Провадження № 2/537/308/2015
Справа № 537/76/15-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.02.2015 року Кюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Хіневич В.І., при секретарі Гавриш А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за невідпрацьовані дні відпустки,
Позивач - Публічне акціонерне товариство «Крюківський вагонобудівний завод» звернувся до суду з позовом до відповідача - ОСОБА_1, згідно якого прохає суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за невідпрацьовані дні частини щорічної відпустки за період 2014-2015 років в сумі 783,71 та судовий збір в розмірі 243, 60 грн.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідач наказом № 30 від 10.01.2011 року був прийнятий на посаду слюсаря з механоскладальних робіт у вагоноскладальний цех з 11.01.2011 року тимчасово. 02.06.2011 року відповідача, наказом №4 від 20.01.2014 року, переведено на посаду слюсаря з механоскладальних робіт у вагоноскладальний цех постійно. За заявою відповідача згідно з розпорядженням №4 від 20.01.2014 року йому була надана частина щорічної відпуски у кількості 14 календарних днів за період з 11.01.2014 по 11.01.2015 роки з 01.02.2014 року. 30.01.2014 року, наказом №62 від 30.01.2014 року відповідач був звільнений з посади слюсаря з механоскладальних робіт вагоноскладального цеху на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. На підставі ст. 115 КЗпП України відповідачу було виплачено заробітну плату за весь час частини відпустки у сумі 1410 грн. По розрахунках з оплати праці за січень-лютий 2014 року головним бухгалтером товариства у відповідача було виявлено недостатність суми заробітної плати нарахованої при звільненні для покриття заборгованості перед підприємством за оплачені дні частини щорічної відпустки за невідпрацьований період в сумі 783,71 грн. На вимогу про повернення коштів відповідач у добровільному порядку кошти у сумі 783,71 грн. не повернув.
На підставі ст. ч.1, 2 ст. 22 Закону України «Про відпуски», ч.2 ст. 127 КЗпП України прохає стягнути з відповідача на його користь заборгованість за невідпрацьовані дні частини щорічної відпустки за період 2014-2015 років в сумі 783,71 грн..
В судове засідання представник позивача за довіреністю - Лободенко С.О. не з'явилася, однак завчасно направила до суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала розглянути справу без участі представника позивача.
Відповідач - ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно всебічно та об'єктивно дослідивши всі докази в їх сукупності, встановив наступне.
Згідно наказу керівника ВАТ «Крюківського вагонобудівного заводу» про прийом на роботу № 30 від 10.01.2011 року відповідача - ОСОБА_1 було прийнято на посаду слюсаря з механоскладальних робіт у вагоноскладальний цех тимчасово з 11.01.2011 року по 02.06.2011 року.
В подальшому наказом № 1577 к від 02.06.2011 року відповідача було переведено на посаду слюсаря з механоскладальних робіт у вагоноскладальний цех на постійно.
Відповідно до розпорядження №4 від 20.01.2014 року за заявою відповідача останньому надано частину щорічної відпуски у кількості 14 календарних днів за період з 11.01.2014 по 11.01.2015 роки з 01.02.2014 року.
Згідно відомості на виплату грошей № 119 від 21 січня 2014 року відповідач отримав заробітну плату за весь час частини щорічної відпустки у розмірі 1410 грн.
30.01.2014 року, наказом №62 від 30.01.2014 року відповідач був звільнений з посади слюсаря з механоскладальних робіт вагоноскладального цеху на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.
Таким чином на момент звільнення 30.01.2014 року відповідачу було виплачено заробітну плату за 14 календарних днів щорічної відпустки у сумі 1410 грн.
В подальшому по розрахунках з оплати праці за січень-лютий 2014 року головним бухгалтером товариства у відповідача було виявлено недостатність суми заробітної плати нарахованої при звільненні для покриття заборгованості перед підприємством за оплачені дні частини щорічної відпустки за невідпрацьований період в сумі 783,71 грн.
Як вбачається з матеріалів справи 10 вересня 2014 року позивачем направлявся лист на адресу відповідача з проханням сплатити борг у сумі 783,71 за невідпрацьовані дні використаної частини відпустки в добровільному порядку, однак відповідачем даний лист було проігноровано.
Згідно ч. 1 ст. 75 КЗпП України, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш, як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 79 КЗпП України, ч. 9 ст. 10 Закону України «Про відпустки», щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.
Статтею 22 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.
Відрахування, передбачене частиною першою цієї статті, не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи у зв'язку з: 1) призовом або прийняттям (вступом) на військову службу, направленням на альтернативну (невійськову) службу; 2) переведенням працівника за його згодою на інше підприємство або переходом на виборну посаду у випадках, передбачених законами України; 3) відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, а також відмовою від продовження роботи у зв'язку з істотною зміною умов праці; 4) змінами в організації виробництва та праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, скороченням чисельності або штату працівників; 5) виявленням невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, що перешкоджають продовженню даної роботи; 6) нез'явленням на роботу понад чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, якщо законодавством не встановлено більш тривалий термін збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні; 7) поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу; 8) направленням на навчання; 9) виходом на пенсію.
Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.
Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію.
Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду відповідно до правил ч.2 ст.233 КЗпП протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум.
Відповідач звільнений за ст. 38 КЗпП України, яка не відноситься до переліку підстав, при яких не може бути проведено стягнення сум за невідпрацьовані дні використаної відпустки.
Згідно з наданих документів позивач виплатив заробітну плату відповідачу за час частини щорічної відпустки, але у зв'язку зі звільненням відповідач безпідставно отримав заробітну плату за дні, які були йому надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого часу.
Сума безпідставно отриманих відповідачем коштів згідно витягу з особового рахунку на ОСОБА_1 за лютий 2014 року становить 783,71 грн..
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні та обґрунтовані, а тому підлягають до задоволення. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 783грн. 71 коп. за невідпрацьовані дні частини щорічної відпустки за період 2014-2015 років.
На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., сплачений останнім при подачі позову.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 75,79,127,233 КЗпП України, ст.ст. 6, 10, 22 Закону України «Про відпустки», суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: В.І. Хіневич
Повний текст заочного рішення виготовлено 24.02.2015 року.