Ухвала

іменем україни

22 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, ОСОБА_4, третя особа - Дніпровське міське управління УМВС України у Дніпропетровській області, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, за касаційними скаргами Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України у Дніпропетровській області та Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином.

Позивач посилався на те, що 29 грудня 2005 року приблизно о 22 год. 00 хв. у його квартиру АДРЕСА_1 прибули працівники міліції Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, серед яких був водій-міліціонер чергової частини цього райвідділу ОСОБА_4, та останній разом із іншим працівником міліції, не маючи на це законних підстав та перевищуючи свої повноваження, діючи умисно, всупереч вимогам Закону України «Про міліцію», вибив вхідні двері в кімнаті, де він знаходився, та згодом ОСОБА_4, діставши з кобури невстановлену вогнепальну зброю та прицілившись в щілину вибитих дверей, з метою навмисного спричинення тяжких тілесних ушкоджень, зробив в напрямку обличчя позивача постріл. В результаті цих навмисних дій ОСОБА_4 позивач отримав легкі та тяжкі тілесні ушкодження (до тяжких віднесено вогнепальне дробове проникаюче поранення лівого ока з пошкодженням рогівки, райдужки, скловидного тіла лівого ока з наявністю двох чужорідних металевих предметів у порожнині очного яблука, а також множинні вогнепальні сліпі дробові поранення м'яких тканин обличчя області орбіт та верхньої щелепи).

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4, який набрав чинності 04 грудня 2012 року, останній був визнаний винним у вчиненні передбачених ч. 1 ст. 121 та ч. 3 ст. 365 КК України злочинів та засуджений до 7 років позбавлення волі.

20 вересня 2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області та ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої злочином, яким позов було задоволено частково. Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, 70 тис. грн. У задоволенні вимог про відшкодування майнової шкоди відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2014 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2013 року в частині відшкодування моральної шкоди скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_5 до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, відмовлено.

На підставі викладеного позивач просив стягнути солідарно з відповідачів Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області шляхом зобов'язання казначейської служби України в Дніпропетровській області здійснити за рахунок коштів Державного бюджету України відшкодування завданої йому майнової шкоди у розмірі 47 224 грн 49 коп. та моральної шкоди у розмірі 70 тис. грн, а також стягнути з відповідача ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 30 тис. грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди грошову компенсацію в розмірі 70 тис. грн, на відшкодування майнової шкоди - 1 876 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У касаційних скаргах Дніпропетровське міське управління ГУ МВС України у Дніпропетровській області та Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, у задоволенні позову відмовити.

Обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 365 КК України, останнього було визнано винним та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права займати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки.

Вироком суду було встановлено, що 29 грудня 2005 року приблизно о 22 год. 00 хв. міліціонер - водій служби забезпечення 4-го міського відділення міліції Амур-Нижньодніпровського районного відділу ОСОБА_6 у складі членів слідчо-оперативної групи прибув у приміщення квартири АДРЕСА_1. Не маючи достатніх підстав, почав разом з о/у ВКР Амур-Нижньодніпровського районного відділу Дніпропетровського міського управління МВД України у Дніпропетровській області ОСОБА_7 вибивати двері у кімнату, в якій знаходився ОСОБА_5 У той момент, коли частина дверей була зламана, ОСОБА_6 дістав з кобури належний йому та не невстановлений пістолет, заряджений самочинно виготовлений дріб, направив в бік життєво важливого органу ОСОБА_5 - голову, та здійснив постріл, в результаті якого ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді вогнепального дробового проникаючого поранення лівого ока з пошкодженням рогівки, райдужки, скловидного тіла лівого ока з наявністю двох чужорідних металевих предметів в порожнині очного яблука. Дані ушкодження під час травматичного процесу призвели до субатрофії ока, грубому зірчатому рубцю роговиці, зрощування зіниці та як наслідок до втрати зору на ліве око. За своїм характером ушкодження у виді проникаючого поранення лівого ока віднесені до тяжких тілесних ушкоджень зі стійкою втратою працездатності більше ніж на 1/3; ушкодження у виді поранення слизової оболонки правого ока, м'яких тканин обличчя, грудної клітини та правої кисті за своїм характером віднесені до легких тілесних ушкоджень, які потягли короткочасний розлад здоров'я.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи на користь позивача кошти на відшкодування майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що за заподіяну позивачу шкоду відповідає держава, а тому стягнув кошти з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Проте з таким висновком судів погодитись не можна.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями чи бездіяльністю працівника під час виконання своїх трудових (службових) обов'язків згідно зі ст. 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, не встановив характер спірних відносин, не врахував, що позивач просив стягнути майнову та моральну шкоду, завдану йому у зв'язку зі злочином, заподіяним працівником міліції, неправильно визначився із нормами матеріального права, які регулюють спірні відносини, та особою, яка має нести цивільно-правову відповідальність. Суд не врахував, що правовідносини, які виникли між сторонами, не передбачають підстав для відшкодування шкоди за рахунок Державного бюджету України.

За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України у Дніпропетровській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська