У Х В А Л А

26 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Остапчука Д.О.,
Іваненко Ю.Г.,Ситнік О.М.,
розглянувши заяву представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 09 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_8 до Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління», третя особа - ОСОБА_9, про визнання несправедливими та недійсними кредитного договору та договору поруки,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року представник ОСОБА_6, ОСОБА_8 - ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що

23 червня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ») та ОСОБА_9 укладений кредитний договір № 111/06-Ф, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 152 тис. грн.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 23 червня 2006 року між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 укладено договори поруки.

21 серпня 2007 року та 01 серпня 2008 року між банком та

ОСОБА_9 укладені додаткові угоди, відповідно до умов яких банк відкрив ОСОБА_9 відновлювальну кредитну лінію на суму 262 600 грн, а ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виступили поручителями перед кредитором за виконання боржником кредитного зобов'язання.

Просив визнати несправедливими та недійсними п. 6, п. 6.1 та п. 6.2 кредитного договору від 02 червня 2006 року № 111/06-Ф, договори поруки і додаткові угоди, укладені між банком та позивачами.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова

від 04 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 квітня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 квітня 2014 року на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У січні 2015 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки і договору поруки; за зустрічним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором;

- рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області

від 11 березня 2014 року, ухвалене за результатами розгляду справи за позовом про захист прав споживача та визнання недійсним пункту договору;

- рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2014 року, ухвалене за результатами розгляду справи за позовом про визнання частково недійсним кредитного договору.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК, можуть бути рішення: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; Вищого адміністративного суду України; Вищого господарського суду України; Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалені як судом касаційної інстанції; апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 року № 697-V.

Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним.

Обов'язковою є умова, щоб цими рішеннями, які набрали законної сили, вирішено спір по суті, та в них судом (судами) касаційної інстанції неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права.

З огляду на викладене, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 березня 2014 року та рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2014 року не є тими судовими рішеннями, на які може здійснюватися посилання на підтвердження підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Наведені заявником доводи містять ознаки, які згідно з вимогами ст. 355 ЦПК України є підставою для перегляду судових рішень, а саме неоднакове застосовування положень ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тому вказану справу необхідно допустити до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_8 до Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління», третя особа - ОСОБА_9, про визнання несправедливими та недійсними кредитного договору та договору поруки, за заявою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2014 року допустити до провадження Верховного Суду України.

Ухвалу про допуск справи до провадження разом із заявою про перегляд судового рішення та доданими до неї матеріалами надіслати до Верховного Суду України протягом п'яти днів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
Ю.Г. Іваненко
Д.О. Остапчук
О.М. Ситнік