АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ а/п 22-ц/796/2305/15 Головуючий у 1 інстанції: Луценко О.В.
Доповідач: Нежура В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В., Усика Г.І.

при секретарі: Троц В.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна набутого у шлюбі та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя та визнання права особистої приватної власності на майно,

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_3 в січні 2014 року звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна набутого у шлюбу, і просила визнати за нею право власності на 4/5 частини квартири АДРЕСА_3, а за ОСОБА_2 - право власності на 1/5 частини вказаної квартири. Визнати за нею право власності на 1/2 частини автомобіля марки ЗАЗ - DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску, тип ТЗ- легковий седан, номер кусова( шасі) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, а за ОСОБА_2 - право власності на 1/2 частини вказаного автомобіля. Зобов'язати ОСОБА_2 виплати вартість належної їй 1/2 частини даного автомобіля у розмірі 37 500,00 грн. Визнати за нею право власності на особисте майно, а саме: коштовні вироби зі золота на суму близько 15 000,00 грн., посилаючись на те ,що з 24.11.2006 р.у вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, від якоо у них є син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, Сімейне життя з відповідачем не склалось. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 березня 2013 року шлюб розірвано.

Під час шлюбу з відповідачем ними було набуто вказане вище майно, що є предметом спору. Вказує, що загальна вартість цього спільного з відповідачем майна складає 434 550,00 грн. Відповідно до ст.ст. 60, 61, 70 СК України все це майно є спільною з відповідачем сумісною власністю і кожен з них має право на 1/2його частку. Відповідач ухилявся від свого обов'язку по утриманню дружини та дітей, окрім того наша родина проживала в квартирі батьків позивача, оскільки відповідач свої зароблені кошти здебільшого витрачав не алкогольні напої та як наслідок вів спосіб життя, який не відповідав моральним засадам суспільства. Спірну квартиру позивачем та відповідачем було придбано за грошові кошти, які були надані батьком позивача в розмірі 18 000 доларів США. матір'ю позивача 12 000 доларів США та лише 15 000 доларів США було надано матір'ю відповідача, тобто завдяки матеріальній допомозі її батьків. А тому, посилаючись ч. 3 ст. 70 СК України, вона просить зменшити частку відповідача ОСОБА_2 у спільному майні до 1/5, а її частку збільшити до 4/5. Посилається на те, що в наслідок вказаних вище обставин між сторонами склались І вкрай неприязні стосунки, що виключає можливість їх спільного проживання в одному помешканні. Спільне проживання також негативно впливає і на виховання дитини.

Автомобіль марки ЗАЗ - DAEWOO, модель ТІ 3110. 2007 року випуску, тип ТЗ- легковий седан, номер кузова (шасі) НОМЕР_2. реєстраційний номер НОМЕР_1. який був придбаний шляхом оформлення кредиту у 2007 року та загальна вартістю якого складала 75 000,00 грн. Порозуміння між сторонами про добровільний поділ майна не знайдено, і оскільки на даний час ним розпоряджається та користується лише відповідач, вважає за доцільне передати автомобіль відповідачу в порядку поділу майна, і стягнути з відповідача на її користь 1/2 вартості цього майна, відповідно до вартості її частки в ньому в сумі 37500,00 грн.

Також після припинення фактичних шлюбних відносин вони не дійшли згоди про розподіл хатнього майна та побутової техніки, ОСОБА_2 без її згоди, як співвласника, в порушення вимог ст. 369 ЦК України змінив замки на вхідних дверях квартири АДРЕСА_1, що перешкоджає їй в користуванні цією квартирою.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував, пред*явив зустрічний позов, в якому просить визнати за ним право особистої власності на квартиру АДРЕСА_3. Визнати автомобіль марки ЗАЗ - DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску, тип ТЗ- легковий седан, номер кузова ( шасі) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя в рівних частках та виділивши його в натурі ОСОБА_2 і зобов'язати його виплати вартість належної ОСОБА_3 1/2 частини автомобіля. Також стягнути з ОСОБА_5 на його користь 1/2 вартості погашеного ним кредиту в розмірі 759,98 доларів США, що еквівалентно 8904,04 грн. та судові витрати, посилається на те, що обставини, викладені в позові ОСОБА_5 не відповідають дійсності. Спірна квартира № була придбана ним за допомого його матері, яка подарувала грошові кошти після продажу квартири АДРЕСА_1, яка належала їй на праві особистої власност.і Автомобіль марки ЗАЗ - DAEWOO, модель ТІ3110, 2007 року випуску, тип ТЗ- легковий седан, номер кузова (шасі) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, був придбаний в кредит, який на даний час сплачений повністю. При укладанні даного кредитного договору ОСОБА_5 надала особисту згоду про те, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. За період з 01.09.2012 р. по 14.06.20 ІЗ р. ним особисто за власні кошти було внесено в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 12.06.2004 р. 1519,97 доларів США, що підтверджується кредитною випискою, тобто сума боргових зобов'язань відповідача за зустрічним позовом, яка була сплачена позивачем особисто після припинення шлюбно-сімейних відносин складає 759,98 доларів США.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна набутого у шлюбу задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_3

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_3

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини автомобіля марки ЗАЗ - DAEWOO, модель ТІ3110, 2007 року випуску, тип ТЗ- легковий седан, номер кусова( шасі) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини автомобіля марки ЗАЗ - DAEWOO, модель ТІ 3110, 2007 року випуску, тип ТЗ- легковий седан, номер кусова( шасі) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суд є незаконним таким, що прийнято при неповному з'ясуванні обставин справи, а також з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В своїй апеляційній скарзі апелянт вказує на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального процесуального права, зокрема судом було відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судової авто-товарознавчої експертизи, суд не витребував заявлених у справі доказів, чим порушив право відповідача на справедливий і неупереджений розгляд справи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 так і сам апелянт підтримали подану скаргу, із викладених в ній підстав, позивачка ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково обидва позови суд першої інстанції виходив із того, що і спірна квартира і автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Суд збільшив частку ОСОБА_3 у праві власності на квартиру посилаючись на ч. 3 ст. 70 СК України, оскільки син сторін залишився проживати з матір'ю, а ОСОБА_2 не надав суду належних доказів того, що він здійснює матеріальну допомогу на утримання своєї дитини у розмірі, який є достатнім для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування.

Спірний автомобіль було придбано ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_5 за кредитні кошти, і відповідно до вимог діючого законодавства, а саме ст. 65 ч. 4 СК України, автомобіль є спільною сумісною власністю цього подружжя.

Суд визнав безпідставними вимоги ОСОБА_3 про визнання право власності на особисте майно, а саме: коштовні вироби зі золота на суму близько 15 000,00грн. оскільки в матеріалах справи відсутні будь - які підтвердження на дані вироби та придбання їх в період шлюбу сторін.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання спірної квартири особистою власністю останнього з тих підстав, що грошові кошти в сумі 36 500 дол. США буди подаровані йому матір*ю ОСОБА_6, суд зазначив, що згідно ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п"ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, але сторонами не надано жодного документального підтвердження, укладання договору дарування вказаних коштів у визначеній законом формі.

Але погодитися з такими висновками в повній мірі неможна.

Згідно з частинами першою і третьою статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як вбачається з матеріалів справи, з 24 листопада 2006 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Оболонського райсуду м. Києва від 06.03.2013 р.між сторонами було розірвано.

Під час перебування сторін шлюбу на ім'я ОСОБА_2 було набуто наступне майно: квартира АДРЕСА_2, згідно договору купівлі-продажу від 15.10.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7., за 291 270,00 грн., що еквівалентно 36 500 доларів США, а також автомобіль марки ЗАЗ - DAEWOO, модель ТІ 3110, 2007 року випуску, тип ТЗ- легковий седан, номер кузова (шасі) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 75 000.00 грн.

Колегія суддів не може погодитися із застосуванням судом першої інстанції положень ч. 3 ст. 70 СК України щодо спірних правовідносин, оскільки за змістом вказаної норми права обов*язок доводити обставини того, що розмір аліментів, які одержує той із подружжя, з яким проживає дитина недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, покладається на подружжя, який пред*являє відповідний позов, в даному випадку це ОСОБА_3 А вона в свою чергу належних і допустимих доказів в розумінні статей 58, 59 ЦПК України, на підтвердження вказаних обставин суду не надала.

З огляду на викладене при розподілі квартири між подружжям слід виходити із загального правила, визначеному ч. 1 ст. 70 СК України, і вважати частки сторін рівними.

У зв*язку із чим вимоги ОСОБА_3 щодо розподілу квартири підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання за кожним із співвласників права на 1/2 частку спірної квартири.

Суд першої інстанції правильно відхилив вимоги ОСОБА_2 про визнання спірної квартири його особистою, обгрунтовано зазначивши, що договір дарування валютних цінностей, які перевищують п"ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, в силу ч. 5 ст. 719 ЦК України укладаються у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК)

Надана ОСОБА_2 написана його матір*ю власноруч розписка про дарування йому 36 500 доларів США для придбання власного житла не може замінити нотаріально посвідчений договір дарування вказаної суми грошей ні за формою складання, а ні за змістом. Визнання ОСОБА_3 в судовому засіданні факт того, що спірна квартира була придбана в тому числі і за рахунок коштів, наданих ОСОБА_2 не створює правових наслідків, які б могли бути підставою для відходу від принципу рівності часток подружжя при розподілі спільного майна, або визнання спірне майно особистою власністю ОСОБА_8

Колегія суддів також звертає увагу і на те, що як зазначено в п. 7 Договору купівлі-продажу від 15.10.2011 р. спірної квартири, Продавець (ОСОБА_9.) ознайомлений зі згодою дружини (ОСОБА_3.) Покупця (ОСОБА_2.) на укладання цього правочину та купівлю Квартири, що буде їх спільною сумісною власністю, викладеній у заяві, посвідченій нотаріусом КМНО ОСОБА_7, 15 жовтня 2011 р. за № 1715 (а.с. -80).

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини стосовно того, що автомобіля марки ЗАЗ - DAEWOO, модель ТІ3110, 2007 року випуску, тип ТЗ-легковий седан, номер кузова (шасі) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю цього подружжя, оскільки придбаний в період перебування сторін у шлюбі, за рахунок кредитних коштів в розмірі 11 327,92 доларів США, отриманих ОСОБА_2 12.06.2007 р., зі згоди дружини ОСОБА_5, за кредитним договором від 12.06.2007 р.

Як встановлено частинами другою і четвертою статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України ( 435-15 ).

В ході розгляду справи ОСОБА_2 не заперечувала проти передачі автомобіля ОСОБА_10 із виплатою на її користь компенсацію половини його вартості.

В суді апеляційної інстанції сторони узгодили дійсну вартість автомобіля на момент розгляду справи в сумі 30 000 грн., і ОСОБА_2 погодився виплатити колишній дружині 15 000 грн.

Стосовно вимог ОСОБА_2 про стягнення на його користь з ОСОБА_3 1/2 частину вартості погашеного ним кредиту в розмірі 759, 98 доларів США, сплачених ОСОБА_2 за рахунок особистих коштів за період з 01.09.2012 р. по 14.06.201З р. то ці вимоги підлягають задоволенню з огляду на те, що за період з 01.09.2012 р. по 14.06.201З р. позивачем за свої особисті кошти було внесено в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 12.06.2004 р. 1 519,97 доларів США, що підтверджується кредитною випискою із банку.

Як встановлено в рішенні Оболонського райсуду м. Києва від 06.03.2013 р., сторони з осені 2012 року не підтримують шлюбно-сімейних стосунків та не ведуть спільного господарства (а.с. - 11). Сама ОСОБА_3, подаючи позов про розірвання шлюбу вказувала на те, що з червня 2012 року вони не проживають однією сім*єю і не ведуть спільного господарства.

ОСОБА_2 заперечувала проти того, що борг за кредитом погашався особисто колишнім чоловіком, вказувала на те, що гроші сплачувалася її батьком, який виступив поручителем перед банком, але належних доказів на підтвердження цих доводів суду не надала.

Станом на 10.02.2015 р. курс НБУ становить 24,95 грн. за 1 долар США, відповідно 759, 98 доларів США у гривневому еквіваленті становить 18 619,50 грн. Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 759, 98 доларів США, що у гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення становить 18 619,50 грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося, і тому його законність чи обгрунтованість колегією суддів не перевірялася.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2014 року в частині задоволених позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_3 і відмовлених вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення вартості 1/2 частини погашеного кредиту скасувати і ухвалити нове рішення такого змісту.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_3 та автомобіль марки ЗАЗ - DAEWOO, модель ТІ 3110, 2007 року випуску, тип ТЗ - легковий седан, номер кузова (шасі) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В порядку розподілу спільного майна:

визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, і за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3;

виділити ОСОБА_2 автомобіль марки ЗАЗ - DAEWOO, модель ТІ3110, 2007 року випуску, тип ТЗ- легковий седан, номер кузова (шасі) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки ЗАЗ - DAEWOO, модель ТІ 3110, 2007 року випуску, тип ТЗ- легковий седан, номер кузова (шасі) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 15 000 (п'ятнадцяти тисяч),00 грн.;

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 вартості погашеного ним кредиту в розмірі 759 (сімсот п*ятдесят дев*ять), 98 доларів США, що станом на 10.02.2015 р. за офіційним курсом НБУ становить 18 619 (вісімнадцять тисяч шістсот дев*ятнадцять),50 грн.

В решті залишити рішення без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: