АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторсько-консалтингова група «Експерт», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати та компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування невикористаної відпустки та моральної шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 р. ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторсько-консалтингова група «Експерт» про стягнення заробітної плати та компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування невикористаної відпустки та моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 02 липня 2007 р. по 19 грудня 2011 р. перебував у трудових відносинах з товариством та займав посаду асистента аудитора, проте з ним не було проведено розрахунку при звільненні, а також не виплачено заборгованість по заробітній платі.

З урахуванням заяв про збільшення та уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, в сумі 9 723 грн. 83 коп., середню заробітну плату за час затримки розрахунку за період з 20 грудня 2011 р. по 16 липня 2014 р., в сумі 32 008 грн. 54 коп., 1 159 грн. 04 коп. компенсації за невикористану відпустку, а також моральну шкоду, в сумі 4 000 грн.

Окрім того, просив стягнути на свою користь витрати по справі, пов'язані з оплатою правової допомоги, в сумі 2 400 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, неправильне застосування та порушення норм матеріального, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши позивача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, представника відповідача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 02 липня 2007 р. перебував у трудових відносинах з ТОВ «АКГ «Експерт», й з 01 січня 2011 р. його посадовий оклад становив 1 000 грн. /а.с.5-7, 147 т.1/.

Відповідно до наказу генерального директора товариства від 19 грудня 2011 р. за №57/11 ОСОБА_2 звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.38 КЗпП України - за власним бажанням, й того ж дня йому видано трудову книжку /а.с.13 т.1/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з підстав недоведеності ОСОБА_2 існування у товариства перед ним заборгованості по заробітній платі та не проведення з ним остаточного розрахунку при звільненні.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинами справи та не узгоджуються з нормами матеріального права.

Згідно із абз.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до положень абз.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до положень ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Отже, саме на відповідача покладено обов'язок ведення бухгалтерського обліку витрат на оплату праці та доведення факту отримання робітником заробітної плати.

Зі змісту долучених до матеріалів справи податкових розрахунків сум доходу, нарахованого /сплаченого/ на користь платників податку і сум утриманого з них податку ТОВ Аудиторсько-консалтингова група «Експерт», убачається, що протягом роботи у відповідача заробітна плата ОСОБА_2 нараховувалася з розрахунку законодавчо встановленого мінімуму, зокрема, у першому кварталі 2011 р. було нараховано 3 000 грн., у другому - в сумі 2 896 грн. 04 коп., у третьому - 3 283 грн. 10 коп. та четвертому - 4 102 грн. 37 коп., що становить загальну суму 13 281 грн. 51 коп. /а.с.58-60 т.1/.

Однак, районний суд залишив поза увагою, що зазначені копії документів не можуть безспірно свідчити про отримання позивачем нарахованої заробітної плати, остільки відомостей, які б містили підпис ОСОБА_2 про отримання ним грошових коштів, до справи не долучено.

Не спростовує тверджень ОСОБА_2 про неотримання ним винагороди за виконану роботу в період з січня 2011 р. по 19 грудня 2011 р., а також компенсації за невикористану відпустку й наявність долученої до справи копії постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, затвердженої начальником Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві 17 листопада 2012 р. по факту зникнення у відповідача бухгалтерських документів, а саме - первинних документів по виплаті заробітної плати, відомостей про виплату грошей, остільки в порушенні кримінальної справи відмовлено за відсутністю складу злочину, й по своїй суті, постанова органу досудового розслідування лише засвідчує порушення відповідачем вимог закону щодо зберігання первинних бухгалтерських документів /а.с.51-53 т.1/.

За наведених підстав, не можна визнати належним доказом оплати праці ОСОБА_2 та проведення з ним остаточного розрахунку й долучені до справи звіти утримання відповідачем з нарахованої йому заробітної плати податків та обов'язкових платежів /а.с.62-69 т.1/, а також пояснення з цього приводу свідка ОСОБА_4

Не містять підпису позивача й долучені до справи товариством дублікати відомостей на виплату заробітної плати за січень-грудень 2011 р. /а.с.155-164 т.1/.

Обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись ніякими іншими засобами.

Отже, матеріалами справи доведено, щозаробітна плата відповідачем нараховувалася, однак у відповідності до трудового законодавства ОСОБА_2 виплачена не була, в той час як обов'язок по доведенню оплати праці лежить на роботодавцеві, а не робітнику.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції, як постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення, яким заявлені по справі позовні вимоги задовольнити частково.

Звертаючись у суд з позовом, з урахуванням уточнень та доповнень до нього, ОСОБА_2 просив стягнути заборгованість по заробітній платі за період з січня 2011 р. по 19 грудня 2011 р., в сумі 9 723 грн. 83 коп., а також компенсацію за невикористану відпустку, в сумі 1 159 грн. 04 коп.

Колегія суддів вважає зазначені вимоги такими, що знайшли своє підтвердження в процесі судового розгляду справи.

Відповідно до долучених до справи податкових розрахунків сум доходу, нарахованого на користь платників податку і сум утриманого з них податку, убачається, що ОСОБА_2 за 2011 р. було нараховано 13 281 грн. 51 коп. /а.с.54-61 т.1/.

Згідно пояснень представника відповідача, ОСОБА_2 при звільненні було нараховано 1 961 грн. 82 коп., з яких зарплата за відпрацьовану частину грудня 2011 р. становить 547 грн. 32 коп., а також 1 414 грн. 50 коп. компенсації за невикористану відпустку.

З урахуванням викладеного, обставин справи, а також заявлених сум, колегія суддів вважає доведеними зазначені вимоги й на користь ОСОБА_2 з ТОВ «АКГ «Експерт» вважає за необхідне стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з січня 2011 р. по день звільнення - 19 грудня 2011 р., в сумі 9 723 грн. 83 коп., а також компенсацію за невикористану відпустку, в сумі 1 159 грн. 04 коп.

Зі змісту позовних вимог убачається, що ОСОБА_2 заявлено вимогу про стягнення з товариства середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 20 грудня 2011 р. по 16 липня 2014 р., в сумі 32 008 грн.54 коп.

З урахуванням долучених до справи доказів, визначена позивачем загальна сума середнього заробітку є правильною.

Між тим, відповідно до керівних роз'яснень, які містяться у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 р. за №9 оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Матеріали справи свідчать, що з 20 грудня 2011 р. ОСОБА_2 працевлаштувався у ТОВ «Продконтракт» на посаду фахівця з внутрішнього аудиту, і його заробітна плата за період з 20 грудня 2011 р. по 30 листопада 2012 р. становила 11 176 грн. 83 коп. /а.с.174 т.2/, а з 03 грудня 2012 р. він перебуває у трудових стосунках з ПрАТ «Райз-Максимко», де по липень 2014 р. його дохід становив 32 287 грн. 66 коп. / а.с.175 т.2/.

Отже, загальна сума отриманих ОСОБА_2 грошових коштів за новим місцем роботи в період з 20 грудня 2011 р. по липень 2014 р. становила 43 464 грн. 49 коп., в той час як сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає менший розмір - 32 008 грн. 54 коп.

Враховуючи зазначені положення постанови Пленуму Верховного Суду України, а також обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав до задоволення позову в частині вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно положень ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно керівних роз'яснень, які містяться у п.3 - 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи конкретні обставини справи, доведеність порушення права позивача на своєчасну оплату праці та компенсацію інших гарантій, характер та тривалість моральних страждань, пов'язаних з порушенням трудових прав позивача, а також ступінь вини товариства, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, визначивши розмір такої шкоди, в сумі 1 000 грн.

Як убачається з матеріалів справи, 11 грудня 2013 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №2, за умовами якого адвокат прийняв на себе обов'язки здійснити представництво та надати інші види допомоги, по справі за позовом про стягнення з ТОВ «АКГ «Експерт» заробітної плати, компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування невикористаної відпустки та моральної шкоди /а.с.14 т.2/.

На виконання умов договору, того ж дня, між сторонами укладено додаткову угоду №1 про зобов'язання адвоката скласти касаційну скаргу по справі, за що визначено гонорар - 1 600 грн., й 20 грудня 2014р. сторонами складено акт про надану правову допомогу та 24 грудня 2014 р. ОСОБА_2 проведено оплату за вказані юридичні послуги, в сумі 1 600 грн., про що свідчить долучена до справи квитанція /а.с.15, 16, 46 т.2/.

29 травня 2014 р. між позивачем та адвокатом укладено додаткову угоду №2 про зобов'язання адвоката приймати участь у судовому засіданні 29 травня 2014 р., за що визначено гонорар - 800 грн., того ж дня сторони склали акт про надану правову допомогу, й 30 травня 2014 р. ОСОБА_2 проведено оплату за вказані юридичні послуги, в сумі 800 грн. /а.с.45, 47, 48 т.2/.

Положеннями ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно актів про надану правову допомогу та пояснень представника позивача, на складання касаційної скарги ним було витрачено 16 год., а відповідно до даних журналу судового засідання, судове засідання по справі за участю представника, 29 травня 2014 р. тривало з 11 год. 05 хв. до 11 год. 13 хв., тобто 8 хв. /а.с.19 т.2/.

З урахуванням граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, плата за годину роботи фахівця у галузі права не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати, що становить 487 грн. 20 коп. за годину роботи.

Отже, в рахунок компенсації витрат на правову допомогу на користь позивача підлягає стягненню за складання касаційної скарги - 1 600 грн. та 64 грн. 96 коп. за участь його представника в судовому засіданні 29 травня 2014 р. ( 8 ч 60 Ч 487, 20 = 64, 96).

Окрім того, у відповідності до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, в сумі 730 грн. 80 коп.

За наведених підстав, заявлений по справі позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторсько-консалтингова група «Експерт» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2011 року по 19 грудня 2011 року, в сумі 9 723 грн. 83 коп., відшкодування невикористаної відпустки, в сумі 1 159 грн. 04 коп., 1 000 грн. - моральної шкоди та судові витрати по справі, пов'язані з оплатою витрат на правову допомогу, в сумі 1 664 грн. 96 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторсько-консалтингова група «Експерт» в дохід держави судовий збір, в сумі 730 грн. 80коп.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/7916/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1787/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Скрипка О.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.