Справа № 129/2323/13-ц Провадження № 22-ц/772/343/2015Головуючий в суді першої інстанції Капуш І. С.
Категорія 41 Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Пащенко Л.В, Жданкіна В.В.

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод», Територіальної інспекції з питань праці у Вінницькій області про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2014 року у цій справі,-

В С Т А Н О В И Л А:

Дана справа надійшла на новий апеляційний розгляд відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року про скасування рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2014 року, яким вказане оскаржуване рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове - про відмову в позові ОСОБА_3

ОСОБА_3 у липні 2013 року звернувся до суду із вказаним позовом та, враховуючи неодноразові заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати недостовірною інформацію, поширену керівником Державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» (далі - ДП «Гайсинський спиртовий завод») ОСОБА_4 у поясненнях головному інспектору праці у Вінницькій області Чорному О.Л. під час здійснення перевірки Територіальною державною інспекцією з питань праці у Вінницькій області додержання вимог законодавства про працю в період із 18 червня до 20 червня 2013 року, а саме: «…ОСОБА_4, який не є працівником підприємства, було видано перепустку, що надавала йому право проходити на територію підприємства та у виділеному приміщенні виконувати свою роботу. Однак, ОСОБА_3, отримавши право проходити на підприємство, почав грубо порушувати встановлені законом і внутрішніми нормативними актами техніку безпеки, правила знаходження у цехах підприємства. Ним неодноразово вчинялися спроби незаконно, не пояснюючи причин і намірів, проникнути до спиртового цеху підприємства»; «але через чіткі дії охорони, такі спроби завчасно припинялися. 30 січня 2013 року через неодноразові порушення техніки безпеки та правил внутрішнього розпорядку підприємства, ОСОБА_3 було анульовано його перепустку, про що належним чином повідомлено та запропоновано її здати. Профспілкову роботу ОСОБА_3 було запропоновано проводити на території пропускного пункту в окремому кабінеті»; «22 травня 2013 року на підприємстві мав місце випадок, коли на територію заводу через прохідну, скориставшись фактором раптовості, всупереч встановленому на підприємстві пропускному режиму, не повідомляючи мету свого візиту та не запитуючи на це дозвіл, забіг ОСОБА_3 та намагався спровокувати охорону на застосування до нього фізичної сили, голосно сварився на працівників, після чого охороною його було виведено за територію підприємства і викликаним нарядом міліції складено протокол про адміністративне правопорушення (дрібне хуліганство)»; визнати недостовірною інформацію, поширену ДП «Гайсинський спиртовий завод» у наказі від 30 січня 2013 року № 38/1, а саме: «…рішення про обрання гр. ОСОБА_3 головою профспілки працівників ДП «Гайсинський спиртовий завод» є нелегітимним»; зобов'язати ДП «Гайсинський спиртовий завод» відкликати вказаний наказ від 30 січня 2013 року № 38/1 та зазначені пояснення керівника ДП «Гайсинський спиртовий завод».

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є керівником профспілкової організації ДП «Гайсинський спиртовий завод». У період із 18 червня до 20 червня 2013 року Територіальною державною інспекцією з питань праці у Вінницькій області проводилась перевірка додержання законодавства про працю на ДП «Гайсинський спиртовий завод». До матеріалів перевірки долучено письмові пояснення керівника ДП «Гайсинський спиртовий завод» ОСОБА_4, у яких поширено неправдиву інформацію, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Зокрема, кабінет для засідання профкому адміністрація підприємства виділила у лютому 2013 року, а до 30 січня 2013 року охорона не чинила йому жодних перешкод у пересуванні територією підприємства. Не відповідає дійсності й інформація про те, що він почав грубо порушувати встановлені законом і внутрішніми нормативними актами техніку безпеки і правила перебування на території підприємства, а також про те, що неодноразово вчиняв спроби незаконно без пояснення причин і намірів проникнути до спиртового цеху підприємства. Неправдивою є й інформація про те, що 30 січня 2013 року було анульовано його перепустку, оскільки він мав можливість вільно проходити на територію підприємства за перепусткою до 21 травня 2013 року. У період із 30 січня до 12 лютого 2013 року охорона підприємства дійсно забороняла йому вхід на територію, але це право було відновлено на підставі припису головного державного інспектора праці від 11 лютого 2013 року. 22 травня 2013 року охорона підприємства із застосуванням фізичної сили вивела його за межі території заводу, але протоколу про вчинення адміністративного правопорушення стосовно нього складено не було. Навпаки, 22 травня 2013 року було розпочато кримінальне провадження за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень охоронцями ДП «Гайсинський спиртовий завод». Територіальній державній інспекції з питань праці у Вінницькій області надано наказ ДП «Гайсинський спиртовий завод» від 30 січня 2013 року № 38/1, відповідно до якого підприємство вважає нелегітимним його обрання головою профспілки. Такі відомості не відповідають дійсності, оскільки спростовуються інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2014 року позов задоволено частково, зокрема задоволено в частині щодо визнання недостовірною зазначену вище інформацію, в частині щодо зобов'язання ДП «Гайсинський спиртовий завод» відкликати наказ від 30 січня 2013 року № 38/1 та зазначені пояснення керівника ДП «Гайсинський спиртовий завод» - відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із оскаржуваним рішенням, ДП «Гайсинський спиртовий завод, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, в апеляційній скарзі просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу профспілкових зборів від 7 травня 2012 року ОСОБА_3 обрано головою профспілки ДП «Гайсинський спиртовий завод». Відомості про нього, як голову профспілки, внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У наказі № 38/1 від 30 січня 2013 року, виданому по ДП «Гайсинський спиртовий завод», зазначено: «…рішення про обрання гр. ОСОБА_3 головою профспілки працівників ДП «Гайсинський спиртовий завод» є нелегітимним».

У період із 18 по 20 червня 2013 року Територіальною державною інспекцією з питань праці у Вінницькій області проводилась перевірка дотримання законодавства про працю на ДП «Гайсинський спиртовий завод».

У наданих на адресу Територіальної державної інспекції з питань праці у Вінницькій області поясненнях директор ДП «Гайсинський спиртовий завод» ОСОБА_4 зазначив: «…ОСОБА_3, який не є працівником підприємства, було видано перепустку, що надавала йому право проходити на територію підприємства та у виділеному приміщенні виконувати свою роботу. Однак, ОСОБА_3, отримавши право проходити на підприємство, почав грубо порушувати встановлені законом і внутрішніми нормативними актами техніку безпеки, правила знаходження у цехах підприємства. Ним неодноразово вчинялися спроби незаконно, не пояснюючи причини і наміри проникнути до спиртового цеху підприємства»; «але через чіткі дії охорони, такі спроби завчасно припинялися. 30 січня 2013 року через неодноразові порушення техніки безпеки та правил внутрішнього розпорядку підприємства, ОСОБА_3 було анульовано його перепустку, про що належним чином повідомлено та запропоновано її здати. Профспілкову роботу ОСОБА_3 було запропоновано проводити на території пропускного пункту в окремому кабінеті»; «22 травня 2013 року на підприємстві мав місце випадок, коли на територію заводу через прохідну, скориставшись фактором раптовості, всупереч встановленому на підприємстві пропускному режиму, не повідомляючи мету свого візиту та не запитуючи на це дозвіл, забіг ОСОБА_3 та намагався спровокувати охорону на застосування до нього фізичної сили, голосно сварився на працівників, після чого охороною його було виведено за територію підприємства і викликаним нарядом міліції складено протокол про адміністративне правопорушення (дрібне хуліганство)».

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково та визнаючи недостовірною інформацію, поширену про нього директором ДП «Гайсинський спиртовий завод» ОСОБА_4 у поясненнях територіальній державній інспекції праці у Вінницькій області, а також інформацію щодо легітимності обрання ОСОБА_3 головою профспілкової організації на підприємстві, поширену у наказі від 30 січня 2013 року № 38/1 по ДП «Гайсинський спиртовий завод», суд першої інстанції виходив із того, що ця інформація не відповідає дійсності з тих підстав, що відповідач ДП «Гайсинський спиртовий завод» не довів її достовірність.

Із висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Як випливає із змісту ст. 277 ЦК України, у спорі про спростування недостовірної інформації юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен був визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, як роз'яснив Верховний Суд України у п. 19 постанови Пленуму від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

У п. 19 вказаної постанови Пленуму Верховним Судом України роз'яснено, що відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, інформацію, надану ОСОБА_4 у своїх письмових поясненнях головному інспектору праці ОСОБА_5 та зазначену у вказаному вище наказі, яку позивач просив визнати недостовірною, можна охарактеризувати як оціночні судження, зроблені керівником ДП «Гайсинський спиртовий завод» щодо профспілкової діяльності ОСОБА_3, як керівника профспілкової організації цього ж підприємства, а тому у даному позові слід відмовити.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції залишатися в законній силі не може та підлягає скасуванню відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи положення ст. 88, ч.4 ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ДП «Гайсинський спиртовий завод» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 121 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» - задовольнити, рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2014 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод», Територіальної інспекції з питань праці у Вінницькій області про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп. (сто двадцять одна гривня 80 коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.В. Ковальчук

Судді : Л.В. Пащенко

В.В. Жданкін