Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2015 року Рівненський міський суд

в особі головуючого

судді Кухарця В.М.

при секретарях судового засідання Теслав А.В., Герасимчук М.М.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

співвідповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договорами позики та договорами поруки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, звернувшись 06.06.2013 р. в суд із позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення боргу за договорами позики та договорами поруки, а 19.02.2014 р. - із заявою про збільшення розміру позовних вимог, просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість в сумі 992819 грн. 14 коп., з яких: 119000 грн. - основний борг, 1897 грн. 49 коп. - пеня, 153600 грн. - штраф, 718321 грн. 65 коп. - 365 відсотків річних від простроченої суми.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та з мотивів, наведених у позовній заяві, а також у заяві про збільшення розміру позовних вимог (а.с.1 - 3, 74 - 76), просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечивши тих обставин, що шляхом підписання власноручно укладав з ОСОБА_1 договір позики від 20 січня 2012 року на суму 65000 грн. й договір позики від 25 квітня 2012 року на суму 54000 грн. Проте зауважив, що частину цих коштів разом із частиною відсотків позивачу повернув, однак документально цього підтвердити не може, оскільки розписок у ОСОБА_1 не брав, довіряючи йому на слово. З приводу стягнення з нього суми боргу в розмірі 992819 грн. 14 коп., згідно обчисленої позивачем ціни позову, покладається на розсуд суду, однак в цілому такого боргу перед ОСОБА_1 не визнав, зазначивши, що в силу своїх доходів та майнового стану ніколи таких коштів позивачу не заплатить. З приводу тієї обставини, чи підписувала поручитель ОСОБА_4 разом з ним та позикодавцем ОСОБА_1 одночасно договори поруки, відповідно від 20 січня та 25 квітня 2012 року, відповідач пояснив, що з цього приводу нічого не пам'ятає.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала з мотивів, наведених нею у письмовому запереченні проти позову від 29 серпня 2013 року (а.с.43, 44), підтримавши зазначені у поданому запереченні підстави, з яких просить повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, пред'явленого в частині до неї (ОСОБА_4) про стягнення заборгованості.

З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Як вбачається з досліджених у судовому засіданні оригіналів договору позики від 20 січня 2012 року, договору позики від 25 квітня 2012 року та, відповідно, оригіналів розписок позичальника ОСОБА_3 від 20.01.2012 р., від 25.04.2012 р. про отримання ним від позикодавця ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 65000 грн. та 54000 грн., згідно пунктів 2, 3, 5, 5.1, 6, 7 обох договорів, позика передається позикодавцем позичальнику готівкою безпосередньо при підписанні сторонами цього договору та є безпроцентною; за договором від 20.01.2012 р. позичальник зобов'язався повернути позикодавцю всю суму позики до 20 липня 2012 року (шляхом сплати щомісяця до 20 числа поточного місяця чергових платежів у відповідному розмірі), а за договором від 25.04.2012 р. позичальник зобов'язався повернути позикодавцю всю суму позики до 25 листопада 2012 року (шляхом сплати щомісяця до 25 числа поточного місяця чергових платежів у відповідному розмірі); сторони передбачили, що повернення позики (її частини) підтверджується розпискою позикодавця; в разі прострочення повернення позики або її частини позичальник зобов'язався сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1% (одного відсотка) від несплаченої суми за кожен день прострочення та штраф в розмірі 20% (двадцяти відсотків) від суми договору за кожен випадок прострочення; в разі прострочення повернення позики або її частини позичальник зобов'язався сплатити позикодавцю, крім штрафних санкцій, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 365% (триста шістдесят п'ять відсотків) річних від простроченої суми відповідно до ст.625 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.1046, 1047, абз.1 ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1050 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як передбачено ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд вважає встановленою наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача ОСОБА_3, бере до уваги поданий ОСОБА_1 і не спростований ОСОБА_3 розрахунок ціни позову з урахуванням основної суми боргу, пені, штрафу та відсотків річних, що сумарно становить: за договором позики від 20.01.2012 р. - 569737 грн. 30 коп., за договором позики від 25.04.2012 р. - 423081 грн. 84 коп., а всього - 992819 грн. 14 коп.

Вказана сума підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_3, який свої зобов'язання за договорами не виконав, кошти позивачу не повернув, тим самим порушивши право ОСОБА_1 на своєчасне повернення тимчасово переданих у власність іншій особі грошових коштів, що стало підставою звернення позивача до суду за захистом своїх порушених майнових прав та інтересів.

Відтак, позивач обґрунтував зміст і підстави своїх позовних вимог такими письмовими доказами як договори позики та розписки позичальника ОСОБА_3, що є підтвердженням факту укладення між сторонами цих договорів, для яких законом (ч.1 ст.1047 ЦК) встановлена проста письмова форма.

Що стосується солідарного стягнення вищевказаної суми заборгованості зі співвідповідача ОСОБА_4, то у задоволенні позову до ОСОБА_4 слід відмовити з таких підстав.

Як передбачено пунктами 4.1 договорів поруки від 20 січня та від 25 квітня 2012 року, укладених між кредитором ОСОБА_1, поручителем ОСОБА_4 та боржником ОСОБА_3, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань по Основному договору (під якими маються на увазі договори позики від 20 січня та від 25 квітня 2012 року) боржником та поручителем.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як слідує з пункту 5 договорів позики від 20 січня та від 25 квітня 2012 року, граничним строком виконання позичальником ОСОБА_3 його зобов'язання за договором позики від 25.04.2012 р. було повернення позикодавцю ОСОБА_1 до 25 листопада 2012 року грошових коштів в сумі 7714,29 грн., чого позичальник не зробив, принаймні в суді документально не довів, що на виконання пункту 5.1 договорів позики, повернення позики (чи її частини) підтверджується розпискою позикодавця ОСОБА_1

Таким чином, оскільки у договорах поруки не було встановлено строку їх дії як певного періоду у часі (ч.1 ст.251 ЦК України) із вказівкою на певну календарну дату, а протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто з 25 листопада 2012 року до 25 травня 2013 року, кредитор ОСОБА_1 не пред'явив вимоги до поручителя ОСОБА_4 про стягнення з неї боргу за договорами позики, у задоволенні позову до співвідповідачки слід відмовити у зв'язку з припиненням договорів поруки.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.5 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, а таким є позивач ОСОБА_1, що документально підтверджується копією відповідного посвідчення (а.с.16), тому судовий збір слід стягнути в дохід держави з відповідача ОСОБА_3, визначивши розмір цього виду судових витрат за правилами п.1 ч.1 ст.80 ЦПК України та п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", а саме - за подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, яка (ціна) у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, тобто 992819,14 грн. : 100 = 9928,19 грн., але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Як передбачено ст.8 Закону України від 28 грудня 2014 року №80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік", з 01 січня 2015 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1218 грн. Відтак, три розміри мінімальної заробітної плати сумарно становлять 3654 грн., котрі слід стягнути з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково, - до ОСОБА_3.

Стягнути із ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 992819 (дев'ятсот дев'яносто дві тисячі вісімсот дев'ятнадцять) грн. 14 коп. в рахунок повернення коштів за договорами позики.

Відмовити, у зв'язку з припиненням договорів поруки, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договорами позики та договорами поруки.

Стягнути із ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в дохід держави судовий збір в сумі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Головуючий: