Справа № 635/3534/15-ц
Провадження № 2/635/1861/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Харківський районний суд Харківської області суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Бобко Т.В.

при секретарі Щербак Є.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 товариства «Аква», ОСОБА_3 сільської ради Харківського району Харківської області, третя особа Управління Держгеокадастру в Харківському районі Харківської області про визнання недійсними рішення виконавчого комітету та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою,

В с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовом, яким просить визнати недійсним рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради № 137 від 14.08.2001 року, визнати недійсним державний акт на право постійного користування землею І-ХР № 004277, зареєстрований ОСОБА_3 сільською радою 10.02.2002 року в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 16, яким СТ «Аква» надано у постійне користування земельні ділянки загальною площею 41,9560 га для ведення садівництва.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №715806 від 14 серпня 2001 року є власником земельної ділянки № 526, що розташована на території СТ «Аква» площею 0,0958 га, цільове призначення ведення садівництва. Під час розгляду цивільної справи № 635/27/14-ц було зясовано, що рішенням виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради від 14.08.2001 року садівничому товариству було надано у постійне користування земельні ділянки загальною площею 41,9560 га, цільове призначення ведення садівництва та виданий державний акт на право постійного користування землею І-ХР №004277, зареєстрований 10 лютого 2002 року ОСОБА_3 сільською радою в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №16. Позивач вважає, що зазначені рішення та державний акт не відповідають чинному законодавству та порушують її право власності на земельну ділянку, оскільки відповідно до діючого на той час законодавства, СТ «Аква» повинно було оформити право колективної власності на землі загального користування, а фактично СТ «Аква» за зазначеним рішенням отримало право постійного користування як на землі загального користування, так і на земельні ділянки членів кооперативу, в тому числі позивача, внаслідок чого земельна ділянка №526 одночасно була передана у власність позивача та у постійне користування СТ «Аква». Таким чином, рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради №138 від 14 серпня 2001 року прийнято з порушенням ст.ст.57,66 Земельного кодексу Української РСР в редакції закону 1991 року, що діяв на час прийняття зазначеного рішення. Разом з тим, на час оформлення та реєстрації державного акту на право постійного користування землею І-ХР №004277 діяв Земельний кодекс України в редакції закону 2001 року, відповідно до ч. 2 ст. 92 якого, право постійного користування земельною ділянкою садівничі товариства набувати не можуть.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, пояснила про обставини, викладені вище, а також зазначила, що позивач є членом кооперативу з 2000 року, земельна ділянка № 526, що розташована на території СТ «Аква» площею 0,0958 га, цільове призначення ведення садівництва, була виділена їй як члену кооперативу, а в подальшому зазначена ділянка була нею приватизована, на даний час мається накладення меж зазначеної земельної ділянки із земельною ділянкою, яка знаходиться у користування СТ «Аква», що може призвести в подальшому до конфлікту інтересів у разі реалізації останнім свого права на відчуження земельної ділянки. Крім того зазначила, що про існування оскаржуваного рішення вона дізналася після отримання її сином ОСОБА_5 копії позовної заяви СТ «Аква» до ОСОБА_5 про визнання дій незаконними та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, у звязку з чим вважає, що строк позовної давності почався з моменту відкриття провадження за зазначеною справою у 2014 році.

