Справа № 2-148/2008
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2015 року Тернівський районний суд м.Кривого Рогу

у складі: головуючого, судді - Камбул М.А.

за участю секретаря - Полісес М.В.

розглянувши в порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

26.12.2006 р. та 27.11.2014р. уточнено в останній редакції, ОСОБА_1 звернувшись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПАТ „ПІВНГЗК" /далі ПАТ/, згідно якого просить стягнути відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України з ПАТ - 243 000 грн. моральної шкоди, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.

В обгрунтування вказує, що з 06.06.1968 р. по 17.02.1970 р. він працював слюсарем авто цеху №2 на ПАТ, з 04.07.1977р. працював газозварювальником та електрослюсарем, з 1985 р. водієм на автосамосвалі по вивозу гірської маси із кар'єру, в 2000 році був переведений водієм Першотравневого кар'єру, 02.10.2006 року був звільнений за власним бажанням, у зв'язку із виходом на пенсію.

Тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів внаслідок недосконалості робочого місця призвів до стійкої втрати його професійної працездатності та професійного захворювання.

Згідно акту від 06.06.2006 р. йому встановлено наступні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої ст., (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН першого-другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ст. ( з легким зниженням слуху). Вібраційна хвороба першої ст., синдром вегетативно-сенсорної полінейропатії.

Висновком МСЕК від 23.08.2006 р. йому первинно визначена стійка втрата професійної працездатності у розмірі всього 50 % , з них: 30%-ХОЗЛ, 15% по вібр.хв., 5 % по туговухості, та третя група інвалідності.

Висновком МСЕК від 02.10.2007 року йому було встановлено 50 % втрати професійної працездатності безстроково та третя група інвалідності.

Згідно п.17 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06.06.2006 р. причиною професійного захворювання стало перевищення гранично - допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Виходячи з характеру захворювання, він відчуває постійний біль та обмеження рухів в поперековому та шийному відділах хребта, біль в ліктьових та плечових суглобах, оніміння в руках, не має можливості вести активне життя, виконувати побутові справи по дому, відчуває загальну слабість, швидку втому, йому важко нахилятися, повертатися, довго рухатися, оскільки виникає задишка та кашель, що порушує його нормальні життєві зв'язки, просить стягнути з ПАТ - 243 000 грн. моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні 17.12.2014р. підтвердив обставини викладені у позові, на задоволенні позову наполягає.

Представник ПАТ за довіреністю Доценко Т.Ю. в судовому засіданні 17.12.2014р. надала письмові заперечення, які підтримала, вказує, що позивач при прийнятті на роботу був ознайомлений зі шкідливими умовами праці, за що отримував надбавки та користувався пільгами. Позивач пропрацював на підприємстві протягом тривалого строку, не виявив бажання перевестися на менш шкідливе місце праці або змінити його, тому між діями позивача та виникненням професійного захворювання є причинно-наслідковий зв'язок. Розмір моральної шкоди розраховано на підставі не діючих законодавчих норм, тому просить відмовити позивачу в задоволенні позову.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 21.08.1973 року по 24.01.1974р., та з 22.07.1985р. по 13.10.1993р. позивач працював на ПАТ водієм великовантажного автомобіля в кар'єрі ГТЦ - 2, електрогазоварювальником з 04.07.1977 р. по 23.04.1984р. ДФ-2, з 23.04.1984р. по 22.07.1985р. виробничої дільниці подрібнення сировини та шихто підготовки цеху випалу та обгрудкування, з 04.04.2000 р. по 02.10.2006р. водієм автомобіля Першотравневого кар'єру, а.с.175-180.

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06.06.2006р., а.с.181-182, позивачу ОСОБА_1 06.06.2006 р. встановлені хронічні професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої ст., (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН першого-другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ст. ( з легким зниженням слуху). Вібраційна хвороба першої ст., синдром вегетативно-сенсорної полінейропатії.

Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі всього 50 % , з них: 30%-ХОЗЛ, 15% по вібр.хв., 5 % по туговухості, та третя група інвалідності, згідно висновку МСЕК від 23.08.2006 р., а.с.183.

Висновком МСЕК від 02.10.2007 року йому було встановлено 50 % втрати професійної працездатності безстроково та третя група інвалідності,а.с.184-185.

З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей.

Відповідно до п. 22 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" № 489-V від 19 грудня 2006 року на 2007 рік зупинено дію абзацу 4 ст. 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку), підпункту "е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, абзацу 10 п. 7 ч. 7 ст. 17, п. 7 ч. 1 ст. 22 в частині надання підприємства фінансової допомоги на безповоротній основі, ч. 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" виключено підпункт "е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Оскільки право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло після набрання чинності Законом України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" зупинено дію закону в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку, то підстави для стягнення моральної шкоди з Фонду відсутні.

У рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20 рп/2008 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень п.п. "б" п.п. 4 п. 3 ст. 7 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", п. 1, абз. 3 п. 5, п. 9, абзаців 2, 3 п. 10, п. 11 розділу I Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (справа про страхові виплати) зазначено, що саме право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини.

Так, згідно ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивачу ОСОБА_1, як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06.06.2006р., а.с.181-182, встановлено хронічні професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої ст., (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН першого-другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ст. ( з легким зниженням слуху). Вібраційна хвороба першої ст., синдром вегетативно-сенсорної полінейропатії.

Виробничими факторами, що спричинили захворювання є робота протягом 25 років 2 місяців в умовах впливу пилу, 22 роки 9 місяці в умовах шуму та 14 років 9 місяців - вібрації.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Таким чином суд враховує, що при первинному огляді 23.08.2006 р. позивачу встановлено всього 50 % втрати професійної працездатності, коли відповідальність за заподіяну моральну шкоду на Фонд вже не поширювалася, тому відповідальність повинен нести роботодавець.

При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов'язаного з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, постійних болях у плечових та ліктьових суглобах,в поперековому та шийному відділах хребта, фізичних і моральних страждань позивача в зв'язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках.

Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.11-15, 187-193, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 18 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач, в 243 000 грн. завищеною.

У відповідності зі ст.79, 88 ЦПК України при частковому задоволенні позову та при звільненні позивача від сплати судового збору при зверненні до суду, слід стягнути з ПАТ на користь держави судові витрати в сумі 121,80 грн.

На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст.10,27,31,60, 79,84,88, 209 ч.3, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково, стягнути з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 - 18 000 /вісімнадцять тисяч/ грн. моральної шкоди, без врахування обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" судовий збір в сумі 121,80 грн. на користь держави.

В іншій частині позову-відмовити.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення апеляційну скаргу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м.Кривого Рогу.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: