У Х В А Л а

20 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 в особі представника про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати - ОСОБА_6 Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із квартири АДРЕСА_1 та жилого будинку АДРЕСА_2. Після відкриття спадщини він дізнався про заповіт від 06 квітня 2007 року, за яким ОСОБА_6 заповіла належне їй майно відповідачу.

Посилаючись на те, що на момент складення заповіту його мати була тяжко хворою людиною, після смерті рідного брата матері 05 лютого 2003 року її психічний стан значно погіршився, тому вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року, позов задоволено. Визнано недійсним заповіт від 06 квітня 2007 року, складений від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року залишено без змін.

25 березня 2015 року ОСОБА_3 в особі свого представника звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року з підстав неоднакового застосування судами положень ст. 225 ЦК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх доводів заявник наводить ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року у справі за позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

За змістом п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», який у частині внесення змін до глави 3 розділу V ЦПК України - перегляд судових рішень Верховним Судом України набрав чинності 28 березня 2015 року, заяви про перегляд Верховним Судом України рішень судів, що надійшли до судів касаційних інстанцій для вирішення питання про допуск справи до провадження Верховного Суду України та рішення за якими не було прийнято на день набрання чинності цим Законом, розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній станом на 25 березня 2015 року) заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

У справі, яку заявник просить допустити до провадження Верховного Суду України, встановлено неспроможність спадкодавця за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання заповіту.

Натомість у справі, яку заявник наводить для прикладу неоднакового застосування норм матеріального права, встановлено, що ознаки психічного розладу однієї зі сторін оспорюваного правочину мали істотний вплив на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент його вчинення (не встановлено абсолютну неспроможність особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними).

Відмінність фактичних обставин у справах, які порівнюються, свідчить про відсутність підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, а тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним за заявою ОСОБА_3 в особі представника про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Т.П. Дербенцева

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта