Справа № 188/2027/14-ц
Провадження № 2/188/93/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року смт. Петропавлівка

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Курочкіної О.М.

при секретарі Лукіній Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Української сільської ради про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Української сільської ради про визнання права власності на спадкове майно

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_2 виданим виконкомом Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за актовим записом № 06. їхні родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_3 виданим 03.10.1990 року Українською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області за актовим записом № 4.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабуся позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_4 виданим виконкомом Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за актовим записом № 15. Родинні відносини між батьком та бабусею позивача підтверджується витягом з актового запису про народження ОСОБА_2 виданим 17.12.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петропавлівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області.

На час відкриття спадщини ОСОБА_3 належала на праві приватної власності земельна ділянка площею - 10,210 гектари, що за призначенням відноситься до земель переданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та яка розташована на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Вищенаведена земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту серії ІІІ-ДГІ № 093212 виданого 28.12.2001 року Українською

сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області на підставі рішення 20 сесії XXIII скликання Української сільської ради за № 150а від 27.12.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Пп № 2172.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, який 25.06.2003 року було посвідчено секретарем Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за реєстровим номером 74 відповідно до якого вона заповідала належне їй на і приватної власності домоволодіння на користь сина ОСОБА_4, а земельну ділянку площею - 10,210 гектари належну їй на підставі державного акту сер ДП № 093212 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 2172 на користь сина ОСОБА_2, рідного батька позивача.

Але як вище вже було зазначено ОСОБА_2 помер ще до відкриття спадщини після смерті заповідача. За заповітом іншої особи заповідачем щодо виконання умов заповіту в його частині під призначено не було, а отже спадкування частини спадщини, яка складається із вищенаведеної земельної ділянки, повинно відбуватись законом.

ОСОБА_4 не бажає приймати спадщину в цій частині після смерті матері та не заперечує щодо її прийняття позивачем в повному об'ємі, тому його визначено в якості третьої особи за цим позовом.

Вищенаведені обставини перешкоджають позивачу в належному оформленні спадщини після смерті його бабусі.

Окрім того 28.11.2014 року на звернення позивача щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 приватний нотаріус Петропавлівського нотаріального округу Дніпропетровської області надала довідку про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через пропущення ним строку для прийняття спадщини та через відсутність у нього оригіналу правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку, що і є об'єктом спадщини. Як виявилось спадкодавцем за життя було втрачено оригінал державного акту та позивачем було пропущено строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що в сукупності також стало перешкодою позивачу у оформленні його спадкових прав.

Враховуючи зазначені обставини позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги визнав , просить розглянути справу у їх відсутність.

Треті особи проти задоволення позову не заперечу3ють, просять розглядати справу у їх відсутність.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров

4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 ЦК Україн

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визнане

заповіті, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за запої а також у разі не охоплення

заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені ст. ст. 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за з мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені піс смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої чері смерті ОСОБА_3 є її двоє рідних синів визначених нею в заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадк) частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, як були живими на час відкритгя спадщини. Тобто відповідно до такої норми права має право на спадкування та є спадкоємцем першої черги після смерті бабусі. Ал нього претендентом на спадкування земельної ділянки виступає і другий син спа, ОСОБА_4.

Відповідно до ч. З ст. 1268 Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадк на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо гі строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до довідки наданої Українською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини був зареєстрований за місцем її проживання її рідний син ОСОБА_4, тобто його можна вважати таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3.

Відповідно до ч.І ст. 1273 Цивільного Кодексу України спадкоємець за законом чи заповітом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 Цивільного Кодексу України.

Але ОСОБА_4 знаючи про існування заповіту складеного за життя його матір'ю вважав, що домоволодіння, яке вона заповідала на його користь буде успадковане ним, а земельна ділянку, яку заповідала мати його брату буде успадковане сином його брата, - позивачем, тому в шестимісячний термін не звернувся з відповідною заявою до нотаріальної контори. Таку заяву ним було посвідчено тільки 11.04.2012 року та надано до нотаріальної контори, але нотаріус йому відмовив у прийнятті такої заяви через пропущення строку для її подання.

Вищенаведені обставини перешкоджають позивачу в належному оформленні спадщини після смерті його бабусі.

Окрім того 28.11.2014 року на звернення позивача щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 приватний нотаріус Петропавлівського нотаріального округу Дніпропетровської області надала довідку про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через пропущення ним строку для прийняття спадщини та через відсутність у нього оригіналу правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку, що і є об'єктом спадщини. Як виявилось спадкодавцем за життя було втрачено оригінал державного акту та позивачем було пропущено строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що в сукупності також стало перешкодою позивачу у оформленні його спадкових прав.

Відповідно до п. 4.20 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусами провадиться на підставі документів, оформлених відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. п. 4.18. п. 4 глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до абзацу 12 Роз'яснення Міністерства Юстиції України державним та приватним нотаріусам від 15.04.2010 року у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і, як наслідок, правовстановлюючий документ відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку. Вважаю, що саме таке роз'яснення підтверджує правомірність та беззаперечність позовних вимог.

Аналогічної думки дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справа, який в п. 4 лист про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 : якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, або якщо первинна реєстрація нерухомого майна не була проведена, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України.

Відповідно до довідки наданої Українською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини був зареєстрований за місцем її проживання її рідний син ОСОБА_4, тобто його можна вважати таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3.

Відповідно до ч.І ст. 1273 Цивільного Кодексу України спадкоємець за законом чи заповітом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до п. 4.20 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусами провадиться на підставі документів, оформлених відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. п. 4.18. п. 4 глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до абзацу 12 Роз'яснення Міністерства Юстиції України державним та приватним нотаріусам від 15.04.2010 року у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і, як наслідок, правовстановлюючий документ відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку.

Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-214 ЦПК України, ст., ст. 328, 1216-1217, 1241, 1270-1273 ЦК України,суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Української сільської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний податковий номер : НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом право на земельну ділянку площею - 10,210 гектари, що за призначенням відноситься до земель переданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та яка розташована на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка належала спадкодавцю ОСОБА_3, померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі державного акту серії ІИ-ДП № 093212 виданого 28.12.2001 року Українською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області на підставі рішення 20 сесії XXIII скликання Української сільської ради за № 150а від 27.12.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 2172.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. М. Курочкіна