АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2743/2015 Головуючий у першій інстанції - Марфіна Н.В.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ГрубникаД.Л.,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест - Шляхбудмеханізація» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року позивач ТОВ «Інвест-Шляхбудмеханізація» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ТОВ «Інвест-Шляхбудмеханізація» є власником нежитлових приміщень з № 1 по № 8 (групи приміщень № 3), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (літера А). ТОВ «Інвест-Шляхбудмеханізація» було створено в результаті внесення до статутного капіталу товариства нерухомого майна ТОВ «Багатогалузева фірма «Республіканське управління шляхового будівництва». Відповідно, ТОВ «Інвест-Шляхбудмеханізація» отримало право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна, що підтверджується Протоколом № 1 Загальних Зборів Учасників (Засновників) ТОВ«Інвест-Шляхбудмеханізація» від 14.11.2011 та Актом оцінки та приймання-передачі нерухомого майна, що вноситься Засновниками (Учасниками) до Статутного капіталу створюваного ТОВ «Інвест-Шляхбудмеханізація» від 06.12.2011, а також, пунктом 6.1 Статуту ТОВ «Інвест-Шляхбудмеханізація». Право власності ТОВ «Інвест-Шляхбудмеханізація» підтверджується свідоцтвом про право власності від 08.02.2012 №90-В, виданого ГУ комунальної власності м. Києва та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 31.01.2013 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна ). Як зазначав позивач, 14.07.2007 колишнім керівником ТОВ «БФ «РУМШБ» ОСОБА_5, з використанням підроблених протоколів загальних зборів товариства було уповноважено ОСОБА_6 на відчуження нерухомого майна товариства, в тому числі нежитлові приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень №3), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (літера А). Зазначені приміщення було продано ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу посвідченого 14.06.2007 за реєстровим № 1982 ОСОБА_8 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. За твердженням позивача, щодо керівника ТОВ «БФ «РУМШБ» ОСОБА_5 було порушено кримінальну справу за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, яка на цей час перебуває у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва. 01.08.2007 ОСОБА_7 продав нежитлові приміщення з №1 по №8 (групи приміщень №3), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (літера А) відповідачу ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, посвідченим ОСОБА_9 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстровий номер 7764. Як зазначає позивач, пунктом 4 рішення Господарського суду міста Києва №11/70 від 07.10.2008 (яке набрало законної сили з 27.11.2008) було визнано недійсним з моменту укладання договір купівлі-продажу від 14.06.2007 нежитлових приміщень з № 1 по № 8 (групи приміщень № 3) в літ. А, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 між ТОВ «БФ «РУМШБ» та ОСОБА_7, тож, на думку позивача, ОСОБА_7 не мав відповідних правових підстав відчужувати вищезгадане майно на користь ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, посвідченим ПН КМНО ОСОБА_9, реєстраційний номер 7764. Рішенням Господарського суду м. Києва №47/247 від 11.03.2010 за ТОВ «БФ «РУМШБ» було визнано право власності на нежитлові приміщення з №1 по №8 (групи приміщень №3) в літ. А, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. За наведених обставин позивач зазначає, що ТОВ «Інвест-Шляхбудмеханізація» відповідно до вищезгаданих документів та Свідоцтва про право власності від 08.02.2012 №90-В, виданого ГУ комунальної власності м. Києва та Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 31.01.2013 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна ), є законним власником нежитлових приміщень з № 1 по № 8 (групи приміщень №3) в літ. А, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. За твердженням позивача, ТОВ «Інвест-Шляхбудмеханізація» на даний час позбавлено можливості використовувати власне нерухоме майно у господарській діяльності у зв'язку з тим, що ним без жодних правових підстав користується відповідач ОСОБА_3

Враховуючи викладене, позивач просив витребувати з незаконного володіння відповідача ОСОБА_3 на користь ТОВ «Інвест-Шляхбудмеханізація» належне йому на праві власності нерухоме майно: нежитлові приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 3), за адресою: АДРЕСА_1, (літера А) загальною площею 62,3 кв.м., а також виселити відповідача з вказаного приміщення.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року позов задоволено частково: витребувано від ОСОБА_3 на користь ТОВ «Інвест-Шляхбудмеханізація» нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 3), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (літері А). Виселено ОСОБА_3 з нежилих приміщень з № 1 по № 8 (групи приміщень № 3), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (літера А). В іншій частині позовних відмовлено. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, представник відповідача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин ст. 388 ЦК України. Крім того, зазначає, що суд не встановив тієї обставини, що саме Господарський суд м. Києва своїм рішенням визнав недійсним договір купівлі-продажу приміщення, яке відчужувалось ТОВ «Багатогалузева фірма «Республіканське управління механізації шляхового будівництва», що є засновником позивача із внеском в статутний капітал приміщень, відчуження яких було визнано недійсним. ТОВ «БФ «РУМШБ» відчужувала приміщення розміром 59,8 кв.м. ОСОБА_7, а не 62,3 кв.м., про які заявлені позивачем.

Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлено з дотримання м вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частковосуд першої інстанції виходив із законності та обґрунтованості позовних вимог, оскільки реалізуючи право власності ТОВ «Багатогалузева фірма «Республіканське управління механізації шляхового будівництва» в.о. генерального директора діяв не у спосіб, передбачений чинним законодавством України та умовами Статуту, що підтверджується фактом судового визнання недійсним договору купівлі-продажу, тож належного волевиявлення власника на передачу нежитлових приміщень не було.

Вказані висновки суду є законними та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що згідно договору купівлі-продажу від 14.06.2007 ТОВ «Багатогалузева фірма «Республіканське управління механізації шляхового будівництва» продало, а ОСОБА_10 купив нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень №3) (в літ. А), що складає 14/100 частин від нежилих приміщень площею 429,90 кв.м., які знаходяться в будинку номер АДРЕСА_1, загальною площею 59,8 кв.м. (а.с. 6).

На вказані приміщення ОСОБА_10 отримав Реєстраційне посвідчення №034189 за змістом якого, а також за змістом наявної в матеріалах справи копії короткої технічної характеристики, площа придбаних приміщень становить 59,8 кв.м. (а.с. 60, 62).

Станом на час розгляду справи ТОВ «Багатогалузева фірма «Республіканське управління механізації шляхового будівництва» припинило свою діяльність, що підтверджується відомостями з ЄДР (а.с. 82-86).

Згідно договору купівлі-продажу від 01.08.2007 ОСОБА_10 передав, а ОСОБА_3 прийняв у власність нежилі приміщення з № 1 по № 8 групи приміщень № 3 (в літері А), загальною площею 59,80 кв.м., що складає 14/100 чистин від нежилих приміщень площею429,90 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

На вказані приміщення ОСОБА_3 отримав Реєстраційне посвідчення №030270 за змістом якого, площа придбаних приміщень становить 59,8 кв.м. (а.с. 58).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.10.2008, зокрема, визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 14.06.2007 нежилого приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщенії № 3) в літ. А, що складає 14/100 частин від нежилих приміщень площею 429,90 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 який укладено між ТОВ «Багатогалузева фірма «Республіканське управління механізації шляхового будівництва», як продавцем, та ОСОБА_7, як покупцем (а.с. 8-15).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.03.2010 року, зокрема, визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Багатогалузева фірма «Республіканське управління механізації шляхового будівництва» право власності на нежиле приміщення №1 по №8 (групи приміщень №3) (в літ. А), що складає 14/100 частин від нежилих приміщень площею

Відповідно до протоколу № 1 загальних зборів учасників (засновників) ТОВ «Інвест-Шляхбудмеханізація» від 14.11.2011, ТОВ «Багатогалузева фірма «Республіканське управління механізації шляхового будівництва» вносить до Статутного капіталу Товариства нерухоме майно, зокрема, нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 3 в літ. А), загальною площею 59,8 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с. 20-21).

Згідно акту оцінки та приймання-передачі нерухомого майна, що вноситься Засновниками (Учасниками) до Статутного капіталу створюваного ТОВ «Інвест-Шляхбудмеханізація» від 06.12.2011, директор Товариства приймає з наступною передачею на баланс Товариства для забезпечення діяльності останнього за рахунок вкладів Учасників з метою створення статутного капіталу нерухоме майно, зокрема: нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 3 (в літ. А), загальною площею 62,3 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_1

Відповідно до свідоцтва про право власності від 08.02.2012 виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 3) загальною площею 62,30 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_1 (літера А) належать на праві приватної власності ТОВ «Інвест-Шляхбудмеханізація» (а.с. 23).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право приватної власності ТОВ «Інвест-Шляхбудмеханізація» на нежитлові приміщення Літера А в АДРЕСА_1, приміщення 1-8 (групи приміщень № 3), загальною площею 62,30 кв.м., зареєстровано у встановленому законом порядку 28.01.2013 (а.с. 24).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно положень ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 388 ПК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, зокрема, у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Враховуючи те, що правова підстава виникнення у ОСОБА_7 права власності на нежитлові приміщення, а саме договір купівлі-продажу від 14.06.2014 визнаний недійсним рішенням суду, він не є особою, яка в розумінні ч. 1 ст. 317, ст. 658 ЦК України має право розпоряджатись майном та виступати продавцем, адже визнаний недійсним договір купівлі-продажу є недійсним з моменту його укладення і відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Так само, в.о. генерального директора ТОВ «Багатогалузева фірма «Республіканське управління механізації шляхового будівництва» укладаючи договір купівлі-продажу з ОСОБА_10 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, як встановлено рішенням Господарського суду м. Києва, тож нерухоме майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Реалізуючи право власності ТОВ «Багатогалузева фірма «Республіканське управління механізації шляхового будівництва» в.о. генерального директора діяв не у спосіб, передбачений чинним законодавством України та умовами Статуту, що підтверджується фактом судового визнання недійсним договору купівлі-продажу, тож належного волевиявлення власника на передачу нежитлових приміщень не було, що зумовлює застосування положення ст. 388 ЦК України про витребування спірного майна.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги стосовно того, що майно щодо якого ставиться питання про витребування є не тим майном, яке знаходиться в користуванні відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до наявних в матеріаіах справи письмових доказів, адресні та описові характеристики майна щодо якого ставиться питання про витребування, ідентичні. При цьому, судом правомірно встановлено, що наявна різниця в площах не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це питання правильності проведення її обмірів та методик проведення технічної інвентаризації, які при цьому застосовуються, що викликає деякі помилки, похибки та неточності. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що недійсним був визнаний договір купівлі-продажу нежилого приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень №3) в літ. А, що складає 14/100 частин від нежилих приміщень площею 429,90 кв.м. у будинку АДРЕСА_1, тобто без зазначення загальної площі приміщень. При цьому, 14/100 частин від 429,9 кв.м. дорівнює 60,2 кв.м., що не відповідає а ні загальній площі вказаній позивачем (62,30 кв.м.), а ні загальній площі, яка згідно реєстраційною посвідчення та технічній характеристиці перебуває в користуванні відповідача (59,80 кв.м.), хоча в обох випадках ці площі вказані як 14/100 частин від 429,9 кв.м. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зазначення в рішенні конкретної площі приміщення при витребуванні майна, оскільки документально відповідач володіє приміщенням площею 59,80 кв.м., тож витребовувати приміщення площею 62,30 кв.м. є безпідставним, при цьому, 62,30 кв.м. також не дорівнює 14/100 частин від 429,9 кв.м.

З вищенаведеного вбачається, що наведені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними і не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та вимогах закону.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При цьому, слід зазначити, що доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість рішення суду не впливають.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді