АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1886/14-ц Номер провадження 22-ц/786/223/15Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Триголова В.М.,

суддів: Бондаревської С.М., Дорош А.І.,

при секретарі: Коваль А.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2014 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ленінський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2014 рокув задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предметв спору - Ленінський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, про стягнення заборгованості - відмовлено за спливом позовної давності.

Не погодившись з вказаним рішенням районного суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 04 липня 2008 року ОСОБА_2 подано до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву позичальника, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає кредитний договір, за яким їй надано кредит 12 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредиом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Картка, видана відповідачці ОСОБА_2 діє 2 роки, тобто до 2010 року.

У зв'язку з порушенням відповідачкою зобов'язань за кредитним договором на 13 березня 2014 року загальна заборгованість відповідачки перед банком, розрахована за умовами кредитного договору, склала 29 615, 53 грн., з яких: 12 462, 32грн. заборгованість за кредитом, 17 153, 21 грн. заборгованість по процентам.

Судом встановлено, що відповідач з 2010 року перестала сплачувати кошти на зазначену картку, в звязку з чим у неї почалась накопичуватися заборгованість, яка, згідно розрахунків позивача, станом на 31 березня 2014 року, утворилась заборгованість в сумі 29 615 грн. 53 коп. за кредитним договором № SAMDN5605 від 04.07.2008 року, яка складається з наступного: 12 462,32 грн. заборгованість за кредитом; 17 153, 21 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Від цієї суми заборгованості за розрахунками позивача віднімається сума, у розмірі 18 777 грн. 62 коп. станом на 31.12.2009 року, яка була стягнута згідно судового наказу від 07.04.2010 року, виданого Київським районним судом м. Полтави, та складалася з наступних складових: -12462 грн. 32 коп. заборгованість за кредитом; 4 144 грн. 50 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 800 грн. 44 коп. заборгованість по комісії за користуванням кредитом.

Судом встановлено, що відповідач з 2010 року перестала сплачувати кошти на зазначену картку, в звязку з чим у неї почала накопичуватися заборгованість, яка, згідно розрахунків позивача, станом на 31 березня 2014 року, склала 29 615 грн. 53 коп.

Від цієї суми заборгованості за розрахунками позивача віднімається сума, у розмірі 18 777 грн. 62 коп. станом на 31.12.2009 року, яка була стягнута згідно судового наказу від 07.04.2010 року, виданого Київським районним судом м. Полтави, та складалася з наступних складових: -12462 грн. 32 коп. заборгованість за кредитом; 4 144 грн. 50 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 800 грн. 44 коп. заборгованість по комісії за користуванням кредитом.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 сума заборгованості за судовим наказом Київського районного суду м. Полтави від 07.04.2010 року, з моменту пред'явлення даного виконавчого документа до виконання 02 червня 2010 року до теперішнього часу сплачується регулярними щомісячними платежами, та станом на дату розгляду справи сума заборгованості складає 8 912,07 грн., що підтверджується довідкою № 172 від 20.11.2014 року з місця роботи відповідачки ОСОБА_2

Зазначені вище обставини свідчать про те, що позивач ще в 2010 році дізнався про порушення своїх прав. Посилання представника позивача на те, що карткові рахунки відкриті на невизначений строк та при закінченні терміну дії картки, банк подовжував строк дії картки на той же термін не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п. 9.1 «Умов та правил надання банківських послуг» утримувач картки поручає банку зупинити або припинити дію картки, або відмовити у її продовженні, заміні чи видачі нової картки, якщо утримувач картки допустив більше одного разу прострочку погашення мінімального обовязкового платежу.

Крім того, п. 9.6 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачає, що при ненадходженні грошових коштів протягом 3 місяців з моменту закінчення терміну дії картки банк стягує комісію за обслуговування карткового рахунку, якщо залишок менше комісії, то розмір комісії встановлюється в розмірі залишкових коштів на картці. При нульовому залишку коштів по неактивному рахунку останній закривається.

Відповідно до п. 3.1.3 «Правил користування платіжною карткою» при закінченні терміну дії відповідної картки подовжується на новий термін, якщо раніше не надійшла заява про закриття розрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на рахунку та при виконанні інших умов продовження, передбачених договором.

Таким чином, вбачається, що відповідач порушив умови договору, не сплачував платежі, а банк в свою чергу не виконав умови договору, якими передбачено, що в разі якщо утримувач картки більше одного разу допустив прострочку погашення мінімального обовязкового платежу, то утримувач картки поручає банку зупинити або припинити дію картки, відмовити в її подовженні, заміні або видачі.

Поряд з цим, судом вірно встановлено, що у відповідності до п. 3.1.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено продовження Банком строку дії картки у разі наявності двох умов: якщо до початку місяця закінчення строку її дії не надійшла письмова заява Держателя про закриття картрахунку та при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по даному рахунку.

На рахунку ОСОБА_2 грошових коштів немає, а по закінченню строку дії картки їй нова не видавалася.

Вдповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу

Згідно ч.4 ст. 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Також, згідно з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як було вірно встановлено судом, 04 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким банк надав останній кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном дії, що відповідає строку дії картки. Строк дії карти встановлено до 2010 року.

Отже, право на позов у банку виникло після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, а саме з часу закінчення строку дії картки, тобто з 2010 року. Однак до суду з даними вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише в травні 2014 року, тобто поза межами передбаченого законом строку позовної давності.

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з заявою про застосування строку позовної давності.

З цих підстав суд вірно звернув уваги на вказані обставини та застосував наслідки сплину строку позовної давності, передбачені ч.4 ст. 267 ЦК України.

За таких обставин, судова колегія суддів дійшла до висновку, що порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2014 рокута задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"- відхилити

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2014 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: С.М. Бондаревська

А.І. Дорош