Справа № 161/8740/14-ц Провадження № 22-ц/773/10/15 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т.М.
Категорія: 81 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А. К.,

суддів - Здрилюк О.І., Стрільчука В.А.,

при секретарі Концевич Я.О.,

з участю представника позивача та третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача Дуди Ю.М.,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

представника третьої особи ПАТ «Ощадний банк України» - Мельничука А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до Другого відділу державної виконавчої служби (далі - ДВС) Луцького міського управління юстиції (далі - МУЮ), Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ТД «Еліт Сервіс», ОСОБА_4, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 про визнання недійсними прилюдних торгів, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Луцького міськрайонного суду від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 16 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір. Для забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, предметом якого є належна останній на праві приватної власності квартира по АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 07.07.2010 року стягнуто солідарно з боржника та поручителя заборгованість за кредитним договором в сумі 321 372 грн.

На виконання цього рішення 08.11.2010 року ДВС МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 28.02.2011 року проведеного опис та арешт майна ОСОБА_1, в тому числі і опис двокімнатної квартири АДРЕСА_1

20 серпня 2012 року вказана квартира була реалізована на прилюдних торгах, які ТОВ «ТД «Еліт Сервіс» проведено з порушенням цивільного законодавства.

Зокрема, квартира була продана на прилюдних торгах за стартовою ціною з участю лише одного учасника, що є порушенням п.4.2, 7.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Позивач зазначав, що відповідно до ст. 650, 655, ч. 4 ст. 656 ЦК України процедура продажу майна з прилюдних торгів відноситься до договорів купівлі-продажу, за результатами яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця.

Враховуючи викладене, просив визнати недійсними прилюдні торги по реалізації квартири та протокол проведення цих торгів від 20 серпня 2012 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 22 серпня 2014 року залучено до участі в справі як третю особу ОСОБА_1

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 15 жовтня 2014 року в позові ОСОБА_7 про визнання недійсними прилюдних торгів відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_7 просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду від 15 жовтня 2014 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповноту з'ясування цих обставин та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції на підставі досліджених доказів встановлено, що 08 листопада 2010 року старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Солтисюком А.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання рішення Луцького міськрайонного суду про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» коштів на загальну суму 321372,83 грн. та судових витрат у розмірі 1700 грн. (а. с.5-7).

28 лютого 2011 року цим державним виконавцем накладено арешт на належну ОСОБА_1 квартиру в АДРЕСА_1 яка згідно з іпотечним договором від 16 вересня 2008 року перебуває у заставі стягувача ПАТ «Державний ощадний банк України».

04 травня 2012 року між Другим відділом ДВС Луцького МУЮ та Волинською філією ТОВ «ТД «Еліт Сервіс» в особі Волинської філії було укладено договір № 03-0078/12 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - двокімнатної квартири по АДРЕСА_1 (а. с. 38-39).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 23 липня 2012 року старшим державним виконавцем Онуфрійчуком Ю.В. було складено акт переоцінки (уцінки) майна на 25% в зв'язку з тим, що 28 травня 2012 року прилюдні торги по реалізації квартири не відбулися, та встановлено стартову ціну на повторних прилюдних торгах в розмірі 202187 гривень 25 копійок (а. с. 16).

Згідно з протоколом № 03-0078/12-1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки, від 20 серпня 2012 року, затвердженим директором Волинської філії ТОВ «ТД «Еліт Сервіс», було реалізовано нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру площею 48,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ціною 202187 гривень 25 копійок. Це майно придбала ОСОБА_4, яка була єдиним учасником торгів (а. с. 8).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні прилюдних торгів були дотримані положення ч. 3 ст. 45 Закону України "Про іпотеку", вимоги Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в указаному Міністерстві 2 листопада 1999 року за № 745/4038 (далі - Тимчасовае положення), ст. 215-216 ЦК України, а також вважав, що права та законні інтереси позивача не були порушені.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що прилюдні торги з реалізації спірної квартири відбулися в межах процедури виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_7 на користь банку заборгованості за кредитним договором (а. с. 5-6).

Як Закон України "Про виконавче провадження" так Інструкція про проведення виконавчих дій не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють такий спосіб реалізації майна, як продаж на аукціоні. Правила і порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна встановлений іншими нормативно-правовими актами - Законом України «Про іпотеку» та Тимчасовим положенням.

Відповідно до п. 4.2 Тимчасового положення лот виставляється на торги за наявності не менше двох покупців. Згідно з п. 7.1 вказаного Положення прилюдні торги визнаються такими, що не відбулися, у разі наявності одного покупця.

В той же час, протокол проведення прилюдних торгів від 20 серпня 2012 року свідчить, що у торгах брала участь лише одна особа - ОСОБА_4, яка і стала переможцем (а.с. 8). Отже, вимоги Тимчасового положення були порушені.

Оскільки державним виконавцем вчинялись виконавчі дії про стягнення заборгованості за кредитним договором і в межах процедури виконання саме цього рішення описана і арештована квартира, то при проведенні її реалізації на прилюдних торгах необхідно було дотриматись вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення.

Доводи відповідачів та третьої особи про правомірність застосування положень Закону України "Про іпотеку" при проведенні прилюднитх торгів спростовуються наступним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов"язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Виходячи із змісту положень ст. 41 цього Закону, лише в разі звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду чи виконавчим написом нотаріуса, реалізація предмета іпотеки проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" з дотриманням Закону України "Про іпотеку".

У даному випадку відсутні рішення суду або ж виконавчий напис чи договір про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому положення Закону "Про іпотеку" застосуванню не підлягають.

З наведених вище підстав не ґрунтуються на законі доводи представника ПАТ "Державний Ощадний банк України" щодо порушення позивачем встановленого ст. 48 Закону України "Про іпотеку" трьохмісячного строку оскарження результатів прилюдних торгів, так як цей Закон до спірних правовідносин не застосовується.

Наведене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, висловленим при розгляді спору про визнання прилюдних торгів недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

26 листопада 2014 року Верховний Суд України ухвалив постанову в цивільній справі № 6-174цс14, предметом якої був спір про визнання прилюдних торгів недійсними.

Суд зазначив, що аналіз норм Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон України N 606-XIV) і Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року N 68/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за N 745/4038 (далі - Тимчасове положення), якими визначено загальний порядок реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, та норм Закону України від 5 червня 2003 року N 898-IV "Про іпотеку" (далі - Закон України N 898-IV), зокрема статей 33, 41 - 49, якими визначено спеціальний порядок реалізації з прилюдних торгів предмета іпотеки, з точки зору колізії загальної та спеціальної норм дає підстави для висновку про наступне.

У разі, коли прилюдні торги з продажу майна проводились на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, то при вирішенні судом питання про наявність чи відсутність порушення встановлених законодавством правил проведення торгів норми Закону України N 898-IV до спірних правовідносин не застосовуються, а застосовуються загальні норми, що регулюють правовідносини з реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, - норми Закону України 606-XIV та Тимчасового положення.

Також, 22 жовтня 2014 року Верховний Суд України ухвалив постанову у справі № 6-124цс14, та зробив правовий висновок про те, що виходячи з правового аналізу частини п'ятої статті 58 Закону України "Про виконавче провадження", пункту 3.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 745/4038, звіт про оцінку майна є чинним, якщо від дня його підписання до дня проведення прилюдних торгів пройшло не більше шести місяців. Після збігу цього шестимісячного строку обов'язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна.

Проведення прилюдних торгів із реалізації майна за ціною, визначеною відповідно до звіту про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме: частини п'ятої статті 58 Закону України "Про виконавче провадження"; пунктів 3.2, 3.4 зазначеного Тимчасового положення.

В позовній заяві позивач зазначав про незаконність продажу майна за стартовою ціною, а під час розгляду справи судом першої інстанції представник позивача вказував, що на час проведення прилюдних торгів звіт про оцінку майна був недійсним, однак на ці доводи та на положення Закону, яким врегульовано порядок визначення та строк дії оцінки майна, суд уваги не звернув.

Зокрема, відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Висновок про вартість об'єкта оцінки - спірної квартири, реалізованої на прилюдних торгах складено 03 лютого 2012 року , а прилюдні торги відбулися 20 серпня 2012 року (а. с. 8, 130), тобто за межами строку чинності висновку про оцінку майна.

Всупереч вищенаведеним правовим нормам державний виконавець цих обставин не врахував і повторну оцінку не провів, а майно було продано за ціною, встановленою актом уцінки майна від 23 липня 2012 року, виходячи з висновку про оцінку майна, який на час проведення прилюдних торгів був нечинним. Таким чином, відчуження спірної квартири на прилюдних торгах відбулося за ціною, яка встановлена з порушенням вимог закону, що є самостійною підставою для визнання вказаного правочину недійсним.

За змістом ч. 1 ст. 203 та ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України в судовому порядку недійсним визнається правочин, зміст якого суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У зв'язку з тим, що державним виконавцем і торгівельною організацією порушено закон та встановлені законодавством правила, підстави і процедура проведення прилюдних торгів, які є заходом примусового стягнення в межах виконавчого провадження з виконання судового рішення, це має своїм наслідком визнання прилюдних торгів недійсними у відповідності з ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Також, суд безпідставно зазначив, що порушень прав позивача при проведенні прилюдних торгів не допущено.

Так, відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду від 07 липня 2010 року, ОСОБА_7 є одним із солідарних боржників (а.с. 5-6).

Майно ОСОБА_1 реалізовувалось на виконання цього рішення, тобто, для погашення заборгованості ОСОБА_7 перед кредитором. При цьому, відповідно до вимог ст. 543 ЦК України, ОСОБА_7, як солідарний боржник, залишається зобов'язаним доти, поки обов'язок солідарних боржників не буде виконаний в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що кошти, перераховані на користь банку після реалізації на прилюдних торгах квартири, лише частково погасили заборгованість солідарних боржників. Тобто, у зв'язку з недотриманням при проведенні прилюдних торгів вимог закону щодо оцінки майна, участь в прилюдних торгах лише одного учасника, внаслідок чого була втрачена можливість відчуження майна за більш високою ціною на конкурентних засадах, і, відповідно, зменшення розміру заборгованості ОСОБА_7, безпосередньо впливають на права і обов'язки позивача як одного із солідарних боржників.

Так як ОСОБА_7 не був учасником судового розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державноої виконавчої служби Луцького МУЮ та інших про визнання прилюдних торгів недійсними, чинність рішення Луцького міськрайонного суду від 23 січня 2013 року не позбавляє його права оскаржити прилюдні торги з інших підстав, що ним і було зроблено, та не звільняє його від обов'язку доказування в загальному порядку.

Оскільки порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність його висновків обставинам справи призвели до неправильного її вирішення, оскаржене рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 15 жовтня 2014 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати недійсними прилюдні торги, які відбулися 20 серпня 2012 року, з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме - двокімнатної квартири по АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки згідно з договором іпотеки від 16 вересня 2008 року та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Визнати недійсним протокол № 03-0078/12-1 проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки та належить ОСОБА_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді