Номер провадження: 22-ц/785/2243/15
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т. В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок любителів" на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок любителів" до ОСОБА_2 (третя особа - Іллічівська міська рада Одеської області) про знесення самочинно збудованого об'єкту нерухомості,

встановила:

21.08.2014р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов зазначений позов, в якому позивач просив ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача привести у первісний стан, шляхом знесення, самочинно збудованого третього поверху будівлі, позначеної на плані причалу №114 "Бугово", складеному КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Іллічівськ під НОМЕР_4, що знаходиться у 8 ряду причалу №114 "Бугово" за адресою: АДРЕСА_1 та знести капітальні кам'яні будівлі, збудовані за ангарами №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, посилаючись на те, що самовільне будівництво порушує права організації як користувача земельної ділянки, оскільки п. 5 договору оренди від 30.03.2012р. встановлено заборону будівництва на орендованій земельній ділянці.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримано позовні вимоги.

Відповідач та його представник не з'явились до суду, надавши заяву, в якій просять розглянути справу у їх відсутності.

Представник третьої особи до суду не з'явився, надавши пояснення на позов з клопотанням про розгляд справи у його відсутності.

Справа розглянута у відсутності нез'явившихся учасників судового розгляду.

Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення, та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання апелянт не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

В силу ч.2 ст. 305 ЦПК України, судова колегія вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин, та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Правовою підставою для звернення до суду в позові зазначено ч. 4 ст. 376 ЦК України.

Сторона позивача з позовом надала лише 2 докази: копію акту інспекції ДАБК від 20.06.2014 р. (а.с.6-11) та копію схеми причалу (а.с. 12).

Із зазначеного акту від 20.06.2014р. виходить, що за №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 реконструйовані двоповерхові кам'яні будівлі ангару з приміщенням для тимчасового проживання шляхом прибудови 3-го поверху з навісом та балконами, до будівлі НОМЕР_4 улаштований залізобетонний пандус до моря розміром 4,7 м х 9,5 м.

Відповідно до доказів, які подавались під час судового розгляду: позивач діє на підставі Статуту, затвердженого у 2004р. (а.с. 50-62, 94-108); є орендарем земельної ділянки згідно договору оренди землі від 30.03.2012р. (а.с. 40-45, 48-49); відповідач прийнятий у члени ГО "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок любителів" 20.03.2012р. (а.с. 65), є власником на підставі рішення виконкому №706 від 08.11.2012р. та свідоцтва від 16.11.2012р. літнього будинку для тимчасового проживання з цокольним поверхом та терасою загальною площею 114 кв. м, у т.ч. житлова (літня) - 43,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1, будинок НОМЕР_4 (а.с. 28-36, 46-47, 66).

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч.7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до частин 4, 5 статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності від 17.02.2011 р. №3038-VI, який набув чинності 12.03.2011р., право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування на будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

У п.п. 22, 23, 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК України).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК України.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК України, частина перша статті 60 ЦПК України).

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК України зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

Згідно зі ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду.

Суд першої інстанції правильно вважав, що позивач не виконав обов'язок доказування та вимоги ст. ст. 10, 60, 64, 179 ЦПК України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому суд взяв до уваги, що сторона позивача не подала докази щодо зазначеної у позові реконструкції з урахуванням техпаспорту (а.с. 28-36) та докази щодо зведення будівель за ангарами №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 саме відповідачем після його вступу у члени ГО.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду і вважає, що вони відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

В порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем не доведений факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, на якій розташований спірний літній будинок, самовільного будівництва в ньому та факт порушення права організації як користувача земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї позовної заяви та апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем було самовільно проведено реконструкцію спірних капітальних будівель, колегією до уваги не приймаються по вищевикладеним мотивам.

З цих же підстав не приймаються до уваги і твердження апеляційної скарги про те, що судом були порушені норми ст.376 ЦК України.

Інших правових доводів скарга не містить.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок любителів" відхилити, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф. Парапан

В.О. Панасенков