АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/1665/14-ц Номер провадження 22-ц/786/667/15Головуючий у 1-й інстанції Любицький В. О. Доповідач ап. інст. Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 13 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, який продовжує навчання у Міжрегіональному центрі професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців, у твердій грошовій сумі 1 500 грн. щомісячно, до закінчення сином навчання, починаючи з дня подачі цього позову.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 13 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржено ОСОБА_2, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального права, просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, батьки мають обов'язок утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приходяться батьками ОСОБА_4, 1996 року народження, який на момент пред'явлення позову проходить навчання в Міжрегіональному центрі професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців, термін закінчення навчального закладу - 30 червня 2015 року (а.с. 8).

Пред'являючи позов, ОСОБА_2 обґрунтовувала необхідність стягнення аліментів на повнолітню дитину тим, що ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги на щоденне харчування, придбання одягу, проживання та проїзд, між тим, не надавши будь-якого доказу, зокрема на підтвердження того, що ОСОБА_4 на час навчання вимушений винаймати житло.

Відповідно до рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 12 серпня 2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи стягнення з 23 липня 2014 року.

Починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 досягнуто повноліття, а отже, на утримання останнього припинено стягнення аліментів на підставі вищезазначеного рішення суду.

Таким чином, аліменти продовжуються стягуватись з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої ОСОБА_5

На момент судового розгляду справи відповідач ОСОБА_3 перебуває на обліку у Семенівському районному центрі зайнятості як безробітний, крім того, фактично має на утриманні матір ОСОБА_6, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відповідач позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Окремо слід зазначити, що з даним позовом ОСОБА_2 звернулась до суду 19 грудня 2014 року, коли ОСОБА_4 був неповнолітнім та на його утримання на користь позивачки з відповідача стягувались аліменти, тобто, пред'явлення таких вимог є передчасним.

За таких обставин, правові підстави, передбачені ст. 199 СК України, для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у справі відсутні.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та ґрунтуються на тому, що відповідач має у власності земельну ділянку (пай), що здається ним в оренду, та отримує допомогу по безробіттю.

Проте, за відсутності у матеріалах справи доказів отримання відповідачем орендної плати та відомостей щодо розміру виплачуваної останньому допомоги по безробіттю, зазначені апелянтом обставини не дають підстав для висновку, що ОСОБА_3 має матеріальну можливість періодично (щомісячно) сплачувати аліменти на повнолітню дитину.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 13 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: В.А. Чічіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

С.Ю. Мартєв

З оригіналом згідно:

суддя В.А. Чічіль