У х в а л а

іменем україни

22 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Парінової І.К.,

Коротуна В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора м. Львова в інтересах держави в особі відкритого акціонерного товариства «Червоноградська автобаза» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на майно, за касаційними скаргами заступника прокурора Волинської області та відкритого акціонерного товариства «Червоноградська автобаза» на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 10 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року заступник прокурора м. Львова в інтересах держави в особі відкритого акціонерного товариства «Червоноградська автобаза» (далі - ВАТ «Червоноградська автобаза») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на майно.

В обгрунтування позовних вимог заступник прокурора м. Львова посилався на те, що ВАТ «Червоноградська автобаза» на праві власності належали об'єкти нерухомого майна, які знаходилися по АДРЕСА_1, а саме: приміщення складу площею 103,5 кв. м, виробнича будівля - 395,2 кв. м, приміщення гаражів - 367,1 кв.м.

15 листопада 2007 року власником вищевказаного нерухомого майна стало підприємство з іноземними інвестиціями "Укртехсплав" (далі - ПзІІ "Укртехсплав») на підставі рішення Постійно діючого третейського суду "Південно-східний Міжрегіональний" та виконавчих листів Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 червня 2007 року.

28 листопада 2007 року між ПзІІ "Укртехсплав" та ТзОВ "Армада" було укладено договори купівлі-продажу приміщення гаражів, літера "А-1", цегла, загальною площею 367,1 кв. м; виробничого будинку, літера "Б-1", цегла, загальною площею 395,2 кв. м; приміщення складу, літера "В-1", цегла, загальною площею 103,5 кв. м., які знаходилися за вказаною адресою.

В подальшому ТзОВ «Армада» вищевказані об'єкти нерухомого майна продало відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4

27 липня 2013 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,4037 га., розташовану на території Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області для розміщення та обслуговування гаражів і складських приміщень, нежиле приміщення виробничого будинку площею 395,2 кв.м. - літера "Б-1", що розташоване за вказаною адресою та 63/100 частини приміщення за зазначеною адресою.

Вказуючи, що відчуження спірного майна відбулося з порушенням частин 18, 19 статті 11 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», а також Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» без затвердженого плану санації та його погодження з Фондом державного майна України і державним органом з питань банкрутства, заступник прокурора м. Львова просив витребувати у ОСОБА_3 та передати ВАТ «Червоноградська автобаза» наступне нерухоме майно: нежиле приміщення виробничого будинку площею 395,2 кв. м (літера «Б-1»); 63/100 частки нежилого приміщення гаражів площею 367,1 кв. м (літера «А-1»); витребувати у ОСОБА_4 та передати ВАТ «Червоноградська автобаза» наступне нерухоме майно: нежиле приміщення складу площею 103,5 кв. м (літера «В-1»), 37/100 частки нежилого приміщення гаражів площею 367,1 кв. м (літера «А-1») та визнати за ВАТ «Червоноградська автобаза» право власності на нежиле приміщення гаражів площею 367,1 кв. м (літера «А-1»), нежиле приміщення виробничого будинку площею 395,2 кв. м (літера «Б-1»), нежиле приміщення складу площею 103,5 кв. м (літера «В-1»).

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 10 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 15 січня 2015 року, в задоволенні позову було відмовлено.

У касаційних скаргах заступник прокурора Волинської області та ВАТ «Червоноградська автобаза» просять скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди виходили з безпідставності позовних вимог, оскільки відповідачі є добросовісними набувачами спірного майна, та з неможливості витребування у відповідачів спірних приміщень, які на час розгляду справи вже не існували через їх реконструкцію, переобладнання та добудову.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна.

Судами встановлено, що ВАТ «Червоноградська автобаза» на праві власності належали об'єкти нерухомого майна, які знаходилися по АДРЕСА_1, а саме: приміщення складу площею 103,5 кв. м, виробнича будівля - 395,2 кв.м, приміщення гаражів площею 367,1 кв. м.

15 листопада 2007 року власником вищевказаного нерухомого майна стало ПзІІ "Укртехсплав на підставі рішення Постійно діючого третейського суду "Південно-східний Міжрегіональний" та виконавчих листів Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 червня 2007 року.

28 листопада 2007 року між ПзІІ "Укртехсплав" та ТзОВ "Армада" було укладено договори купівлі-продажу приміщення гаражів літера "А-1", цегла, загальною площею 367,1 кв. м; виробничого будинку літера "Б-1", цегла, загальною площею 395,2 кв. м; приміщення складу літера "В-1", цегла, загальною площею 103,5 кв. м, які знаходилися за вказаною адресою. Згідно з вказаними договорами за ТзОВ "Армада" було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно та видано відповідні витяги від 10 грудня 2007 року № 16975233, № 16975182, № 16975287.

22 січня 2008 року ТзОВ "Армада" продало ОСОБА_3 нежитлове приміщення виробничого будинку загальною площею 395,2 кв. м, що в плані позначено літерою "Б-1".

22 січня 2008 року ТзОВ "Армада" продало ОСОБА_4 нежитлове приміщення складу загальною площею 103,5 кв. м, що в плані позначено літерою "В-1".

На підставі зазначеного договору у спільну часткову власність ОСОБА_3, ОСОБА_4 (відповідно 37/100 та 63/100) відчужено нежиле приміщення гаражів загальною площею 367,1 кв. м, що на плані позначено літерою "А-1".

27 липня 2013 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,4037 га., розташовану на території Старолішнянської сільської ради Іваничівського району, Волинської області для розміщення та обслуговування гаражів і складських приміщень, нежиле приміщення виробничого будинку площею 395,2 кв. м - літера "Б-1", що розташоване за вказаною адресою та 63/100 частини приміщення за зазначеною адресою.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Львівської області від 04 квітня 2013 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду Львівської області від 30 вересня 2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 24 грудня 2013 року у справі за позовом прокурора м. Львова в інтересах держави в особі ВАТ «Червоноградська автобаза» до ПзІІ "Укртехсплав", ТОВ «Армада», державного підприємства з іноземними інвестиціями «Техінвест» про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності та зобов'язання до вчинення реєстраційних дій, було встановлено, що право власності за ПзІІ «Укртехсплав» було зареєстровано на підставі рішення третейського суду та акту-приймання передачі, які не можуть визнаватися правовстановлюючим документами для виникнення (переходу) права власності на об'єкти нерухомого майна; передача спірного майна була здійснена на підставі виконавчого документа, який судом не видавався, відчуження нерухомого майна ВАТ «Червоноградська автобаза» відбулося з порушенням частин 18, 19 статті 11 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», а також Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», без затвердження плану санації та його погодження з Фондом державного майна України і державним органом з питань банкрутства, а також те, що передача спірного майна була здійснена на підставі виконавчого документа, який судом не видавався.

Таким чином, вирішуючи справу, судами не була надана належна оцінка тому, що рішенням господарського суду Львівської області від 04 квітня 2013 року, яке набрало законної сили, було встановлено, що право власності на спірне майно за ПзІІ «Укртехсплав» було зареєстровано з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили з того, що оскільки рішення Постійно діючого третейського суду "Південно-східний Міжрегіональний" від 21 червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ВАТ «Червоноградська автобаза» про визнання договору про погашення заборгованості по заробітній платі дійсним, визнання права власності, зобов'язання вчинити певні дії, ніким із представників ВАТ «Червоноградська автобаза» не оскаржувалося, то безпідставними є доводи позивача, про те, що майно вибуло з володіння ВАТ «Червоноградська автобаза» без його згоди.

Так, відповідно до пункту 4 рішення Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції. З аналізу положень Закону «Про третейські суди» випливає, що третейські суди є недержавними незалежними органами захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Таким чином, третейські суди не здійснюють правосуддя, їх рішення не є актами правосуддя, а самі вони не входять до системи судів загальної юрисдикції.

Крім того, відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження цих прав, є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обтяження цих прав, що набрали законної сили; інші акти органів державної влади або органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

З огляду на викладене, суди не надали належної оцінки тому, що до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводилися комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Також, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, судами не було враховано, що частка державної власності (Міністерства енергетики та вугільної промисловості України) у статутному капіталі ВАТ «Червоноградська автобаза» складає 51 %.

Згідно з частинами 18, 19 статті 11 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» мирова угода та план санації у процедурі банкрутства господарських організацій з корпоративними правами держави понад 25 % їх статутного фонду погоджуються з Фондом державного майна України та державним органом з питань банкрутства. Відчуження майна господарських організацій з корпоративними правами держави понад 25 % їх статутного фонду в процедурі банкрутства здійснюється відповідно до законодавства з питань приватизації.

Таким чином, вирішуючи справу, суди не надали належної оцінки тому, що план санації ВАТ «Червоноградська автобаза», за яким відчужувалось майно боржника, в порушення вищевказаних норм матеріального права не було погоджено з Фондом державного майна України.

Згідно зі статтею 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно лише у разі якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Вирішуючи справу, суди не врахували належним чином, що спірне майно вибуло з володіння ВАТ «Червоноградська автобаза» поза волею останнього.

Також не можна погодитися з висновками судів про неможливість витребування спірних об'єктів у зв'язку із зміною їх цільового призначення та реконструкцією.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі споруди тощо) відповідно до частин 2, 3 статті 331 ЦК України виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди не надали належної оцінки доводам позивача про те, що будівельні роботи, проведені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з реконструкції нежитлових приміщень гаражів у складські приміщення та реконструкції виробничого приміщення у складські та офісні приміщення, було проведено без реєстрації декларації про початок виконання зазначених робіт та ці роботи не прийняті в експлуатацію в передбаченому чинним законодавством порядку.

Таким чином, встановивши, що відповідачами проведено лише роботи щодо поліпшення умов експлуатації спірних об'єктів, суди дійшли помилкового висновку щодо відсутності на даний час індивідуально-визначеного спірного майна, яке було предметом договорів купівлі продажу.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги заступника прокурора Волинської області та відкритого акціонерного товариства «Червоноградська автобаза» задовольнити частково.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 10 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 15 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.М. Коротун

В.С. Висоцька

І.К. Парінова

І.М. Фаловська