості по аліментам за період по червень 2014 року,наданим державним виконавцем Першого Київського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_9

Матеріали справи не містять ,а позивачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази наявності заборгованості по сплаті аліментів за перод з червня 2014 року по жовтень 2014 року , за який також просила стягнути пеню позивач.

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 23498 грн. і в цій частині ухваленню нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог .

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 діючої в інтересах позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 25.03.2015 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 23498 грн. і в цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами у розмірі 23498 грн. відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_10

ОСОБА_11

ОСОБА_12