Представник відповідача СТ «Аква» ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила в їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях, а також просила застосувати строк позовної давності, який закінчився 14 серпня 2004 року. Крім того, суду надані письмові заперечення представника відповідача СТ «Аква» ОСОБА_7, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в яких остання зазначила, що оскаржуване рішення ОСОБА_3 сільської ради та державний акт, виданий на його підставі, є законними, а доводи позивача необґрунтованими, виходячи з наступного. Рішенням виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів Харківської області від 15.12.1987 року № 718 «Про відвід земель для державних громадських потреб» ТПО «Харківкомунпровод» було дозволено відвід земельної ділянки для розміщення колективних садів робочих та службовців площею 31,0 га закустареного пасовища ТПО «Харківкомунпромвод» в постійне користування. Проект організації садівничого товариства працівників та службовців ТПО «Харківкомунпромвод» був розроблений на підставі акту вибору земельної ділянки, затвердженого Харківським облвиконкомом, згідно ВСН-43-85, затверджених наказом Дердгромадянбуду СРСР від 11.12.1985 року № 404. Відповідно до статуту СТ «АКВА», прийнятого загальними зборами садівничого товариства «АКВА» від 24.03.1990 року, зареєстрованого рішенням виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів Харківської області від 19.06.1990 року № 536, працівники та службовці ТПО «Хакрівкомунппромвод» та інші громадяни добровільно обєднались в садівниче товариство «АКВА» для організації колективного саду на земельній ділянці, наданій у безстрокове користування рішенням виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів від 15 грудня 1987 року № 718 загальною площею 31 га за адресою Вяловське водосховище, ОСОБА_3 сільської ради Харківського району з кількістю ділянок 528, розміром по 570 кв.м. кожна. 15.03.1991 року набрав чинності ЗК Української РСР від 18.12.1990 року, відповідно п. 2 ст. 5 до постанови Верховної ради Української РСР від 18.12.1990 року, «Про порядок введення в дію ЗК Української РСР», громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Таким чином, СТ «АКВА» отримавши у користування земельну ділянку для ведення садівництва до введення в дію ЗК Української РСР, зберегло за собою таке право і в подальшому. Згодом, загальними зборами СТ «АКВА» було прийняте рішення про розширення товариства та звернення до ОСОБА_3 сільської ради із клопотанням про надання садівничому товариству земельної ділянки у постійне користування для ведення садівництва, загальною площею 41,956 га разом із шляхами та проїздами із видачею державного акту на право постійного користування даною земельною ділянкою. Рішенням виконавчого комітету Русько-Тишкіської сільської ради народних депутатів від 14.08.2001 року № 138 було надано у постійне користування СТ «АКВА» для ведення садівництва земельну ділянку, площею 41,956 га, на підставі даного рішення було видано державний акт на право постійного користування землею серії І-ХР № 004277 СТ «АКВА» . Позивач ОСОБА_1, скориставшись своїм право на отримання у власність земельної ділянки, звернулась до виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради, рішенням якого їй було передано у приватну власність земельну ділянку на території СТ «АКВА», площею 0,958 га. Як вбачається з державного акту, що підтверджує право власності позивача на земельну ділянку, площею 0.958 га, він виданий на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради народних депутатів № 137 від 14.08.2001 року, разом з тим оскаржуване рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради народних депутатів про передачу у постійне користування земельної ділянки СТ «АКВА» винесене 14.08.2001 року та має № 138, тобто дане рішення видане після передачі у власність земельної ділянки позивачу. Крім того, державний акт, що надає право власності позивачу був виданий 14.12.2001 року, а державний акт на право постійного користування СТ «АКВА» було отримано 10.02.2002 року. При цьому, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що до складу земельної ділянки, що передана у постійне користування СТ «АКВА», входить земельна ділянка, передана у користування ОСОБА_1 Представник відповідача зазначає, що , як земельним законодавством, що діяло на час видачі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, так і законодавством, що регулює земельні відносини на час звернення позивача до суду, не передбачений обовязок членів садівничого товариства на отримання земельних ділянок у власність, вони мають законне право на постійне користування наданими їм земельними ділянками для ведення колективного садівництва. Вважає, що задоволення даного позову, суттєво порушить права членів садівничого товариства на користування земельними ділянками, набутого ними на законних підставах. СТ «АКВА»,як юридична особа не зверталась до Рісько-Тишківсьокї сільської ради із заявами про добровільну відмову від користування земельною ділянкою. Жодних норм про скасування державного акту на право постійного користування садівничими товариством земельною ділянкою, у разі передачі члену товариства земельної ділянки у власність не містило й законодавство, що діяло на час отримання ОСОБА_1 земельної ділянки у власність. Враховуючи вимоги п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 р. №449 "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою СТ «АКВА» є законним, виданим на підставі діючого на момент його видачі законодавства та зберігає свою силу. Крім того, у разі, якщо позивачем буде доведено, що до складу оскаржуваного державного акту входить земельна ділянка, яка перебуває у власності позивача, ОСОБА_1 не позбавлена права на звернення до ОСОБА_3 сільської ради із клопотанням про внесення змін до державного акту, однак доказів використання такого права позивачем до суду не надано. Таким чином, на думку відповідача, позивачем не доведено існування порушення її прав, тобто позов є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Крім того, у своїх письмових запереченнях представник відповідача просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, посилаючись на те, що позивач звертається до суду із позовом про скасування рішення виконавчого комітету Рісько-Тишківсьокї сільської ради від 14.08.2001 року та державного акту від 10.02.2002 року. Позивачу, як члену садового товариства, яка згідно із статутом має право на участь в засідання загальних зборів членів садівничого товариства та на обізнаність щодо усіх рішень, що приймаються товариством, було достовірно відомо про існування, як рішення виконавчого комітету Харківської районної ради від 15.12.1987 року так і рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради від 14.08.2001 року, на підставі якого було видано державний акт від 10.02.2002 року. Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду, що є підставою для відмови у позові.

