Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О. , при секретарі Кадимовій А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом на нежитлову прибудову літ. а1-1, площею 6,9 кв.м., розташовану на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1, вартістю 3 321,00 грн., включивши її в склад домоволодіння, розташованого на цій ділянці. В обґрунтування позову зазначила, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її сина ОСОБА_2 вона отримала право власності за правом спадкування на житловий будинок літ.А-1, житловою площею 40,1 кв.м., нежитлову прибудову літ.А-1-1, тамбур літ. а-1, ганок літ. а-2, всього загальною площею 73,2 кв.м., вбиральню літ. Ж-1, літній душ літ. Е-1, гараж літ. Д-1, огорожу №1, замощення 1. Право власності було оформлене у нотаріуса та видане відповідне свідоцтво. Житловий будинок розташовано на земельній ділянці, площею 0,0365 га, право користування на який зареєстровано в Держземкадастрі та присвоєно кадастровий номер. Крім перелічених об'єктів на земельній ділянці була розташована нежитлова прибудова літ. а1-1, яка була в 2006 році переобладнана із сараю, але син не встиг за життя здати її в експлуатацію та оформити право власності. У зв'язку із цим нотаріус не видав позивачу правовстановлюючий документ на самовільно збудований об'єкт прибудову літ. а1-1.

Оскільки будівництво спірної прибудови було завершено на 100% до моменту відкриття спадщини, а інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 немає, то позивачка вважає, що набула у порядку спадкування право власності на прибудову літ. а1-1, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1. При цьому зазначала про відповідність самовільно переобладнаної прибудови державним нормам та про належний технічний стан, який дозволяє її безпечну експлуатацію.

Позивачка в судовому засіданні повністю підтвердила заявлені позовні вимоги, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила суд задовольнити позов повністю.

Представник Маріупольської міської ради в судове засідання не з*явилась, надала письмові заперечення в яких вказала, що оскільки ОСОБА_2 під час життя не оформив право власності на прибудову, тому позивачка не має спадкових прав на спадкування права власності на спірну прибудову, а має лише право на спадкування. Також зазначала про відсутність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право власності на спірне майно. На підставі переліченого просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Вислухавши пояснення позивачки ти вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 13.08.2012 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 1053 від 13.08.2013р.

Позивачка ОСОБА_1 є матір'ю покійного ОСОБА_2, що підтверджується наявним в справі свідоцтвом про народження ОСОБА_2 НОМЕР_1 від 05.06.1961р.

З матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1., вбачається, що позивачка ОСОБА_1 подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому інших спадкоємців, які б звернулася до нотаріуса або прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2, судом не встановлено.

22 серпня 2014 року позивачка отримала нотаріальне свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого сина ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 з усіма надвірними прибудовами, який складається з будинку літ. А-1, житловою площею 40,1 кв.м., нежитлової прибудови літ. А1-1, тамбуру літ.а-1, ганку літ. а2, усього загальною площею 73,2 кв.м., убиральні літ. Ж-1, літнього душу літ. Е-1, гаражу літ. Д-1, огорожі №1, вимощення І.

Одночасно з цим до складу спадщини не увійшла розташована на цій же земельній ділянці прибудова літ. а1-1 площею 6,9 м2, яка була самочинно переобладнана з сараю літ. Б-1 в 2006 році, що підтверджується наявним в справі листом Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 21.01.2014р. за №109/02-14 та даними технічного паспорту на житловий будинок, виготовлений Маріупольським БТІ станом на 06.08.2014р.

При надані правової оцінки встановленим обставинам справи, суд керуються наступними положеннями законодавства.

Відповідно ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

За ст. 1261 ЦК в першу чергу, право на спадкування за законом, зокрема, мають батьки.

За ч. 1 ст. 1269, 1270 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що позивачка у відведений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва на майно, але свідоцтво про право на спадщину було видано не на весь обсяг нерухомого майна, який залишився після смерті спадкодавця, а саме на прибудову літ. а1-1 площею 6,9 м2, яка була переобладнана спадкодавцем із сараю, та не зареєстрована належним чином.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права.

Відповідно до п. 3.1 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі за текстом рішення - Лист Вищого Спеціалізованого Суду України) зазначено, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно; 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Згідно до п. 3.2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

В п. 3.2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України наголошено, що за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Однак визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе.

Оскільки у судовому засіданні було встановлено відсутність необхідного за діючим законодавством акту введення спірної прибудови літ.а1-1 в експлуатацію, що підтверджується матеріалами оглянутої інвентарної справи, та поясненнями позивачки, то в такому разі суд вважає, що за час свого життя спадкодавець ОСОБА_2 не набув права власності на вказану прибудови літ.а1-1.

