Справа № 761/1209/15-ц
Провадження №2/761/2705/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

12 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Нечипорук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Надра», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним, суд

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір поруки, посилаючись на те, що 06.04.2007 року між ним та відповідачем було укладено договір поруки б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 поручається перед ПАТ «КБ «Надра» за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 113/П/99/2007-840 від 06.04.2007 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваний договір поруки укладено позивачем під впливом обману з боку ОСОБА_2 так як остання запевняла, що має нерухомість, стабільний заробіток та запевняла, що відповідач не матиме жодних претензій до нього. Позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 має мінливий дохід та у випадку прострочення або невиконання нею обов'язків за кредитним договором, відповідач має право звернутися до позивача за виконання умов кредитного договору, вважає правочин вчинено під впливом обману, а тому він звернувся до суду із захистом своїх прав.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про розгляд справи повідомлялася належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

06 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 113/П/99/2007-840, відповідно до якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характер використання грошові кошти у сумі 56548 доларів США зі сплатою 12,49% річних строком на 360 місяців (а.с. 14-17).

В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором № 113/П/99/2007-840 між ОСОБА_1 та банком було укладено договір поруки б/н від 06.04.2007 року, за яким він взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язання позичальника, які виникають з кредитного договору (а.с. 11-12).

15 червня 2011 року між ОСОБА_1 та банком було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № б/н від 06.04.2007 року за яким він взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язання позичальника, які виникають з кредитного договору та додаткових угод до кредитного договору (а.с. 13).

Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником, шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконано боржником.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Тобто, чітко передбачено, що у разі невиконання зобов'язання боржником Банк вправі вимагати виконання зобов'язання не лише від боржника, а й від поручителів.

Згідно пункту 1.1. Договору поруки поручитель зобов'язується перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_2, взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 113/П/99/2007-840 від 06.04.2007 року.

Згідно пункту 1.5. Договору поруки вбачається, що позивач, як поручитель ознайомлений та погоджується з умовами Кредитного договору.

Згідно пункту 5.1. Договору поруки сторони визначають, що цей договір підписаний на добровільних засадах та відповідає намірам сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобов'язань.

Згідно пункту 5.2. Договору поруки цей договір вступає в силу з моменту його належного оформлення сторонами.

Згідно пункту 5.3. Договору поруки дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.2009 року "Про судову практику про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Виходячи з аналізу зазначених норм суд приходить висновку, що позивачем не доведено сам факт введення його в оману під час підписання договору поруки.

Кредитний договір підписаний позичальником, містить детальний опис усіх умов. Позивач, як поручитель, з умовами договору поруки був ознайомлений. В момент підписання зазначеного договору позивач отримав його примірник. Підписання договору є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до п. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на те, що позивачем при розгляді справи суду не надано належних та допустимих доказів укладення договору поруки вчинено під впливом обману, суд дійшов висновку що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись п.п. 8, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику про визнання правочинів недійсними", ст.ст. 203, 215, 216, 230 ЦК України, ст. ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Надра», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається потягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: