Ухвала

іменем україни

4 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму, профспілкового комітету Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму про визнання незаконними наказів та рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1996 року працював у відповідача на посаді механіка по ремонту промислового обладнання УВМ. 28 листопада 2013 року його було звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважаючи своє звільнення незаконним, оскільки відсутність на роботі була викликана необхідністю забезпечення належним устаткуванням майстерні, позивач просив суд визнати незаконними накази роботодавця про накладення на нього дисциплінарного стягнення та звільнення за прогул без поважних причин; визнати незаконним рішення профспілкового комітету про надання згоди на його звільнення; поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 7 квітня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним рішення профспілкового комітету Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму від 20 листопада 2013 року про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 за прогул без поважних причин.

Визнано незаконним наказ директора Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму № 191-о від 25 листопада 2013 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_3

Визнано незаконним наказ директора Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму № 152-к від 28 листопада 2013 року про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_3

Поновлено ОСОБА_3 на посаді механіка по ремонту промислового обладнання УВМ Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму.

Стягнуто з Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 листопада 2013 року по 7 квітня 2014 року в сумі 5 650 грн 78 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2013 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що при обранні виду стягнення роботодавцем не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач не довів, що його відсутність на роботі була пов'язана з виконанням ним своїх службових обов'язків, а посилання на вік позивача та стаж його роботи не може бути підставою для поновлення його на роботі.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте висновки апеляційного суду не ґрунтуються на нормах матеріального закону та не відповідають наявним у справі доказам.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з'ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені статтею 57 ЦПК України.

Судами установлено, що відповідно до наказу Новоград-Волинського машинобудівного технікуму № 286 від 13 травня 1996 року ОСОБА_3 прийнято на роботу механіком промислового обладнання УВМ (а.с.70).

5 листопада 2013 року заступником директора технікуму ОСОБА_4 у присутності заступника директора з адміністративно-господарської роботи ОСОБА_5, інженера з охорони праці ОСОБА_6, майстра виробничого навчання ОСОБА_7 було складено акт про те, що 5 листопада 2013 року ОСОБА_3 був відсутній на роботі з 13-ї години до кінця робочого дня (а.с. 92).

6 листопада 2013 року ОСОБА_3 надав пояснення щодо відсутності на робочому місці, обґрунтовуючи свою відсутність тим, що разом із колективом перебував на заготівлі березових віників (а.с. 25).

В судовому засіданні позивач пояснив свою відсутність тим, що він займався пошуком нових світильників для станків, оскільки, старі не забезпечують виконання норм охорони праці та техніки безпеки. Зазначене підтвердили й свідки, які були допитані під час розгляду справи в суді першої інстанції.

12 листопада 2013 року Новоград-Волинський промислово економічний технікум надіслав подання голові профспілкового комітету Новогорад-Волинського промислово-економічного технікуму про отримання згоди на звільнення ОСОБА_3 за прогул (а.с. 8).

20 листопада 2013 року було проведено засідання профспілкового комітету та складено відповідний протокол № 12ё з якого вбачається, що профспілковий комітет одностайно ухвалив надати згоду на звільнення ОСОБА_3 за прогул без поважних причин.

Наказом директора Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму № 191-о від 25 листопада 2013 року прийнято попереднє рішення про застосування до ОСОБА_3 за прогул без поважних причин дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України.

28 листопада 2013 року наказом директора Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму № 152-к ОСОБА_3 звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку та заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого проступку, обґрунтовано виходив із того, що хоча позивач залишив своє робоче місце, не попередивши про це керівництво, при цьому він виконував обов'язки, передбачені його посадовою інструкцією. Крім того, судом було встановлено, що зазначеними діями позивача роботодавцю не було заподіяно шкоду, на засіданні профспілкового комітету позивач визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненні зазначеного проступку.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за скоєний проступок було накладено роботодавцем на позивача без повного з'ясування обставин справи та врахування визнання вини позивачем, щирого каяття, його віку, професійних якостей, стажу роботи та відсутності у нього дисциплінарних стягнень, є обґрунтованим.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні норм матеріального та процесуального закону.

Враховуючи викладене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2014 року скасувати, рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 7 квітня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін