АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/576/2015 Головуючий у 1-ій інстанції -Сенюта В. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарі Бугай О.О.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики грошей,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом та вказувала, що 16.11.2009 року між нею та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір позики грошей, відповідно до якого, відповідач отримав грошові кошти у розмірі 629.200 грн., що еквівалентно 78 650 дол. США з встановленням остаточної дати повернення позики до 16.05.2011 року. з метою забезпечення викання боргового зобов'язання, було також укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що зобов‛язання за договором позики ОСОБА_2 виконує неналежно і гроші повернув частково, позивачка просила стягнути на її користь з відповідача заборгованість по позиці в сумі 537 752 грн. 59 коп., 3 % річних у розмірі 28 596 грн. 65 коп. та пеню в розмірі 3 479 259 грн. 26 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.06.2013 року позов ОСОБА_4 задоволено та стягнуто на її користь з ОСОБА_2, заборгованість за договором позики у розмірі 537 752 грн. 59 коп., 3 % річних від простроченої суми - 28 596 грн. 65 коп. та пеню у розмірі 3 479 59 грн. 26 коп.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення процесуального права, просить рішення суду , в частині стягнення з ОСОБА_2 пені в розмірі 3 479 259 грн. 26 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 пеню в розмірі 537 752 грн. 59 коп.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, зокрема, що суд першої інстанції не взяв до уваги, посилання представника ОСОБА_2 на непогодження із розміром стягнення, зокрема на те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, а також на ту обставину, що позивачкою пропущено строк позовної давності для стягнення неустойки.

Окрім того, апелянт вказує на те, що внаслідок неналежного виконання своїх обов'язків попереднім представником ОСОБА_4 була позбавлена можливості надати суду відповідні докази майнового стану, стану виконання зобов'язання, а також письмової заяви про застосування строків позовної давності.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі,перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов‛язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов‛язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до нотаріально посвідченого договору позики грошей від 16.11.2010 року, укладеного між ОСОБА_2, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_4 на підставі довіреності, з однією сторони, та ОСОБА_2, з другої сторони, відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 629.200 грн., що еквівалентно 78.650 доларів США .

Згідно п. 1 договору позики відповідач зобов‛язався повертати гроші частинами, а саме: 18.200 грн. до 16.12.2010 року; 18.200 грн. до 16.01.2011 року; 18.200 грн. до 16.02.2011 року; 18.200 грн. до 16.03.2011 року, 18.200 грн. до 16.04.2011 року, 583.200 грн. до 16.05.2011 року,в разі зміни курсу валют сума повернення повинна рівнятися сумі в гривні,еквівалентній 67 275 дол. США,за обмінним курсом комерційних банків але не менше курсу валют на Українському міжбанківському ринку.

В разі несвоєчасного повернення позичальником однієї з виплат,він зобов‛язаний повернути позикодавцеві суму позики та неустойку в розмірі одного відсотку від усієї суми позики за кожний день прострочення.

Факт одержання суми позики підтверджується розпискою,власноручно написаною позичальником в момент передачі суми позики (а.с.8-9).

З метою забезпечення виконання зобов'язань в цей же день16.11.2010 року між сторонами, було укладено також та нотаріально посвідчено договір іпотеки квартири, за яким у забезпечення виконання зобов'язань передано чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11-14).

На виконання вимог п. 1 договору про позику грошей, відповідач ОСОБА_2 склав 16.11.2010 року розписку, про отримання ним грошових коштів у розмірі 629.200 грн. (а.с.10).

Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_2 повернув частину позики, а саме -91.447 грн. 41 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4., суд першої інстанції виходив з їх доведеності та того, що відповідач в передбачений в договорі позики строк гроші не повернув, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 537 752 грн. 59 коп.,за порушення виконання зобов'язання 3 % річних в розмірі 28.596 грн. 65 коп., та пеня за 647 днів - 3.479.259 грн. 26 коп.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції відповідно до ст.303 ЦПК ,в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені за 647 днів , що складає 3.479.259 грн. 26 коп. та вважає, що рішення суду,в цій частині підлягає зміні, з огляду на таке.

Відповідно до ст.551 ЦК України,розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду,якщо він значно перевищує розмір збитків,та за наявності інших обставин,що мають істотне значення.

Встановлено, що розмір завданих позивачці збитків,завданих в результаті неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором позики становить 556 349,24 грн. та складається з заборгованості в сумі 537 752 грн.59 коп. та 28 596 грн.65 коп. 3% річних. Стягнута ж судом неустойка - пеня 3.479.259 грн. 26 коп. значно ( в декілька разів) перевищує завданий збиток, з урахуванням чого колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені саме до розміру завданих збитків, тобто до 556 349,24 грн.

Поряд з цим, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не правильно визначено розмір пені не приймаються,оскільки як в суді першої інстанції так і при розгляді справи і апеляційній інстанції, відповідач не надав обґрунтованого та підтвердженого іншого розрахунку заборгованості.

Доводи про неможливість подання заяви про застосування строків позовної давності в суді першої інстанції також не можуть бути прийняті за підставу для скасування рішення суду, оскільки вчинення зазначеної процесуальної дії передбачено законом лише на стадії розгляду справи в суді першої інстанції і суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо вирішення цього питання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313-317,319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року, в частині стягнення пені змінити,зменшивши розмір пені стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 з 3 479 259,26 грн. до 556 349,24 грн.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів, з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді