АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Український промисловий банк» про визнання недійсним договір про надання споживчого кредиту № 193-013/ФКВІП-08 від 01.04.2008.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2014 у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на неповне дослідження матеріалів справи та неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що перед укладенням кредитного договору їй не надавалась письмова інформація відповідно до вимог діючого законодавства, а умови договору порушують її права як споживача.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. В зв'язку з наведеними обставинами, відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу у відсутності відповідача.

Справа № 757/31222/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/444/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Горкава В.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який наполягав на задоволенні позовних вимог, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 01.04.2008 між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 193-013/ФКВІП-08, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 92 400,00 Євро зі сплатою за користування ним 10,50% річних та з кінцевим строком повернення до 29.03.2023 року (а. с. 6-12). Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав, надав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 92 400,00 Євро. Позивач свої зобов'язання за вказаним договором в повному обсязі не виконує. В жовтні 2014 року звернулася з вищезгаданим позовом, оскільки вважає, що при підписанні договору Банк не ознайомив її з його умовами, а сам договір захищає лише права Банку.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що кредитний договір може бути визнаний судом недійсним за умов доведеності позивачем факту істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін .

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку.

Враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги те, що позивач в попущення вимог ст. 60 ЦПК України не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог, колегія суддів вважає висновки суду щодо відмови у задоволенні позову правильними.

Посилання апелянта на те, що перед укладенням кредитного договору йому не надавалась письмова інформація від банку про умови кредитування, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Так з матеріалів справи вбачається, що позивач підписав вищевказаний кредитний договір, чим сам погодився на всі його умови.

В зв'язку з наведеними обставинами вважати, що банк не надавав позивачу інформації по спірному договору, правових підстав не має.

Доказів того, що при укладенні кредитного договору з боку відповідача мали місце дії, які призвели до омани позивача (що є підставою для визнання договору недійсним), в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, позивач також не надав, в зв'язку з чим і дана обставина не може бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вище викладене, вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О.Прокопчук