Таким чином, за відсутності посвідчення права власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності за спадкодавцем, неможливо визнати за позивачкою право власності на вказану прибудови літ.а1-1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі п. 3.2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України вказано, що в разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим правовим режимом спірного майна.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про спадкування» зазначено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Отже за наведеними приписами закону та існуючою судовою практикою судів вищих інстанції одним із прийнятних способів захисту прав спадкоємця в даному випаду є визнання за спадкоємцем в порядку спадкування майнових прав забудовника, що входять до складу спадщини.

Відповідно до наявних в матеріалах справи письмових доказів, а саме: витягу з Державного земельного кадастру від 07.11.2014р., кадастрового плану земельної ділянки до Витягу, акту встановлення та узгодження меж землекористування від 23.09.2014р. та технічного завдання на встановлення меж земельної ділянки натурі (на місцевості), в користуванні позивачки на законних підставах знаходиться земельна ділянка площею 0,0365 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки :01:008:0333.

Також згідно висновку спеціаліста №08/10/14-С1 будівельно-технічної експертизи від 08.16.2014р., виконаного на замовлення позивачки, на вказаній земельній ділянці по АДРЕСА_1 було переобладнано із сараю літ.Б-1 в прибудову літ.а1-1, загальною площею 6,9 кв.м. За вказаним висновком експлуатація даної нежитлової прибудови літ.а1-1, загальною площею 6,9 кв.м. допускається, а технічний стан її будівельних конструкцій забезпечує безпечну та надійну експлуатацію.

Наведене вище свідчить, що будівництво відбулося на відведеній для цього земельній ділянці на законних підставах та могло б бути введено в експлуатацію спадкодавцем за час його життя, що наразі не відбулось у зв'язку із раптовою смертю спадкодавця. За таких умов нежитлова прибудова літ.а1-1, загальною площею 6,9 кв.м., до здачі її в експлуатацію є незавершеним будівництвом.

Таким чином, оскільки суд встановив перехід спадкових прав від ОСОБА_2 внаслідок його смерті, до спадкоємця ОСОБА_1, то суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 успадкувала всі права забудовника, які належали на момент смерті ОСОБА_2, на проведення будівництва та введення в експлуатацію нежитлової прибудови літ.а1-1, загальною площею 6,9 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1.

На підставі ст. 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, якщо ж договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, а якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, в тому числі право власності на нерухоме майно.

За ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, крім іншого, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до п. 49 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. При цьому зазначено, що документом, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Також наголошено, що документи, які підтверджують виникнення, перехід, припинення права власності на такий об'єкт нерухомого майна, заявник не подає.

За п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, аналогічним чином визначено вказане питання, де зазначено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Оскільки на спірну нежитлову прибудову літ.а1-1, загальною площею 6,9 кв.м., мається належним чином складений технічний паспорт на ОСОБА_2, яке було побудоване до 1992 року, то вказане свідчить про фактичне прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом спірної частини домоволодіння.

Таким чином суд встановив, що для проведення державної реєстрації права власності на нежитлову прибудову літ.а1-1, загальною площею 6,9 кв.м. та включення її до складу загального домоволодіння з отриманням відповідного свідоцтва про право власності, необхідно з визначеними у «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документами звернутись до реєстраційної служби.

При цьому суд зазначає, що для прийняття до експлуатації нежитлової прибудови літ.а1-1, загальною площею 6,9 кв.м. (1967 рік забудови) по АДРЕСА_1 необхідно пройти відповідну процедуру, визначену «Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж».

На підставі переліченого суд дійшов висновку, що в такому випадку до позивачки, як спадкоємиці померлого ОСОБА_2 перейшло право забудовника на оформлення права власності на нежитлову прибудову літ.а1-1, загальною площею 6,9 кв.м. по АДРЕСА_1 у встановленому законом на даний момент порядку.

З огляду на викладене суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивачки частково, визнавши за нею в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 права забудовника шляхом надання їй можливості зареєструвати в державній реєстраційній службі нежитлову прибудову літ.а1-1, загальною площею 6,9 кв.м. по АДРЕСА_1 за документами, складеними на ОСОБА_2, оформивши тим самим право власності на вказане нерухоме майно на себе шляхом отримання відповідного свідоцтва про право власності.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний НОМЕР_2) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, права забудовника шляхом визнання за нею права зареєструвати в державній реєстраційній службі нежитлову прибудову літ.а1-1, загальною площею 6,9 кв.м. по АДРЕСА_1 та включення її до загального складу домоволодіння, за документами на технічний паспорт за вказаною адресою, складеними на ОСОБА_2, з отриманням свідоцтва про право власності на зазначене майно ОСОБА_1.

В задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Ю. О. Матвєєва