Крім того, представник відповідача СТ «Аква» ОСОБА_7 надала до суду заяву про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, в якій вона просить у разі відмови у задоволенні позову стягнути з позивача на користь СТ «Аква» витрати по оплаті правової допомоги у сумі 4100 гривень, посилаючись на те, що 17 серпня 2015 року між відповідачем СТ «Аква» та адвокатом ОСОБА_7 укладений договір про надання правової допомоги під час судового розгляду даної справи. Згідно додаткової угоди, яка є невідємною частиною договору про надання правової допомоги від 17 серпня 2015 року, сторонами визначений фіксований розмір гонорару за надання правової допомоги, який складає 5000 гривень, які були сплачені головою СТ «Аква» ОСОБА_8 в день укладення додаткової угоди. При визначенні гонорару адвокатом було враховано категорію та складність справи, кваліфікацію та досвід адвоката, ймовірний час, необхідний для надання правових послуг, передбачувані види правової допомоги протягом всього часу судового розгляду справи, а також розмір вартості години роботи адвоката, визначений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Таким чином загальна вартість наданих послуг під час здійснення окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями станом на 10 листопада 2015 року складає 4100 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Харківського району Харківської області у судове засідання не зявився, суду надана заява за підписом сільського голови ОСОБА_9 про розгляд справи без участі представника ОСОБА_3 сільської ради Харківського району Харківської області згідно вимог чинного законодавства, а також надав письмові заперечення, в яких останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що підстав для визнання рішення виконкому сільської ради незаконним та скасування державного акту на земельні ділянки немає. СТ «Аква» звернулось до ОСОБА_3 сільської ради із клопотанням про надання садівничому товариству земельної ділянки у постійне користування для ведення садівництва загальної площею 41,956 га разом зі шляхами та проїздами із видачею державного акту на право постійного користування даною земельною ділянкою. Згідно норм земельного законодавства, що діяло на той час, виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Харківського району Харківської області було видане рішення від 14.08.2001 року №138, яким було надано у постійне користування СТ «Аква» для ведення садівництва земельну ділянку площею 41,956 на, на підставі даного рішення був виданий державний акт на право постійного користування землею серії І-ХР №004277 СТ «Аква», при цьому члени СТ «Аква» мали право як на отримання земельної ділянки для ведення садівництва кожен у власність, так і обєднавшись у садове товариство отримати земельну ділянку у постійне користування для ведення колективного садівництва, що вони і зробили. СТ «Аква» як юридична особа не зверталась до ОСОБА_3 сільської ради із заявами про добровільну відмову від користування земельною ділянкою, жодних норм про скасування державного акту на право постійного користування садівничими товариствами земельною ділянкою у разі передачі члену товариства земельної ділянки у власність не містило й законодавство, що діяло на час отримання ОСОБА_1 земельної ділянки у власність. Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою СТ «Аква» є законним, дії посадових осіб ОСОБА_3 сільської ради відповідали діючому на момент передачі землі законодавству, передача земельних ділянок відносилась до компетенції виконавчих комітетів місцевих рад. Крім того, позивач не звертався до сільської ради із клопотанням про внесення змін до державного акту, що є необхідним критерієм для встановлення порушення з боку ОСОБА_3 сільської ради прав позивача.

Представник третьої особи Управління Держгеокадастру в Харківському районі Харківської області ОСОБА_10, який діє на підставі довіреності,у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи, а також надав письмові заперечення, в яких зазначив, що рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради від 14 серпня 2001 року № 138 «Про передачу у постійне користування земельної ділянки садівничому товариству «Аква» є ненормативним актом та застосовувалось одноразово, вичерпало свою дію після отримання СТ «Аква» державного акту на право постійного користування на земельну ділянку. Видача державного акту на право постійного користування на земельну ділянку є підтвердженням факту виконання рішення про передачу у володіння та користування земельною ділянкою без встановлення строку як ненормативного правового акту одноразового застосування. Тому, скасування ненормативного правового акту органу виконавчої влади, що вичерпав свою дію фактом його виконання, є недопустимим. Разом з тим, вимога про визнання недійсним державного акту на право постійного користування на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності законності підстави для його видачі, у звязку з чим підстави для скасування державного акту відсутні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є членом садівничого товариства «Аква» та власником земельної ділянки № 526 площею 0,0958 га, розташованої на території Руськотишківської сільської ради садового товариства «Аква», з цільовим призначенням ведення садівництва. Право власності на земельну ділянку підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 № 715806, виданим 14 грудня 2001 року на підставі рішення виконкому Руськотишківської сільської ради народних депутатів від 14 серпня 2001 року № 137.

