У х в а л а

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 9 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Посилалося на те, що 10 січня 2008 року між сторонами укладений кредитний договір № DN80FJ00000222, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 40 392 доларів США зі сплатою 9,96 % річних строком до 9 січня 2028 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 10 січня 2008 року між сторонами укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_4 передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Боржник порушив умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 27 лютого 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 53 454,44 доларів США, в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки із виселенням всіх проживаючих там осіб.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2013 року позовні вимоги задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості в розмірі 427 100 грн 96 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу її ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, на умовах та в порядку, викладених в ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 9 грудня 2014 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач порушив умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Банк скористався своїм правом та звернувся до суду за захистом своїх прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилання скаржника на необґрунтованість розрахунків позивача є безпідставними, оскільки розрахунки є чіткими, зрозумілими та завірені печаткою.

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2013 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 9 грудня 2014 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 9 грудня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко