Справа № 308/8822/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ужгородський міський відділ Головного управління держаної міграційної служби України в Закарпатській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача - ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ужгородський міський відділ Головного управління держаної міграційної служби України в Закарпатській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: м. Ужгород, вул. Краснодонців, 12.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона - ОСОБА_1, є власником житлового будинку № 12, по вул. Краснодонців, у місті Ужгород.

Право власності на будинок стверджується договором про припинення права на аліменти для дитини у звязку з передачею права власності на нерухоме майно, що посвідчений 27 травня 2015 року приватним нотаріусом Ужгородського МНО Єгер, реєстраційний № 993, зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.05.2015 року, № витягу 38181205.

У житловому будинку зареєстрований відповідач по справі - ОСОБА_2, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, що видана КП «ЖРЕР № 4» від 22.07.2015 року № 3129.

З відповідачем до 2015 року вони були в зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15.04.2015 року у справі № 308/8148/14-ц, проте, сторони фактично не проживали у шлюбі з 2012 року.

З того часу, а саме з грудня 2012 року не проживає у житловому будинку № 12, по в Краснодонців у місті Ужгород і відповідач, що підтверджується актом про відсутність (проживання) особи за місцем реєстрації, що складено КП «ЖРЕР № 4» 22.07.2015 року за участю свідків, громадян України ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Отже, на момент звірення до суду з позовом у позивачів відсутні будь-які інші можливості для позасудового врегулювання спору, тому позивач просить суд задовольнити зазначений позов.

Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності із зазначенням, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі, мирова угода у справі не відбулася.

Відповідач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином.

Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на будинок, що розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Краснодонців, 12, належить ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, по ? частці кожному на підставі договору

про припинення права на аліменти для дитини у звязку з передачею права власності на нерухоме майно від 27.05.2015 року та зареєстроване у встановленому законом порядку відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.05.2015 № 38181205.

Зазначене право власності було їм передано їхнім батьком ОСОБА_2, який є відповідачем у цій справі.

У житловому будинку зареєстрований відповідач по справі - ОСОБА_2, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, що видана КП «ЖРЕР № 4» від 22.07.2015 року № 3129, який не проживає в ньому з грудня 2012 року (акт від 22.07.2015 року).

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2015 року у справі № 308/8148/14-ц.

Як вбачається з акту КП «ЖРЕР № 4» від 22.07.2015 року, який складено за участю свідків, громадян України ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідач з грудня 2012 року не проживає у житловому будинку № 12, по вул. Краснодонців у місті Ужгороді.

Як зазначено у ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до пункт 1 частини першої статті 346 ЦК право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

За змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися правом власності на свій розсуд.

Враховуючи вищевикладене, та те що право власності відповідача на житловий будинок за адресою: м. Ужгород, вул. Краснодонців, 12, було припинене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 243,60 грн. сплаченого судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 224 - 233 ЦПК України, ст. ст. 391, 346 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ужгородський міський відділ Головного управління держаної міграційної служби України в Закарпатській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: м. Ужгород, вул. Краснодонців, 12.

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, та такого що фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, м. Ужгород, вул. Краснодонців, 12, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, витрати із сплати судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суду Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8