Рішенням виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів Харківської області від 15.12.1987 року № 718 «Про відвід земель для державних громадських потреб» ТПО «Харківкомунпровод» було дозволено відвід земельної ділянки для розміщення колективних садів робочих та службовців площею 31,0 га закустареного пасовища ТПО «Харківкомунпромвод» в постійне користування.

Як вбачається зі змісту статуту ОСОБА_2 товариства «АКВА», прийнятого загальними зборами садівничого товариства «АКВА» від 24.03.1990 року, зареєстрованого рішенням виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів Харківської області від 19.06.1990 року № 536, працівники та службовці ТПО «Хакрівкомунппромвод» та інші громадяни добровільно обєднались в садівниче товариство «АКВА» для організації колективного саду на земельній ділянці, наданій у безстрокове користування рішенням виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів від 15 грудня 1987 року № 718 загальною площею 31 га за адресою Вяловське водосховище, ОСОБА_3 сільської ради Харківського району, з кількістю ділянок 528, розміром по 570 кв.м. кожна. Метою садівничого товариства «АКВА» є організація колективного саду та використання його членами товариства для виробництва фруктів, ягід, овочів та іншої сільськогосподарської продукції, а також створення умов для культурного проведення залучення до праці підлітків, надання різноманітних послуг. Зборами садового товариства «Аква» (протокол №2 від 31 березня 2012 року) була прийнята нова редакція Статуту ОСОБА_2 товариства «Аква», відповідно до якого, товариство здійснює свою діяльність на земельній ділянці, наданій у безстрокове користування для ведення індивідуального садівництва Рішенням виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів №718 від 15 грудня 1987 року та інших земельних ділянках, наданих Товариству у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ЗК Української РСР від 08 липня 1970 року, (що діяв на час винесення вищевказаного рішення виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів Харківської області), земельні ділянки, зайняті колективними садами (виноградниками), знаходяться в користуванні садівницьких організаціях, установах, яким у встановленому порядку надано ці земельні ділянки. Садівницькі (виноградарські) товариства використовують ці ділянки відповідно до цілей, визначених їх статутом, зареєстрованим виконавчим комітетом районної (міської) ОСОБА_3 народних депутатів, на території якої знаходиться садівницьке (виноградарське) товариство. Земельні ділянки передавались фізичним та юридичним особам виключно на праві володіння або користування.

15 березня 1991 року набрав законної сили Земельний Кодекс Української РСР від 18 грудня 1990 року.

Відповідно п. 2 ст. 5 до постанови Верховної ради Української РСР від 18 грудня 1990 року, «Про порядок введення в дію ЗК Української РСР», громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Таким чином, СТ «АКВА» отримавши у користування земельну ділянку для ведення садівництва до введення в дію ЗК Української РСР, зберегло за собою таке право і в подальшому.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема державного акту на право постійного користування землею серії І-ХР №004277 від 10 лютого 2002 року, 14 серпня 2001 року виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ОСОБА_3 народних депутатів було прийнято рішення №138, яким садівничому товариству «Аква» було надано у постійне користування для ведення садівництва земельну ділянку площею 41,956 га.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 16 ЗК Української РСР, який діяв на момент прийняття зазначеного рішення, надання земельних ділянок у користування здійснюється в

порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови ОСОБА_3 Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської ОСОБА_3 народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. За змістом ст. 13 зазначеного кодексу землекористувачами земельних ділянок можуть бути в тому числі промислові, транспортні та інші несільськогосподарські державні, кооперативні, громадські підприємства, організації та установи.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЗК Української РСР, який діяв на момент прийняття зазначеного рішення, відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються ОСОБА_3 Міністрів СРСР.

Державний акт на право постійного користування землею серії І-ХР №004277 був виданий на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ОСОБА_3 народних депутатів №138 від 14 серпня 2001 року Головою ОСОБА_3 народних депутатів ОСОБА_11 10 лютого 2002 року, тобто вже під час дії Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (який набрав законної сили 01 січня 2002 року).

Відповідно до положень ст.ст. 125,126 ЗК України, який діяв на момент видачі державного акту, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом та виникає з моменту державної реєстрації цього права. Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. Право посвідчене державними актами є похідним від відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки. Таким чином, визнання недійсним державного акту на право власності на землю як правовстановлюючого документа можливо лише у випадку визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 41,956 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва була передана СТ «Аква» у відповідності до діючого на той час земельного законодавства, а тому суд приходить до висновку, що СТ «Аква» у встановленому законом порядку набуло право користування зазначеною земельною ділянкою.

Як вбачається з вищевказаного державного акту на право постійного користування землею землекористувачу СТ «Аква» надано у постійне користування 41,956 га землі в межах згідно з планом землекористування та описом меж. Відповідно до плану зовнішніх меж землекористування зазначена земельна ділянка межує з землями ТПО «Харківкомунпромвод» та землями ОСОБА_3 сільської ради Харківського району Харківської області, адреса земельної ділянки відсутня.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що підставою для скасування рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради Харківського району Харківської області №138 від 14 серпня 2001 року та державного акту на право постійного користування землею серії І-ХР №004277 є накладення меж земельної ділянки №526 площею 0,0958 га, розташованої на території СТ «Аква», яка належить позивачу та земельної ділянки площею 41,956 га, що знаходиться у постійному користуванні СТ «Аква», в результаті чого було порушено право власності позивача на належну їй земельну ділянку, при цьому жодного належного та допустимого доказу на підтвердження зазначених обставин суду не надала.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини по справі, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Визначення меж земельних ділянок, в тому числі встановлення наявності чи відсутності факту накладення меж земельної ділянки на суміжні земельні ділянки потребує спеціальних знань, які виходять за межі знань осіб, що беруть участь у справі та суду, що розглядає справу.

В ході судового розгляду, позивач, яка брала участь у цивільній справі через свого представника, не скористалася своїм процесуальним правом щодо надання доказів, зокрема висновку експерта або спеціаліста, з клопотаннями щодо призначення судової земельно-технічної експертизи до суду не зверталася.

Таким чином, в ході судового розгляду позивачем та її представником не доведено факту накладення меж належної позивачу земельної ділянки на межі земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні СТ «Аква», інших підстав для скасування рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради Харківського району Харківської області №138 від 14 серпня 2001 року та державного акту на право постійного користування землею серії І-ХР №004277 в ході судового розгляду судом не встановлено, у звязку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з підстав його недоведеності.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав, питання про застосування позовної давності за заявою представника відповідача ОСОБА_6 судом не вирішується.

Що стосується заяви представника відповідача СТ «Аква» - ОСОБА_7 про стягненння витрат на правову допомогу у розмірі 4100 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України , стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до положень частини 4 статті 42 ЦПК України документи, що посвідчують повноваження адвоката як представника, можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 47, 48 Постанови №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано ст.ст. 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі ІІІ Закону України «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору ( ст.12,42,56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з розрахунку вартості наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 02 листопада 2015 року ОСОБА_7, представником відповідача СТ «Аква» ОСОБА_7, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 17 серпня 2015 року, СТ «Аква» були надані послуги з надання правої допомоги на загальну суму 4100 гривень. Представником відповідача СТ «Аква» ОСОБА_7, на підтвердження оплати послуг адвоката у розмірі 5000 гривень надана квитанція самого адвоката без номеру від 17 серпня 2015 року. Зазначена квитанція не є допустимим доказом з наступних підстав.

Відповідно до п.п.1,2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок та видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

В даному ж випадку, квитанція, видана адвокатом про отримання від позивача винагороди в розмірі 5000 гривень не є документом встановленої форми на повну суму проведеної розрахункової операції та ця розрахункова операція, здійснена в готівковій формі, проведена не через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій.

За таких умов, зазначена квитанція не може бути визнана судом належним доказом оплати праці адвоката. Інших доказів про оплату послуг адвоката представники відповідача СТ «Аква» не надали.

Крім того, як вбачається з розрахунку вартості наданих послуг адвоката від 02 листопада 2015 року, адвокатом ОСОБА_7 були надані послуги, які, за думкою суду, не є необхідними для розгляду даної справи, а саме: п. 2 та п.4 вивчення судової практики з аналогічних питань та вивчення документів з генерального проекту організації СТ «Аква», на що було витрачено 7,5 годин, оскільки вивчення судової практики є загальною підготовкою адвоката, як фахівця в галузі права; також не є співмірним кількість годин (1 година) з обсягом послуги, визначеної в п. 9- консультація клієнта з приводу ймовірного розгляду справи, а надана послуга у вигляді виїзду за місцем знаходження спірної земельної ділянки та огляд її меж на місцевості взагалі не відноситься до послуг, які можуть бути надані адвокатом або фахівцем у галузі права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 59, 60, 61, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 товариства «Аква», ОСОБА_3 сільської ради Харківського району Харківської області, третя особа Управління Держгеокадастру в Харківському районі Харківської області про визнання недійсними рішення виконавчого комітету та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою відмовити повністю.

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 товариства «Аква» ОСОБА_7 про стягнення витрат на правову допомогу відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: