Провадження № 4-с/225/36/2015
Справа № 225/6349/15-ц
Головуючий у справі: ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

03 грудня 2015 року м. Дзержинськ

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

за участю

секретаря Бондарчук Т.І.,

скаржника ОСОБА_2,

головного державного виконавця Отченашенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області скаргу ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Дзержинського міського управління юстиції Донецької області про визнання дій незаконними та звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року заявник звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дзержинського міського управління юстиції Донецької області (надалі - ВДВС) з примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що в провадженні державного виконавця ВДВС знаходиться виконавче провадження № ВП 32781301 з примусового виконання рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25.01.2012 року про стягнення в солідарному порядку з нього та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» заборгованості за кредитним договором у сумі 11658 грн. 77 коп., та судових витрат. В грудні 2013 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на всі належні йому на праві власності транспортні засоби. Вважає постанову державного виконавцю про арешт майна боржника незаконною, винесену з порушенням норм закону, оскільки арешт повинен бути накладений у межах суми стягнення за виконавчим документом. Більш того, копію зазначеної постанови отримав значно пізніше її складання, чим був обмежений у праві в десятиденний строк її оскаржити в установленому законом порядку. При виконанні зазначеного виконавчого документа державний виконавець проігнорував заяву ОСОБА_3, який є основним боржником по сплаті боргу, в якій просив звернути стягнення за виконавчим листом на його пенсію. Вважає, що в даному випадку не було ніякої підстави і необхідності в накладенні арешту на належне йому майно. Так, державний виконавець у своїй діяльності допустив порушення його прав та законних інтересів. З цих підстав, він звернувся до суду зі скаргою для захисту своїх порушених прав і просить визнати дії державного виконавця незаконними і звільнити майно з-під арешту.

Заявник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні.

В судовому засіданні представник відділу ДВС проти задоволення заявлених вимог заперечує, скаргу не визнала, оскільки вважає, що вона є необґрунтованою та не доведеною.

В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що 25.05.2012 року на виконання до ВДВС надійшов виконавчий лист № 2/512/117/12 від 25.01.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» боргу в сумі 11895 грн. 36 коп. солідарно з ОСОБА_3, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2012 року, копії якої разом з викликом були надіслані боржникам. За викликом боржник ОСОБА_2 до державного виконавця не зявився, жодних документів, які б підтверджували повне виконання рішення або його оскарження, державному виконавцю не надав, тому відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» було розпочато примусове виконання рішення. Станом на 25.05.2012 року до відділу ДВС заяв від боржника ОСОБА_2 про відкладення виконавчих дій, у звязку з несвоєчасним отриманням будь яких документів, не надходило. Тому, за заявою стягувача при відкритті виконавчого провадження, з метою забезпечення повного, своєчасного та реального виконання виконавчого документу, державним виконавцем 29.05.2012 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. В травні 2012 року до ВДВС звернувся ОСОБА_2 з копією апеляційної скарги на зазначене вище рішення суду, але станом на 08 листопада 2013 року жодних документів з суду апеляційної інстанції до ВДВС не надходило. Під час примусового виконання даного рішення суду державним виконавцем було виявлено, що боржнику ОСОБА_2 на праві власності належить декілька транспортних засобів. Тому, державним виконавцем в межах виконавчого провадження були винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанова про розшук майна боржника, копії яких направлені відповідним установам для виконання. Також суду повідомила, що одночасно з зазначеним вище виконавчим документом на виконанні в ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження № ВП 31121941, яке складається із шістьох виконавчих документів на загальну суму 132470 грн. 31 коп., де боржником виступає ОСОБА_3 Зазначені виконавчі документи знаходяться на виконанні в УПФУ м. Дзержинська, де із пенсії ОСОБА_3 щомісяця проводиться стягнення за виконавчими документами. Залишок нестягненої суми за виконавчим листом про стягнення заборгованості за кредитним договором складає 6102 грн. 32 коп. Законних підстав для закінчення виконавчого провадження, а також припинення заходів примусового характеру на цей час у державного виконавця не має. Крім того, вважає, що заявником пропущені всі строки на оскарження дій державного виконавця. Отже, подана скарга є необґрунтованою, тому просить в задоволенні скарги ОСОБА_2 повністю відмовити.

Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні заявленої скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Ст.385 ЦПК України передбачає, що скаргу може бути подано до суду у 10-денний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Заявник ОСОБА_2 про порушення своїх прав дізнався 05.11.2015 року, коли звернувся до нотаріальної контори з питань прийняття спадщини від померлої матері. Тому суд вважає, що заявником не пропущено строк звернення до суду.

Порядок і умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606 XIV із змінами та доповненнями (надалі Закон від 21.04.1999 року).

Судом встановлено, що виконавчий лист № 2/512/117/2012 виданий Дзержинським міським судом Донецької області на підставі рішення суду від 25.01.2012 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» заборгованість за користування кредитом у сумі 11658 грн. 77 коп., та судових витрат знаходиться на виконанні в відділі Державної виконавчої служби Дзержинського міського управління юстиції Донецької області (надалі відділ ДВС). На підставі даного виконавчого документа 25.05.2012 року державним виконавцем відділу ДВС винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 32781301.

Крім даного виконавчого документа, на виконанні в відділі ДВС знаходиться ще шість виконавчих документів, де боржником є ОСОБА_3, які обєднані в зведене виконавче провадження № ВП 31121941 на загальну суму 132470 грн. 31 коп. Всі виконавчі документи знаходяться в УПФУ м. Дзержинська, де щомісяця із пенсії ОСОБА_3 проводяться утримання.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах виконавчого провадження, на підставі ст.ст. 40, 57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем були винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанова про розшук майна боржника від 02.12.2013 року, копії яких направлені відповідним установам для виконання.

Так, державним виконавцем був накладений арешт на належні боржнику ОСОБА_2 на праві власності транспортні засоби, без визначення в постанові загальної суми боргу, в межах якої накладено арешт.

З огляду на це, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. У п.5 ч.3 зазначеної статті передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника.

Відповідно до ч.1-3 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Наведеними нормами закону державному виконавцю під час виконання виконавчого документа надано право накладати арешт на все майно боржника в межах суми стягнення.

Таким чином із матеріалів справи вбачається, що рішення суду про стягнення коштів, яке є обов'язковим до виконання, боржником не виконано, постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення із скаржника-боржника коштів є чинною, виконавчий лист про стягнення коштів боржником після відкриття виконавчого провадження в добровільному порядку не виконано, а тому державний виконавець підставно прийняв рішення про накладення арешту на все належне боржнику майно.

Крім того, суд вважає, що дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно не порушують прав та інтересів скаржника, оскільки в постанові чітко зазначено про накладення арешту та заборону відчуження майна боржника лише в межах суми боргу (п.1,2 резолютивної частини постанови).

Доводи ж скаржника про те, що в порушення ст.58 Закону України "Про виконавче провадження" оцінка арештованого майна державним виконавцем не проводилась, не було вжито жодних заходів до встановлення обсягу і вартості наявного в нього на праві власності майна та його достатності для погашення заборгованості, є безпідставними, оскільки оцінці підлягає конкретне описане та арештоване майно, а державним виконавцем, у межах компетенції, накладено арешт на все майно боржника.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника, здійснені відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", у межах наданих повноважень та з метою своєчасного та повного виконання рішення суду, тому не порушують права і інтереси скаржника.

За таких обставин, суд вважає, заявлені вимоги недоведеними, тому не підлягають задоволенню.

Ураховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 386-388 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Дзержинського міського управління юстиції Донецької області про визнання дій незаконними та звільнення майна з-під арешту відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя: