АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2673/15 Справа № 204/5789/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нізік О. В. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, треті особи - Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання права власності на нерухоме майна за набувальною давністю, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майна за набувальною давністю, мотивуючи тим, що у 1937 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4 побудували житловий будинок з господарчими будівлями у АДРЕСА_1, якому в подальшому було присвоєно №15. Матеріалами, що свідчать про закінчення будівництва і введення його в експлуатацію, є інвентаризаційні документи.

Зазначав, що 27 березня 1975 року за письмовою угодою його мати, ОСОБА_5, придбала у доньки зазначених вище осіб, ОСОБА_6, даний житловий будинок з прибудовами та отримала від неї наступні документи: домову книгу, акт приймання індивідуального домоволодіння, генеральний план забудови, звітний оціночний акт, проект підключення водопроводу, план щодо встановленого газу, книжку по сплаті за радіо точку, книжку по розрахункам за воду, книжку по розрахункам за електроенергію.

На даний час перелічені документи наявні лише частково.

Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 21 травня 1979 року спірному будинку присвоєно новий номер 37.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого у разі смерті належний їй будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами і земельною ділянкою, що знаходиться у АДРЕСА_2 заповідає йому, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок з господарчими будівлями, просив суд визнати за ним право власності, за набувальною давністю, на житловий будинок з господарчими будівлями у АДРЕСА_2, розташований на земельній ділянці загальною площею 523 кв.м та складається з: житлового будинку (літера А-1) 46,6 кв.м, прибудови (літера A1-1) 23 кв.м, веранди (літера а-1) 2 кв.м, прибудови (літера а1-1) 9,8 кв.м, ґанку (літера а) 0,6 кв.м, літньої кухні (літера Б) 11,5 кв.м, вбиральні (літера Г) 1,3 кв.м, сараю (літера Д) 31,6 кв.м, погребу (літера пг під Д) 31,6 кв.м, воріт, огорожі, хвіртки, колонки, в'їзду (№1-5,1).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2014 року ОСОБА_2 у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2014 року та ухвалення нового рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, зазначаючи, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що у 1937 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4 побудували житловий будинок з господарчими будівлями у АДРЕСА_1, якому в подальшому було присвоєно №15.

11 березня 1949 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали домову книгу для прописки громадян, що мешкають в будинку АДРЕСА_1 (а.с.21-40).

Відповідно до інвентаризаційної справи від 22 квітня 1966 року житловий будинок з господарчими будівлями №11 (15) тупик Давидова у м.Дніпропетровську складався з: житлового будинку (А-1), сараю (Б), убиральні (В), водопроводу (№1), забору (№2) та розташовувався на земельній ділянці площею 550 кв.м (а.с.9-13).

В матеріалах справи міститься домашня угода від 27 березня 1975 року, яка написана у простій письмовій формі та не посвідчена належним чином, в якій зазначено, що ОСОБА_6 продала ОСОБА_5 будиночок по вулиці Давидовський тупик,15, який належав раніше її матері ОСОБА_3 (а.с.42)

Також в матеріалах справи міститься домашня угода від 27 березня 1975 року, яка також написана у простій письмовій формі та не посвідчена належним чином, за якою ОСОБА_6 продала ОСОБА_5 та ОСОБА_7 будиночок АДРЕСА_1, належний її матері ОСОБА_3 (а.с.43-44)

30 травня 1978 року представником Дніпропетровського МБТІ, на підставі інструкції МЮ та МКХ УРСР від 23-25 грудня 1947 року, проведено обстеження домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1, на предмет встановлення прав власності ОСОБА_5 та ОСОБА_7

У зв'язку з чим був складений акт, з якого вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у 1977 році у місці придбаного ними будинку побудували новий будинок, в якому мешкають (а.с.17-18).

Крім того, в матеріалах справи міститься технічний паспорт на житловий будинок №37 тупик Давидова м.Дніпропетровськ, виготовлений 09 червня 2014 року ТОВ "Інститут проектування та експертизи будівництва", з якого вбачається, що у 1977 році та 1990 році за даною адресою будувались господарські будівлі та споруди (а.с.88-149).

Відповідно до листа КП "Дніпропетровське МБТІ" від 31 березня 2004 року №3249, станом на 31 грудня 2012 року в КП "Дніпропетровське МБТІ" містяться 2 інвентаризаційні справи за адресою - м.Дніпропетровськ тупик Давидова,37. Згідно матеріалів 1-ї та 2-ї інвентаризаційної справи, відомості щодо реєстрації права власності відсутні (а.с.86).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

За життя нею було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори і зареєстрований в реєстрі за №5-1738, згідно якого у разі смерті належний їй будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами і земельною ділянкою, що знаходиться у м.Дніпропетровську тупик Давидова,37, заповідає ОСОБА_2 (а.с.83)

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року №5, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом наведеної норми права позивач має довести, окрім безперервності, відкритості і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у нього відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння, відсутність інших осіб, які претендують на спірне майно.

Таким чином, зазначена норма права визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, хоча фактично поставив питання яке відноситься до інституту спадкового права, що передбачає інші правовідносини і повинно вирішуватись в іншому судовому порядку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.