печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3071/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І.В.,

при секретарі - Іванові Г.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсною умови кредитного договору щодо третейського застереження,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», в якому просила визнати недійсним третейське застереження, зазначене в п. 6.2 статті 6 Договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів №030.29-50/1690-А, укладеного 21 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк».

В обґрунтування позову позивач вказує, що 21 серпня 2007 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів №030.29-50/1690-А, відповідно до умов якого банк надав їй грошові кошти у розмірі 69 915 швейцарських франків зі сплатою 9,2% річних строком до 20 серпня 2014 року. Однак, незважаючи на факт заборгованості перед відповідачем, вважає, що викладене в Договорі № 030.29-50/1690-А від 21.08.2007 р. третейське застереження щодо розгляду спору між сторонами в Третейському суді при Асоціації українських банків, не відповідає волі сторони Договору, є непогодженим, а відтак незаконним. Позивач зазначає, що з боку банку взагалі не було роз'яснено зміст такого третейського застереження. Крім того, укладення сторонами додаткових угод до кредитного договору в 2010р. та 2012р., на думку позивача, є переукладенням основного договору без врахування змін до Закону України «Про третейські суди», які були передбачені відповідним Законом від 03.02.2011р. та яким було визначено, що третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, який набрав чинності 12 березня 2011р.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні підтримали у повному обсязі, просили задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного висновку.

Під час розгляду справи встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів №030.29-50/1690-А, відповідно до умов якого банк надав їй грошові кошти у розмірі 69 915 швейцарських франків зі сплатою 9,2% річних строком до 20 серпня 2014 року.

У пункті 6.2. кредитного договору №030.29-50/1690-А міститься третейська угода та зазначено, що «у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 ЗУ «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у пункті. У разі якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків».

Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст.12 ч.1 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Згідно ст.12 ч.4 Закону України «Про третейські суди» третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами.

Законом України від 05.03.2009 року № 1076-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів» внесено зміни до ст. 12 Закону України «Про третейські суди», зокрема статтю 12 після частини четвертої доповнено новою частиною такого змісту: «Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місце знаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди».

Суд вважає що укладання сторонами третейської угоди не є порушенням прав позивача, оскільки угода про передання справи на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Оскільки третейська угода укладена між сторонами у вигляді третейського застереження в Договорі кредиту, відповідно до ст. 13 Закону України «Про третейські суди» вона вважається невід'ємною частиною угоди, тож відповідно пункти Договору кредиту, які містять інформацію про найменування сторін та їх місцезнаходження, місце і дату укладання угоди відносяться і до третейського застереження.

Відповідно до ст. 5 Закону України від 11 травня 2004 р. № 1701-ІV «Про третейські суди», ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено у Рішенні Конституційного Суду України від 10 січня 2008 р. № 1-рп/2008 (справа про завдання третейського суду), п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав, гарантованих ч. 5 ст. 55 Конституції (постанова Верховного Суду України від 26 грудня 2011 р. у справі № 6-75цс11).

Відповідно до абзацу 3 ст. 2 Закону України «Про третейські суди» третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом. Види, форми третейської угоди та умови щодо її дійсності визначені ст. 12 Закону України «Про третейські суди».

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підписавши договори без застережень та вчинивши дії щодо їх виконання позивачі підтвердили свої права та обов'язки за ними, погодились з умовами договорів, в тому числі узгодили порядок вирішення спорів, які можуть виникнути між ними в майбутньому.

Цивільним кодексом України визначений перелік підстав для визнання правочину недійсним, а саме недодержання сторонами вимог частин 1-3, 5-6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Сторонами при укладенні Договору кредиту та оспорюваного третейського застереження дотримано усіх норм чинного законодавства України, необхідних для визнання його дійсним, а саме ст.ст.203, 204, ч.1 ст.626, 627 ЦК України.

Як вбачається з договору № 030.29-50/1690-А від 21.08.2007 р. між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов оспорюємих третейських застережень та погоджено спосіб захисту законних прав та охоронюваних законом інтересів обох сторін, шляхом передачі спору, у випадку його виникнення, на розгляд третейського суду.

Ця обставина не є порушенням права на незалежний і справедливий судовий захист та не надає жодних підстав для висновку про необхідність визнання таких третейських угод недійсними оскільки при зверненні до третейського суду, як сторони так і третейський суд мають враховувати зокрема, положення ст. 6 ЗУ «Про третейські суди» щодо підсудності справ третейським судам.

Крім того, укладення сторонами додаткових угод до кредитного договору в 2010 р. та 2012 р. не є переукладенням основного договору, яким було передбачено відповідне третейське застереження.

З огляду на зазначене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 627, 628, 629 ЦК України, ст. ст. 5, 6, 12, 51, 56 Закону України «Про третейські суди», ст. ст. 3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсною умови кредитного договору щодо третейського застереження - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. В. Литвинова