АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/126/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Первак М. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМіщенка С. В. , Трюхана Г. М.
при секретаріРибасюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 7 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання державного акта на право приватної власності на землю недійсним, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання державного акта на право приватної власності на землю недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Литвинівської сільської ради від 27 грудня 1997 року відповідачу по справі ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,3365 га для ведення підсобного господарства та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в с.Литвинівка Жашківського району Черкаської області.

Вона ж, згідно договору дарування, отримала у власність житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 що розташований на земельній ділянці 0,38 га., яка є суміжною із земельною ділянкою відповідача.

При виготовленні державного акта на земельну ділянку, з'ясувалось, що згідно збірного кадастрового плану земельних ділянок у неї залишилась земельна ділянка площею лише 0,3261 га.

Вважає, що відповідач, приватизовуючи земельну ділянку, при встановленні в натурі зовнішніх меж земельних ділянок, не повідомив про це її матір ОСОБА_8, акта узгодження меж з участю останньої не складав, чим порушив вимоги ч.3 ст. 103 ЗК України.

За вказаних обставин позивачка вважає, що відповідач самовільно захопив у неї земельну ділянку розміром 0,06 га, а тому державний акт на право приватної власності на землю 11-ЧР № 002912 необхідно визнати недійсним у судовому порядку.

Рішенням Жашківського районного суду від 7 листопада 2014 року позов ОСОБА_7 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Фактичною передумовою судового розгляду справи є наявність спору про право (для справ позовного провадження). Спір повинен мати правовий характер, тобто стосуватися прав, обов'язків, свобод чи інтересів конкретної особи.

Порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача є його суб'єктивною оцінкою фактичних правовідносин і має значення для визначення характеру правовідносин, з яких виник спір.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції, виходив з допущеної помилки у визначенні площі спірної земельної ділянки відповідача. Вказаних висновків суд дійшов приймаючи до уваги висновок експерта, наданий за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 1322/14-23 від 29.09.2014 року .

Проте, колегія суддів не може погодитись із вказаним.

За змістом ст. 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом та виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку та підставою його виникнення.

Згідно зі ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.

Встановлено, що згідно договору дарування від 28 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9, ОСОБА_7 безоплатно прийняла у власність житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці Литвинівської сільської ради від своєї матері ОСОБА_8.

Згідно довідки № 295 від 01.10.2012 р., виданої виконавчим комітетом Литвинівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, встановлено, що згідно погосподарських книг за гр. ОСОБА_10 (баба позивачки) рахувалася присадибна ділянка розміром 0, 48 га, яка перейшла в спадщину її дочці ОСОБА_8 - покійній матері позивачки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 (мати позивачки) померла.

Відповідно до акту погодження меж землеволодіння з суміжними землевласниками земельних ділянок від 3 жовтня 2001 року, межі земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_8 погоджувалися, про що свідчить підпис ОСОБА_8 - матері позивачки.

Питання про невідповідність меж земельних ділянок та їх розміри ОСОБА_8 за життя не ставила.

Відповідно до ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України із виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда; на земельну ділянку, що перевищує ці розміри (зокрема, ту, яка необхідна для її обслуговування) право власності виникає на загальних підставах та у порядку, визначеному чинним законодавством. (ст. 116 ЗК України).

Звертаючись із зазначеним позовом до суду, позивачка вказувала про те, що її права порушено відповідачем, та мають бути відновлені, шляхом визнання недійсним державного акту, виданого Литвинівською сільською радою на ім'я ОСОБА_6 на підставі ст.ст. 203, 205, 215, 216 ЦК України.

При цьому, позивачем не надано відповідних правовстановлюючих документів, які б свідчили про наявність права власності, володіння чи користування спірною земельною ділянкою. Не надано позивачем і доказів звернення у встановленому порядку за оформленням прав на спірну земельну ділянку.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає наявності порушених відповідачем конкретних існуючих прав, свобод чи інтересів позивача, що виключає можливість задоволення позову.

Крім того, оскільки державний акт на право власності на спірну земельну ділянку виданий на підставі рішення Литвинівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, то визнання державного акту недійсним неможливе без скасування рішення органу місцевого самоврядування з цього приводу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено порушене право за захистом якого було спрямоване звернення до суду, а докази, які маються в матеріалах справи були предметом дослідження суду і не дають підстав для задоволення позову.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення при неповному з'ясуванню обставин справи, що мають значення для справи, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та при невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зазначені обставини, відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення і ухвалення нового про відмову в позові, оскільки направлення справи на новий розгляд, про що просив апелянт в апеляційній скарзі, не передбачено чинним цивільно-процесуальним законодавством.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 7 листопада 2014 року у даній справі - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :