Справа № 441/1394/14 Головуючий у 1 інстанції: Перетятько О.В.
Провадження № 22-ц/783/1074/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представників позивачки ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_6, як повнолітня дочка, звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4, як батька про стягнення аліментів. З посиланням на ст. 198 СК України просила ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_4 на її користь аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно довічно.

Заявою від 18 листопада 2014 року позовні вимоги змінила та просила постановити рішення про стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, довічно.

Оскаржуваним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року позов задоволено частково. Постановлено про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліменти в розмірі ? частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, довічно, починаючи з 08.08.2014 року.

В решті частині позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць в розмірі ? частки від усіх його видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, допущено до негайного виконання.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач. Вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з»ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Мотивує тим, що до 04.07.2013 року сплачував аліменти на утримання його доньки в розмірі 300 грн. щомісячно. Згідно висновку Сихівської міжрайонної МСЕК останній призначена пенсія в розмірі 924 грн. Дочка, позивач по справі, проживає разом з її матір»ю - ОСОБА_7, яка теж з квітня 2014 року отримує пенсію за віком. По жовтень 2014 року ОСОБА_7 отримувала пенсію своєї матері, яка знаходилась за кордоном і передавала кошти внучці і дочці. Тому сторона позивачів краще матеріально забезпечена ніж він. Просить врахувати, що немає вільного доступу до спільно нажитого майна, вимушений винаймати жиле приміщення, з оплатою 1 200 грн. на місяць при тому, що отримує пенсію за віком в розмірі 1590 грн. 13 коп. . А тому вважає, що не може надати матеріальну допомогу дочці, яка набагато забезпеченіша від нього.

При розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримав. Просить врахувати, що в його апеляційній скарзі безпідставно зазначено, що він не працює. Фактично працює і має заробіток, однак на даний час розмір такого є меншим, ніж вказано у довідці про доходи за 2014 рік. Просить врахувати, що розмір пенсії позивачки практично відповідає визначеному державою розміру прожиткового мінімуму на непрацездатних осіб. Дочка має інвалідність, котра визначена за загальним захворюванням, про групу інвалідності не вказав. Хвороба проявляється лише у тому, що дочка трошки шкутильгає. Детально про стан здоров»я дочки не обізнаний.

Представник апелянта при розгляді справи в суді апеляційної інстанції вважає вирішення питання стягнення аліментів на позивачку передчасним, оскільки на даний час між ним та матір»ю позивачки, як колишньою дружиною вирішується спір про поділ будинку, як спільного майна подружжя, при вирішення якого його довіритель готовий зменшити частку, на яку претендує з ? до 1/3 ідеальної частини, що у свою чергу вплине на вирішення питання стягнення аліментів на користь позивачки.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_4, відповідача у справі.

ОСОБА_6 відповідно до довідки виконкому Городоцької міської ради №2284 від 31.07.2014 року зареєстрована та проживає разом із своєю матір»ю по АДРЕСА_1.

Згідно довідки Сихівської міжрайонної МСЕК №159729 ОСОБА_6 є інвалід другої групи дитинства безтерміново, рекомендовано лікування в невропатолога.

У зв'язку з інвалідністю позивач отримує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства другої групи в розмірі 924 гривни на місяць, що визнано сторонами. Такий розмір є дещо меншим від встановленого державою в 2014 році розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність .

За змістом ст. 199 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина тільки за наявності передбачених у законі умов. Обов'язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина виникає на підставі складу юридичних фактів: а) походження дочки, сина від батьків або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків; б) непрацездатність дочки, сина; в) потреба дочки, сина в матеріальній допомозі; г) здатність батьків надавати матеріальну допомогу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про наявність таких умов, що підтверджується належним доказами.

Заперечуючи проти доводів позову та ухваленого у справі судового рішення, відповідач посилався на те, що не може надавати дитині матеріальної допомоги, оскільки її матеріальне становище є набагато кращим за його, оскільки він тимчасово не працює та отримує пенсію за віком у розмірі 1590 грн. 13 коп. при тому, що сплачує оренду за житло в розмірі 1 200 грн.

Однак при розгляді справи в суді апеляційної інстанції апелянт визнав безпідставним посилання у апеляційній скарзі на те, що він не працює та не заперечив розмір заробітної плати відображений у довідці за період 2014 року, що міститься у матеріалах справи.

За змістом ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

За вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають значення для справи.

На підставі ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач офіційно працює у ПРАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» з 01.02.2011 року на посаді терміста на установках СВЧ та отримує заробітну плату, яка за період з квітня 2014 року по вересень 2014 року становить 17 784, 75 грн.

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду №4983 від 21.10.2014 року ОСОБА_4 знаходиться на обліку в Городоцькому Управлінні ПФ та отримує пенсію за віком при неповному пільговому стажі за списком №1 /31 зниженням пенсійного віку в розмірі 1590 грн. 13 коп.

Доказів про наявність у відповідача інших осіб, яким за законом повинен надавати утримання відповідач суду не надав.

Суд першої інстанції врахував потреби повнолітньої непрацездатної дочки - ОСОБА_6 з урахуванням стану її здоров'я. Зокрема, судом взято до уваги дані довідки № 108 від 20.03.2014 року Городоцької ЛКК, що ОСОБА_6 є інвалід другої групи з діагнозом дитячий церебральний параліч з правобічним геміпарезом (виражене порушення рухової функції і ходьби та частковою атрофією зорових нервів), проходила індивідуальну програму реабілітації, потребує лікування в невропатолога та окуліста, курси стаціонарного лікування, санаторно-курортне лікування. /а.с.17/.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про те, що коштів необхідних для проходження періодичного лікування та реабілітації, отриманих у вигляді пенсії позивачу не вистачає, а отже остання має потребу у додаткових коштах, які в свою чергу може та зобов»язаний надавати батько.

За наведених обставин, та враховуючи працездатність відповідача та відсутність на його утриманні інших осіб, яких він за законом зобов'язаний утримувати, колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 спроможний надавати матеріальну допомогу своїй доньці, яка такої допомоги потребує через стан свого здоров'я.

Тому доводи апелянта про неспроможність сплачувати аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної доньки, колегія суддів вважає спростованими.

Пояснення представника апелянта про передчасність вирішення позову про стягнення аліментів по причині наявності не вирішеного спору щодо часток відповідача та матері позивачки у спільному майні - не заслуговують до уваги. Вирішення між батьками позивачки майнових питань не перешкоджає сторонами у справі вирішити питання щодо надання утримання непрацездатній позивачці, як в позасудовому так і в судовому порядку.

При визначенні розміру аліментів судом обґрунтовано було враховано, що дитина відповідача проживає разом із своєю матір»ю, на якій лежить обов'язок не тільки щодо матеріального забезпечення доньки, але й у наданні останній допомоги в обслуговуванні, що зумовлено зазначеними вище вадами руху та зору позивача, незалежно від того, що позивач є інвалідом 2-гої групи.

Мотиви апеляційної скарги про значно більший дохід сім»ї позивачки з врахуванням можливості розпорядження її матір»ю ОСОБА_2 пенсією своєї матері, тобто бабусі позивачки - судова колегія вважає голослівним. Будь-якими доказами не підтверджено мотиви апеляційної скарги про значні доходи матері позивачки, водночас остання не заперечила, що має виключно випадкові незначні заробітки по причині неможливості залишити без догляду та підтримки позивачку, котра переносить також і значні моральні страждання по причині наявних у неї хвороб.

Доводи апелянта про те, що він не має вільного доступу до спільно нажитого майна, вимушений винаймати жиле приміщення, з оплатою 1 200 грн. на місяць, колегія суддів вважає такими, що правильності висновків суду не спростовують, оскільки в цілому не доводить неспроможність відповідача надавати матеріальну допомогу своїй доньці, яка такої потребує.

Інших доводів, які б давали підстави стверджувати про неможливість відповідача надавати ним матеріальну допомогу повнолітній непрацездатній дитині, матеріали справи не містять.

Щодо визначеного судом розміру аліментів, то колегія суддів вважає, що визначаючи такий в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача, суд не в достатній мірі врахував, що відповідач на момент ухвалення рішення суду першої інстанції досяг 55-річного віку. Маючи пенсію та заробітну плату несе видатки по оплаті за житло, про що надав договір оренди із визначеною орендною платою 1200 гривен на місяць. Доказів у спростування цих обставин позивач суду не надала, водночас представник позивачки не заперечила факту відсутності відповідача у будинку, про поділ якого на даний час існує спір.

Враховуючи такі обставини та наявність у позивачки самостійного доходу, розмір визначених судом аліментів необхідно зменшити до 1/6 частини та виключити з резолютивної частини рішення про призначення таких довічно. У випадку зміни матеріального становища сторін, такий розмір може бути переглянутий судом у встановленому законом порядку за відповідним зверненням.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Тому безпідставним є застосування судом першої інстанції положень ч. 2 ст. 182 СК України .

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3,1 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року змінити, зменшити визначений рішенням суду розмір аліментів з ? до 1/6 частини .

В абзаці другому резолютивної частини рішення виключити слова «але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність» та слово «довічно» та доповнити абзац другий резолютивної частини рішення словами «до зміни матеріального стану сторін».

В абзаці четвертому резолютивної частини рішення замість цифр «?» записати «1/6» та виключити слова «але не менше, ніж 30 %, прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді