АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/144/14-ц Номер провадження 22-ц/786/506/15Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко Т. Г. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Буленка О.О., Дорош А.І.,

при секретарі: Коваль А.А.

за участю адвоката - ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання розписки недійсною.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що відповідач відмовляється добровільно виконувати свої зобов'язання з повернення боргу у розмірі 50 000 грн. за борговою розпискою від 30 жовтня 2002 року. Просив стягнути зазначену суму та 500 грн. судових витрат.

У березні 2014 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, в якому, заперечуючи як сам факт одержання в борг 50 000 грн., так і написання та підпису такої розписки, просив визнати розписку від 30 жовтня 2002 року недійсною та стягнути на його користь судові витрати.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовлено за спливом позовної давності.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання розписки недійсною - відмовлено.

Частково не погодившись з даним рішенням місцевого суду, ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні його первісного позову - скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що він не пропустив строк позовної давності.

На апеляційну скаргу ОСОБА_5 своє заперечення подав ОСОБА_3, в якому, спростовуючи доводи апелянта, просив скаргу останнього відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

В частині вирішення зустрічного позову судове рішення ніким зі сторін не оскаржено та не є предметом апеляційного розгляду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 30 жовтня 2002 року між сторонами у справі був укладений договір позики, згідно умов якого ОСОБА_5 передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 50 000 грн. зі строком повернення до 31 грудня 2005 року.

Факт отримання суми позики ОСОБА_3 підтвердив відповідною розпискою від 30 жовтня 2002 року, підписаною особисто. Його підпис нотаріально стверджено секретарем сільської ради.

При цьому судом вірно зазначено, що на час укладання договору позики та у період виконання зобов'язань за цим договором, спірні правовідносини сторін були врегульовані відповідними положеннями ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Згідно з положеннями статті 374 ЦК УРСР за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним в момент передачі грошей або речей.

Відповідно до статті 71 ЦК УРСР,що діяла на час укладання договору позики загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), був встановленій тривалістю в три роки, перебіг якого в силу ст. 76 ЦК УРСР починається з дня виникнення права на позов. В силу вимог вказаної статті Закону право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Правильно також судом встановлено, що за змістом та умовами договору позики (розписки) від 30 жовтня 2002 року, строк виконання зобов'язання з повернення суми боргу закінчувався 31 грудня 2005 року. Звідси вірним є висновок суду, що право на позов в зв"язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язання з повернення суми позики виникло у ОСОБА_5 з 01 січня 2006 року.

01 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України. Пунктом 4 Прикінцевихта перехідних положень ЦК України передбачено, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки строк повернення суми боргу за договором позики від 30 жовтня 2002 року спливав 31 грудня 2005 року, тобто після набрання чинності ЦК України, судом першої інстанції правомірно до даних спірних правовідносин застосувано положення ЦК України в редакції закону 2003 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положенням ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що ОСОБА_3 отримав в борг від позивача 50000 грн., на підтвердження якого видав розписку, в якій вказав, що взяв у борг у ОСОБА_5 гроші в сумі 50000 грн., які зобов"язався повернути не пізніше 31 грудня 2005 року.

Таким чином, сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики і розписка свідчить про укладення договору позики між ОСОБА_5, як позикодавцем, і ОСОБА_3, як позичальником.

Окрім того, судом встановлено, що на забезпечення повернення боргу 30 жовтня 2002 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_5 належну йому на праві приватної власності на підставі Державного акта про право власності на землю серії ІІІ-ПЛ№ 027861, земельну ділянку площею 4,23 га.

01 серпня 2013 року ОСОБА_3 зазначений заповіт скасував.

При вирішенні даного спору ОСОБА_5 вказував, що звернувся до суду з позовом у січні 2014 року - після того, як йому стало відомо про скасування ОСОБА_3 заповіту на його користь, що, на його думку, є поважною причиною пропуску строку позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні його позову за спливом позовної давності, місцевий суд правомірно виходив з того факту, що спірні правовідносини виникли між сторонами під час укладання договору позики, тобто 30 жовтня 2002 року. В свою чергу, оскільки строк повернення боргу в договорі сторонами визначений - 31 грудня 2005 року, правильним є висновок суду, що право на звернення з позовною заявою про захист своїх порушених прав виникло у ОСОБА_5 ще 01 січня 2006 року, в той час, як з даними вимогами він звернувся до суду лише в березні 2014 року, тобто поза межами передбаченого законом строку позовної давності.

З таким висновком місцевого суду погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 4 ст. 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи зазначені обставини, а також той факт, що 25 березня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності, місцевий суд прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 за спливом позовної давності.

При цьому судом обґрунтовано звернуто увагу на той факт, що скасування заповіту ОСОБА_3 не можна вважати як поважною причиною пропуску строку позовної давності при зверненні ОСОБА_5 до суду з вимогою про стягнення заборгованості за договором позики, так і обставиною, яка впливає на обрахування строку позовної давності.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: