Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Широкової Л.В., Борисюка Р.М.

з участю секретаря судового засідання Мишаковської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 червня 2015 року, -

встановила:

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Богунського районного суду м.Житомира від 23 червня 2015 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 108850 грн. боргу скасувати та ухвалити нове рішення з урахуванням частково сплаченого ним боргу в сумі 1517,55 доларів США.

Не заперечуючи факту складення розписки від 04.09.2013 року, апелянт вважає, що судом не враховано той факт, що у зв'язку із залежним від позичальника становищем, він щороку примусово переписував розписку про позику, хоча борг був частково сплачений. На його думку, судом безпідставно взято до уваги показання свідка ОСОБА_3 щодо факту отримання ним позики, оскільки остання не була присутня при передачі грошових коштів. Судом не враховано часткове погашення боргу в період з 04.09.2013 року по 04.11.2014 року по 1200 грн. щомісяця, яке визнала позивач, зазначивши, що сплачені кошти вона розцінює, як відсотки за користування позикою.

Заслухавши доводи представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Встановлено, що 04.09.2013 року ОСОБА_2 власноруч написав розписку про те, що він 04.09.2013 року позичив у ОСОБА_1 5000 доларів США, які зобов'язувався повернути в строк до 04.09.2014 року (а.с. 2). Вказані обставини підтверджені змістом розписки, оригінал якої досліджений судом першої інстанції, факт її написання не заперечувався відповідачем.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридичною особою, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або визначеної кількості речей.

Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Тобто, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Встановивши, що ОСОБА_2 написав розписку про отримання в борг у ОСОБА_1 грошових коштів, які мав повернути у строк до 04.09.2014 року, проте не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 боргу з урахуванням ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України в національній валюті згідно курсу НБУ на день ухвалення рішення.

Такий висновок суду є правильним, відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апелянта, про те, що за зазначеною розпискою, яка переписувалась ним з року в рік, він грошових коштів не отримував, а також про те, що він написав її під примусом позивача є безпідставними, не доведені належними та допустимими доказами по справі та спростовуються дослідженими судом доказами.

Враховуючи наявність написаної ОСОБА_2 розписки, яка підтверджує факт укладення договору позики та засвідчує отримання від ОСОБА_1 спірної грошової суми, доводи апелянта про помилкове врахування судом показів свідка на підтвердження обставин передачі позичальником йому коштів за цією розпискою на правильність ухваленого рішення не впливають.

Оскільки позивач в судовому засіданні заперечувала факт повернення ОСОБА_2 позики, посилання апелянта на часткове погашення ним боргу без підтвердження цих обставин належними та допустимими доказами є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Судді