Справа № 369/8112/14 Головуючий у І інстанції Пінкевичн Н. С.
Провадження № 22-ц/780/610/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська
Категорія 33 17.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участі секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що є наймачем і користується квартирою за адресою АДРЕСА_1, з нею проживає її син 2011 року народження. 22 січня 2014 року з вини відповідача ОСОБА_3, який проживає поверхом вище, було залито її квартиру. Причина залиття - вийшла з ладу металопластикова труба опалення на з'єднанні до батареї в кімнаті, встановлена самостійно, без дозволу відповідних установ та дозволу експерта. В результаті залиття квартири їй завдано майнову шкоду, вартість страхового відшкодування склала 4852,79 грн.; мінімальна вартість ремонтних робіт в затопленій квартирі буде коштувати близько 45000 грн. Крім того, в результаті залиття їй та її малолітній дитині завдана моральна шкода, оскільки житло втратило свій естетичний вигляд та в квартирі встановився стійкий неприємний запах. Просила стягнути із відповідача на свою користь матеріальну шкоду 49000 грн. та моральну шкоду 5000 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом норм процесуального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 11 березня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 971, належить третій особі по справі ОСОБА_2 Державна реєстрація права власності на дану квартиру була проведена на ім'я ОСОБА_2 15 березня 2010 року згідно витягу КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області».

Згідно довідки КП «БГВУЖКГ» № 1366 від 18 липня 2014 року, виданої ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані 2 особи: ОСОБА_1 та її син.

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_4.

Згідно акту від 17 листопада 2010 року, складеного працівниками КП «Боярське ГВУЖКГ» по заяві мешканців квартири АДРЕСА_1 від 07 листопада 2010 року, за результатами огляду, проведеного 17 листопада 2010 року, мало місце залиття даної квартири, причина залиття - прорив на кухні в квартирі № 18 труби опалення, яка відходить від центрального стояка до батареї в кімнаті.

Згідно акту про залиття, аварію, що трапились на системі центрального опалення, від 23 січня 2014 року, складеного співробітниками КП «Боярське ГВУЖКГ» за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, 22 січня 2014 року мало місце залиття квартири АДРЕСА_1 з квартири № 18, причина залиття - вихід з ладу металопластикової труби опалення на з'єднанні до батареї в кімнаті (лопнув фітинг). У квартирі № 14 при обстеженні виявлено наступне: в кімнаті площею близько 18 кв.м. стеля мокра по всій площі, по стиках панелей місцями повідставала побілка, на підлозі стоїть вода, покриття на підлозі (ДВП) місцями повздувалось; на кухні площею близько 6 кв.м. стеля мокра по всій площі, стіни мокрі, шпалери місцями повідставали; у коридорі стеля по всій площі мокра, на стінах шпалери місцями повідставали, в плафоні стоїть вода; у ванній кімнаті стеля по стику панелей мокра шириною близько 0,4 м. по всій довжині, стіна, яка межує з кухнею, мокра по всій площі.

24 січня 2014 року, так як квартира АДРЕСА_1 була застрахована її власником ОСОБА_2 у АТ «АХА Страхування» на підставі договору № 368-иг/10к від 11 березня 2010 року на термін до 11 березня 2015 року, представником страхової компанії було складено Акт огляду застрахованого об'єкту, який власник квартири підписала. У даному акті зазначено, що 22 січня 2014 року в квартирі № 18 розірвало фітинг (з'єднувальну муфту) біля батареї в кімнаті, в результаті чого відбувся прорив гарячої води та залиття квартири страхувальника.

З огляду на розрахунок АТ «СК «АХА Страхування» страхового відшкодування від 23 січня 2014 року вартість відновлювального ремонту застрахованої квартири - 6167,29 грн., страхове відшкодування - 4852,79 грн. На вказаному розрахунку страхувальник, яка є власником залитої квартири, ОСОБА_2, розписалася про те, що вона з розрахунком згодна, ніяких зауважень не має.

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Як встановлено під час розгляду справи, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, яка не є позивачем у даній справі та проживає за іншою адресою, а позивач ОСОБА_1 лише користується вказаною квартирою, де зареєстроване її місце проживання.

Із огляду на вищевикладене судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що позивач в силу взятих на себе зобов'язань або вимог законодавства несе ризики знищення чи пошкодження залитої квартири, а тому відсутні підстави вважати, що затопленням саме їй було завдано матеріальної шкоди, яку позивач просила стягнута на свою користь.

Також колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме за рахунок позивача в квартирі було проведено відновлювальний ремонт і саме в тих розмірах, які нею заявлені для відшкодування.

Так, під час розгляду справи по суті позивачем не заявлялося клопотання про призначення судової експертизи для визначення вартості відновлювального ремонту, хоча право на звернення із таким клопотанням було роз'яснено судом (а. с. 33). При цьому локальні кошториси, надані обома сторонами, не можуть бути використані в якості доказів, оскільки складені особами, які не попереджалися в передбаченому законом порядку про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Також судом першої інстанції було встановлено, що спірна квартира є предметом добровільного договору страхування, за яким третя особа ОСОБА_2 отримала страхове відшкодування.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхові виплати за договором страхування життя здійснюються в розмірі страхової суми (її частини) та (або) у вигляді регулярних, послідовних виплат обумовлених у договорі страхування сум (ануїтету). Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що страховий ліміт АТ «СК «АХА Страхування» згідно з договором добровільного страхування № 368-иг/10к від 11 березня 2010 становить 262900 грн., що відповідає повній вартості квартири згідно договору купівлі-продажу від 11 березня 2010 року.

При цьому вартість матеріального збитку, завданого власнику застрахованої квартири ОСОБА_2, визначена страховою компанією, становить 6167,29 грн.

Таким чином, в силу договору про добровільне страхування відповідальність осіб, з вини яких сталося залиття квартири, починається із перевищенням страхової суми 262900 грн., розмір шкоди, визначеної АТ «СК «АХА Страхування», із якою погоджується позивач, є меншою даної страхової суми.

При цьому ОСОБА_2 не оспорювались дії страхової компанії щодо виплати їй розміру страхового відшкодування в сумі 4852,79 грн., яке не перевищує страхової суми 262900 грн., передбаченої договором добровільного страхування, укладеного між ОСОБА_2 та АТ «СК «АХА Страхування», позовні вимоги до даного відповідача заявлені не були.

Дані обставини також обґрунтовано враховані судом першої інстанції і роз'яснено позивачу та третій особі, що за умови отримання страхового відшкодування страхувальник має право на відшкодування збитків від винної особи в розмірі франшизи, однак, оскільки позивач ОСОБА_1 не є страхувальником, вона не має право також і на стягнення цієї суми.

За таких обставин суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та обґрунтовано відмовив в задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди особі, яка не є власником квартири, що є предметом договору добровільного страхування, по якому страхувальником вже отримане страхове відшкодування і розмір визначеної страховиком завданої шкоди не перевищує страхової суми.

Доводи апеляційної скарги про частковість відшкодування завданої шкоди страховиком, що, на її думку, є підставою для стягнення решти суми із відповідача, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки згідно договору добровільного страхування квартири, страхова сума охоплює всю вартість квартири і відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» не передбачає будь-якої пропорційності при виплаті страхового відшкодування.

Крім того, із страхового акту і додатку до нього не вбачається, що відшкодування є частковим. ОСОБА_2 погодилася із розрахунком страхового відшкодування і не мала до нього ніяких зауважень (а. с. 9).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Страхова компанія «АХА Страхування» не залучалося до участі в справі як третя особа, оскільки це спростовується записом в журналі судового засідання від 09 вересня 2014 року, і цього ж дня судом направлено даній особі копію позовної заяви та повідомлено про час і місце розгляду справи (а. с. 33, 35).

Колегія суддів відхиляє також доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права судом першої інстанції. Так, посилаючись на неправомірні, на думку апелянта, дії судді щодо ненадання судом відповідей на уточнюючі запитання, швидкий темп мовлення, відсутність коментарів щодо сказаного, апелянтом не зазначено, які конкретно норми ЦПК України порушено судом. Крім того, апелянт зазначав, що суд прислуховувався до адвоката відповідача, але при цьому не вказано, в чому саме це проявлялося і які негативні наслідки це мало для позивача, а тому такі доводи є безпідставними та необґрунтованими.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції в частині розгляду позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За змістом п. 5. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Підставою стягнення моральної шкоди при пред'явленні позову позивач вважала втрату її житла естетичного вигляду і підвищення вологості в ньому, а в апеляційній скарзі вказувала, що зазнала душевних страждань у зв'язку із знищенням та пошкодженням її майна, під час визначення моральної шкоди враховувалася вартість ремонтів оргтехніки та відновлення книг, що було проведено своїми силами і за власний рахунок, в тому числі батьком ОСОБА_1

Таким чином, при визначенні розміру моральної шкоди позивач поклала за основу матеріальні втрати, при цьому не довела, що пошкоджене майно дійсно належить їй на праві власності, оскільки не є власником квартири і дані обставини підлягають доказуванню.

Оскільки позивачем не наведено доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру чи інших обставин, наявність яких є необхідною умовою для покладання відповідальності за спричинення моральної шкоди, а також не доведено протиправність діяння заподіювача та вини останнього, суд правомірно відмовив також в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.