Справа № 339/272/14-ц
Провадження № 22-ц/779/36/2015
Головуючий у 1 інстанції Поляниця М.М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

секретаря: Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, усунення перешкод в користуванні коридором загального призначення шляхом зобов'язання знесення самочинно прибудованого до квартири санвузла за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Болехівського міського суду від 06 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись в суд із позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_4 про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, усунення перешкод в користуванні коридором загального призначення шляхом зобов'язання знесення самочинно прибудованого до квартири санвузла.

Рішенням Болехівського міського суду від 06 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Відмовляючи в задоволенні його позовних вимог суд безпідставно врахував акт депутатської комісії від 15.10.2012 року, відповідно до якого після облаштування санвузла прохід у найвужчому місці коридору становить 1,60 м, а отже будь-яких перешкод йому не здійснюється. При цьому не взяв до уваги законодавство у сфері містобудування, що діяло на цей момент. Крім того, суд прийняв до уваги обставини справи, встановлені рішенням Івано-Франківського апеляційного суду від 16.05.2013 року по аналогічному спору між сторонами, яке на думку апелянта є незаконним.

Апелянт також вказує, що при вирішенні спору судом застосовано положення ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», який вступив у дію 17.02.2011 року. Однак, враховуючи, що роботи по добудові санвузла виконані відповідачем у 2009 році, цей закон на спірні правовідносини не поширюється.

Неправильним є і висновок суду щодо виконання відповідачем вимог припису від 23.09.2009 року шляхом документального оформлення будівництва санвузла в 2013 році. При цьому судом не враховано, що саме за невиконання припису 06.10.2009 року ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Поза увагою суду залишилась і та обставина, що в деклараціях про початок будівництва та про готовність об'єкта до експлуатації за квітень 2013 року та відповідно у свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 15.05.2013 року зазначена адреса відповідача квартира АДРЕСА_1, тоді як згідно рішення Болехівської міської ради №159 від 30.07.2002 року їхньому будинку присвоєно №14. В той же час під №10 знаходиться нежитлове приміщення - магазин.

Одночасно оскаржуване рішення не містить будь - яких мотивів відмови в задоволенні позовної вимоги щодо скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

З цих підстав просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим, що не перешкоджає розгляду справи в його відсутності.

ОСОБА_4 доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із встановлених рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.05.2013 року обставин щодо узаконення відповідачем реконструкції існуючої комори під санвузол та відсутності доказів на підтвердження вимог позивачів щодо здійснення їм внаслідок цієї прибудови перешкод в користуванні допоміжними приміщеннями будинку. А звідси відповідно і відсутності підстав для скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видано ОСОБА_4

Колегія суддів вважає, що таке рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим виходячи з наступного.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, сторони проживають у будинку АДРЕСА_1. Зокрема, позивачі є співвласники квартири №6, а ОСОБА_4 - власником квартири №5 (а.с.49).

У зв'язку із невідповідністю квартири санітарним вимогам, ОСОБА_4 за рахунок комори та частини коридору проведено добудову приміщення під санвузол.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилались на те, що прибудова до квартири ОСОБА_4 є самочинною, внаслідок її зведення зменшилась площа допоміжного приміщення будинку - коридору загального користування, що порушує їх права як співвласників будинку.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи видно, що рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.05.2013 року скасовано рішення Болехівського міського суду від 31 січня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про знесення самовільної прибудови до квартири та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. Вказаним судовим рішенням встановлено, що на виконання вимоги Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області відповідач виготовила технічний паспорт на спірну добудову та архітектурно-будівельні матеріали. Відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» нею подано в Інспекцію ДАБК декларацію про початок виконання будівельних робіт з відповідним технічним висновком про можливість реконструкції існуючої комори під санвузол та отримала декларацію про готовність об'єкта до експлуатації (а.с. 63-64).

В ході розгляду даного спору з'ясовано, що в результаті обстеження спірної площадки виявлено, що внаслідок облаштування відповідачем санвузла має місце звуження проходу у найвужчому місці коридору до 1,60 м. Однак, при цьому позивачі не позбавлені доступу до своєї квартири, будь-яких перешкод з приводу цього не мають, що підтверджується відповідними комісійними актами. Відповідний висновок міститься також і в акті від 15.10.2012 року (а.с. 57), на спростування обставин, зазначених в якому, позивачі належних та допустимих доказів суду не представили.

Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про право власності № 3448062 від 15.05.2013 року ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, житловою площею 35,3 кв.м., загальною площею 79,3 кв.м., в розмір якої входить також спірний санвузол. Речове право відповідача на це нерухоме майно зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с. 49).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено у відкритті касаційного провадження в даній справі, а ухвалою від 02 вересня 2013 року відмовлено у допуску справи про перегляд цієї ухвали до провадження Верховного Суду України (а.с.65,66-68).

За наведених обставин твердження апелянта щодо незаконності рішення апеляційного суду не заслуговує на увагу.

Що стосується доводів апелянта відносно незаконності дозвільної документації, зокрема, декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об'єкта до експлуатації, то як вбачається з матеріалів справи (а.с.72-78) судове рішення з цього приводу відсутнє. При цьому судом також правильно дано оцінку розбіжності нумерації квартири та будинку, де проживає ОСОБА_4, що, крім того, було предметом перевірки по заяві ОСОБА_2 про перегляд рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.05.2013 року, про що 29.01.2014 року постановлено відповідну ухвалу. При цьому судом за даними паспорта ОСОБА_2 встановлено зареєстроване його місце проживання будинок АДРЕСА_1 (а.с.70-71).

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин, оскільки судом не встановлено порушення законних прав та інтересів позивачів, здійснення їм перешкод в користуванні коридором загального призначення внаслідок прибудованого відповідачем до своєї квартири санвузла, суд прийшов до правильного переконання про відмову в задоволенні цієї вимоги. Враховуючи, що позовна вимога про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно є похідною, суд обґрунтовано відмовив також і в задоволенні цієї вимоги позивачів.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Болехівського міського суду від 06 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

О.В. Пнівчук