Справа № 362/3711/14-ц Головуючий у І інстанції Орда О.О.
Провадження № 22-ц/780/1156/15 Доповідач у 2 інстанції Касьяненко
Категорія 1 10.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

10 лютого 2015 рокуколегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Антоненко В.І., Гуля В.В.,

При секретарі: Ромашині І.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 15 червня 1996 року по 13 липня 2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 Після розірвання шлюбу, вони через деякий час знову поновили подружні стосунки та продовжили проживати разом і вести спільне господарство до березня 2014 року. На даний час їх сім»я остаточно розпалась і вони проживають окремо. Під час шлюбу, 25.06.2004 року ОСОБА_1 в інтересах сім»ї придбала за договором купівлі-продажу 3/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Оскільки вищезазначена частина житлового будинку набута під час шлюбу одним із подружжя, то вона належить їм на праві спільної сумісної власності, проте відповідачка заперечує його право на вказану частину будинку. Крім того,йому стало відомо, що відповідачка має намір продати частину будинку.

Просив визнати право власності на частку в спільному майні подружжя.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/20 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду та ухвалити нове, яким зменшити частку права власності позивачу на жилий будинок АДРЕСА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду І інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді І інстанції , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд дійшов висновку, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в рівних частках.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

По справі встановлено, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.06.1996 року по 13.07.2005 року. що підтверджується і матеріалами справи, 13 липня 2005 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області 03 квітня 2014 року. Згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Васильківського в реєстрі за №1-2777, Ференець М.Г. продала, а ОСОБА_1 купила 3/10 частини житлового будинку в АДРЕСА_1, право власності на яке зареєстровано Комунальним підприємством «Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 05.07.2004 року реєстраційний номер №6350057. Згідно з довідкою №411 від 28.07.2014 року, виданої директором КП «Готельно гуртожитковий комплекс» ОСОБА_2 до 01 березня 2014 року проживав за адресою: АДРЕСА_2 разом з колишньою дружиною.

ОСОБА_2 після розірвання шлюбу продовжував проживати разом з колишньою дружиною ОСОБА_1

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч.3 ст. 368 ЦК України).

Оскільки встановлено, що спірна частина житлового будинку придбана сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ця частина будинку є об'єктом спільної сумісної власності тому, з урахуванням невизнання відповідачкою права позивача на частку в спільному майні подружжя, вимога позивача про визнання права власності на 3/20 частки будинку є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила збільшити її частку при поділі спірної частини будинку. Проте такі вимоги в суді І інстанції нею не заявлялися. У зв»язку з чим такі вимоги не можуть бути предметом судового розгляду в апеляційній інстанції, тому до уваги не приймаються.

Доводів, які б спростували висновки суду, викладені у рішенні, в апеляційній скарзі не приведено.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.308,315 ЦПК України , колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: