У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору про участь у Фонді фінансування будівництва, визнання недійсним договору іпотеки, зарахування зустрічних однорідних грошових вимог, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 грудня 2006 року між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було підписано договір № 1 про участь у Фонді фінансування будівництва (далі - ФФБ). Вона виконала свої зобов'язання, а саме: внесла кошти у ФФБ, а відповідач перерахував їх на рахунок забудовника, однак відповідачем у порушення п. 2.1.2 Договору про ФФБ не видано їй свідоцтва про участь у ФФБ.

Зазначала також, що між нею та відповідачем укладено договір іпотеки № СVVРGВ00000009 від 21 грудня 2006 року, згідно з п. 6 якого предметом іпотеки є майнові права на отримання у власність нерухомого майна, будівництво якого незавершене, а саме квартири АДРЕСА_1.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору щодо передання у строк правовстановлюючого документа на квартиру, невідповідності договору іпотеки вимогам законодавства, наявності у неї заборгованості за кредитним договором № СVVРGВ00000009 від 21 грудня 2006 року, просила розірвати договір про участь у ФФБ, визнати недійсним договір іпотеки та зарахувати відповідні зустрічні однорідні грошові вимоги.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 жовтня 2014 року позов задоволено. Розірвано договір № 1 про участь у ФФБ, укладений 20 грудня 2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі директора Західного головного регіонального управління Блащука О.Р. Визнано недійсним договір іпотеки № СVVРGВ00000009, укладений 21 грудня 2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк». Зараховано зустрічні однорідні грошові вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 щодо повернення кредитних коштів за кредитним договором № СVVРGВ00000009 від 20 грудня 2006 року та вимог ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо повернення суми вкладу до ФФБ за договором № 1 про участь у ФФБ від 21 грудня 2006 року, на суму 409 783 грн. 73 коп. Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 11 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог скасовано та у цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вказані судові рішення у частині задоволення позовних вимог про розірвання договору № 1 про участь у ФФБ та визнання недійсним договору іпотеки скасувати та направити справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» не оскаржуються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив із того, що забудовником порушено строки спорудження об'єкта будівництва, відповідач як управитель не вживає заходів щодо виконання забудовником своїх обов'язків. Крім того на момент укладення договору іпотеки чинне законодавство не передбачало такого предмету договору іпотеки як майнові права. Сума вкладу позивача до ФФБ підлягає зарахуванню у рахунок погашення кредитної заборгованості позивачки.

Відмовляючи у задоволенні вказаних вимог, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що підстави повернення довірителю коштів, які визначені у ч. 7 ст. 20 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», не настали. В іншій частині задоволених позовних вимог апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

З цим висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна, оскільки такий суперечить вимогам закону та не ґрунтується на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду у повній мірі не відповідає.

Судом установлено, що 20 грудня 2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № СVVРGВ00000009, згідно якого позивачка отримала кредитні кошти на суму 29 500 доларів США строком до 18 грудня 2026 року. Призначення кредиту - внесення коштів згідно договору № 1 про участь у ФФБ.

20 грудня 2006 року між сторонами було укладено договір № 1 про участь у ФФБ, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених договором та правилами ФФБ, довіритель приймає участь у фінансуванні об'єкта будівництва, перераховує кошти до ФФБ в сумі та порядку, визначеному в розділі III договору, та передає ці кошти в довірче управління управителю (відповідачу), а управитель здійснює управління цими коштами в інтересах довірителя на умовах визначених договором та Правилами ФФБ, перераховує кошти забудовнику для фінансування об'єкта будівництва, а після виконання довірителем всіх зобов'язань перед управителем зобов'язується передати довірителю майнові права на отримання у власність частки об'єкта будівництва - об'єкта інвестування за Договором № 1 від 27 листопада 2006 року, укладеним між забудовником та управителем (а. с. 4-6).

21 грудня 2006 року між сторонами також було укладено договір іпотеки № СVVРGВ00000009, згідно якого в забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку майнові права на отримання у власність, згідно договору № 1 про участь у ФФБ, нерухомого майна, будівництво якого незавершене, а саме квартири: АДРЕСА_1 (а. с. 7-9).

На виконання укладених договорів, позивачка внесла отримані кредитні кошти у повному розмірі до ФФБ, а відповідач як управитель переказав ці кошти на рахунок забудовника.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про розірвання договору іпотеки, апеляційний суд вважав, що ст. 5 Закону України «Про іпотеку» на час укладення договору іпотеки не визначала майнові права як предмет іпотеки. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким у 2008 році були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку». Обставини, визначені ч. 7 ст. 20 Закону, не настали, тому відсутні підстави для повернення позивачу грошових коштів шляхом зарахування грошових вимог.

Такий висновок суду не ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За змістом зазначеної норми закону іпотека є окремим видом застави.

Згідно ж ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що можу бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

За таких обставин апеляційний суд помилково вважав, що на час укладення сторонами в даній справі договору іпотеки майнових прав, укладення такого договору не було передбачено законодавством України.

Також не можна погодитися з висновком апеляційного суду у частині задоволення позовних вимог про розірвання договору № 1 про участь у ФФБ.

Як убачається з матеріалів справи 14 липня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подав до суду першої інстанції клопотання про застосування строку позовної давності (а. с. 18-22).

Відхиляючи вказане клопотання, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачка дізналася про своє порушене право, зокрема, строки будівництва, у судовому засіданні 21 серпня 2014 року, коли судом було витребувано договір № 1 від 30 листопада 2006 року та Правила ФФБ виду А.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суди на вказану норму матеріального права та зміст п. 1.1 договору № 1 від 20 грудня 2006 року, укладеного між сторонами, у якому зазначено, що в порядку та на умовах, визначених договором та правилами ФФБ, довіритель приймає участь у фінансуванні об'єкта будівництва, перераховує кошти до ФФБ в сумі та порядку визначеному в розділі III договору, та передає ці кошти в довірче управління управителю (відповідачу), а управитель здійснює управління цими коштами в інтересах довірителя на умовах визначених договором та Правилами ФФБ, перераховує кошти забудовнику для фінансування об'єкта будівництва, а після виконання довірителем всіх зобов'язань перед управителем зобов'язується передати довірителю майнові права на отримання у власність частки об'єкта будівництва - об'єкта інвестування за Договором № 1 від 27 листопада 2006 року, укладеним між забудовником та управителем, уваги не звернули.

Тобто позивачка підписуючи та ознайомлюючись з договором № 1 від 20 грудня 2006 року могла ознайомитися з договором № 1 від 30 листопада 2006 року, укладеним між забудовником та управителем (ПАТ КБ «ПриватБанк»), згідно якого дата введення об'єкту будівництва в експлуатацію та передачі об'єктів інвестування установникам є 15 листопада 2007 року та правилами ФФБ (а. с. 49-50, 56-64).

Апеляційний суд на вказані обставини уваги не звернув та не перевірив, що перешкоджало позивачці ознайомитися зі змістом договору № 1 від 30 листопада 2006 року, укладеним між забудовником та управителем (ПАТ КБ «ПриватБанк») та з правилами ФФБ, та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про розірвання договору № 1 про участь у ФФБ, укладеного 20 грудня 2006 року, між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином апеляційним судом у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не враховані норми матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі рішення апеляційного суду у частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про розірвання договору № 1 про участь у ФФБ, укладеного 20 грудня 2006 року, між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», підлягає скасуванню з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 11 грудня 2014 року у частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про розірвання договору № 1 про участь у ФФБ, укладеного 20 грудня 2006 року, між ОСОБА_3 та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 21 грудня 2006 року між тими ж сторонами, скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко