У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації автомобіля, зобов'язання повернути автомобіль та звернення стягнення на рухоме майно, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в інтересах якого діє ОСОБА_8, на ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно кредитного договору від 26 грудня 2012 року ОСОБА_6 було надано кредит в сумі та на умовах, визначених у кредитному договорі та додатках до нього для придбання автомобіля марки «Тойота авенсіс» за договором купівлі-продажу від 21 грудня 2012 року, укладеного з ТОВ «Автосаміт ЛТД». Датою повернення кредиту є 25 грудня 2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 26 грудня 2012 року між банком та ОСОБА_6 був укладений договір застави, відповідно до якого відповідач надав у заставу автомобіль марки «Тойота авенсіс», 2012 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить йому на праві власності.

Відповідно до п. 6.15 договору застави, на предмет застави накладається заборона відчуження транспортного засобу. 26 грудня 2012 року відомості про забезпечувальне обтяження вказаного рухомого майна внесені в Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

Однак, ОСОБА_6 порушив зазначені умови договору і відчужив вказаний автомобіль ОСОБА_7 На даний час спірний автомобіль поставлений на облік у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Буча та м. Ірпінь при УДАІ ГУ МВС України в Київській області та належить на праві власності ОСОБА_7

Оскільки банк письмової згоди ОСОБА_6 щодо відчуження заставленого рухомого майна не надавав, а станом на 27 березня 2013 року за ОСОБА_6 наявна заборгованість за кредитом в розмірі 187 696,47 грн, тому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, звернути стягнення на майно, що є предметом застави, а саме - автомобіль марки «Тойота авенсіс», 2012 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 та передати його в заклад шляхом вилучення у ОСОБА_6 вищевказаного заставленого майна.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 липня 2013 року позов задоволено. Звернуто стягнення на майно, що є предметом застави, а саме - автомобіль марки «Тойота авенсіс», 2012 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1. Передано в заклад ПАТ «Універсал Банк» шляхом вилучення у ОСОБА_6 заставлене майно, а саме - автомобіль марки «Тойота авенсіс», 2012 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал Банк» в інтересах якого діє ОСОБА_8 просить скасувати ухвалене судове рішення апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, дане рішення не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет застави та передачі його в заклад банку, виходив із того, що в зв'язку з неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов'язань заставодержатель набув право звернення стягнення на предмет застави. Крім цього, апеляційний суд зазначив, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» ОСОБА_7 не є добросовісним набувачем, оскільки на момент придбання у ОСОБА_6 спірного автомобіля, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна були внесені відомості про обтяження спірного автомобіля.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками судів, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 26 грудня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір та додатки до нього, згідно якого ПАТ «Універсал Банк» надав ОСОБА_6 кредитні кошти в сумі та на умовах, визначених у кредитному договорі та додатках до нього, а ОСОБА_6 зобов'язався погасити кредит, сплатити проценти за користування ним, відповідні комісії, неустойку та інші платежі. Датою повернення кредиту є 25 грудня 2017 року.

Цільове призначення кредиту - на задоволення особистих потреб позичальника, як споживача, а саме на придбання ОСОБА_6 автомобіля марки «Тойота авенсіс», за договором купівлі-продажу від 21 грудня 2012 pоку, укладеного з ТОВ «Автосаміт ЛТД».

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 26 грудня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 був укладений договір застави транспортного засобу.

Відповідно до п. 6.15. договору застави на предмет застави накладається заборона щодо відчуження транспортного засобу.

Згідно з п. 1.9. договору застави встановлено, що заставодавець не має права без попередньої письмової згоди заставодержателя вчиняти будь-які дії щодо предмету застави, що можуть призвести до: відчуження предмету застави та (або) розпорядження предметом застави та (або) надання предмету застави у користування іншим особам та (або) припинення чи обмеження прав заставодержателя, які встановлені чинним договорм та (або)) чинним законодавством України.

26 грудня 2012 року відомості про забезпечувальне обтяження автомобіля марки «Тойота авенсіс», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 було внесено в Державний реєстр обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом №39619957 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с.66).

Станом на 27 березня 2013 року за ОСОБА_6 рахується заборгованість за кредитним договором в розмірі 187 696,47 грн.

Згідно повідомлення Начальника відділу РЕР по обслуговуванню м. Буча та м. Ірпінь від 27 березня 2013 року вбачається, що згідно автоматизованої бази даних автомобіль марки «Тойота авенсіс», зареєстрований за гр. ОСОБА_7, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (чч. 1, 2 ст. 590 ЦК України).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст.ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Така правові висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного суду України № 6-7цс13 від 03 квітня 2013 року

Отже, з урахуванням вказаних вимог закону, висновок апеляційного суду щодо задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави є правильним, однак залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на наступне.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувала в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказаних вимог закону не врахував, а саме не зазначив: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження, спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону; початкову ціну предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Крім того, апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, згідно з яким звернуто стягнення на автомобіль марки «Тойота авенсіс», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 та вилучено його у ОСОБА_6