У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Леванчука А.О., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом виконавчого комітету Бурштинської міської ради Галицького району Івано-Франківської області до ОСОБА_3 про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року виконавчий комітет Бурштинської міської ради Галицького району Івано-Франківської області звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 24 березня 1998 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області ухвалено рішення, яким зобов'язано виконком Бурштинської міської ради виділити до 1 липня 1998 року ОСОБА_3 трикімнатну квартиру в новозбудованому будинку в м. Бурштині. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 8 жовтня 1999 року зобов'язано виконком Бурштинської міської ради до 1 листопада 1999 року видати ОСОБА_3 ордер на вселення у трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Рішенням № 73 від 28 жовтня 1999 року виконком Бурштинської міської ради виділив ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. Разом з тим, відповідач безпідставно не отримує ордер на вселення у квартиру, не вселяється в надане житлове приміщення та не приймає фінансової участі в утриманні будинку та прибудинкової території.

У зв'язку з цим позивач просив суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача в неотриманні ордера у виконкомі Бурштинської міської ради та невселенні у виділену йому рішенням виконкому міської ради № 173 від 28 жовтня 1999 року квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача виконати рішення Галицького районного суду від 24 березня 2014 року у справі №2-241/1198 року, ухвалу Галицького районного суду від 8 жовтня 1999 року у справі №2-241/1999 та у місячний термін отримати у виконкомі Бурштинської міської ради ордер на право вселення в квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2014 року позов задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність ОСОБА_3 в неотриманні ордеру у виконавчому комітеті Бурштинської міської ради та невселенні у виділену йому рішенням виконкому міської ради № 173 від 28 жовтня 1999 року кватиру. Зобов'язано ОСОБА_3 виконати рішення суду та у місячний термін отримати у виконавчому комітеті Бурштинської міської ради ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою судді апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та постановити нову ухвалу про прийняття його апеляційної скарги.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Визнаючи апеляційну скаргу неподаною, суддя апеляційного суду виходив із того, що рішенням суду першої інстанції питання про права та обов'язки ОСОБА_4 не вирішувалося.

З цим висновком судді погодитись не можна, оскільки такий не ґрунтується на нормах процесуального права.

Як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12 при поданні апеляційної скарги особою, яка не має

передбаченого статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та ч. 3 ст. 297 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

В апеляційній скарзі на заочне рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2014 року ОСОБА_4 посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 була виділена йому 27 січня 1999 року по місцю роботи, а ОСОБА_3 була придбана інша квартира та що зобов'язання останнього отримати ордер на спірну квартиру в примусовому порядку не відповідає вимогам закону.

Тобто апеляційний суд, не врахувавши зміст вищенаведених норм права, дійшов передчасного висновку про те, що ОСОБА_4 не має права апеляційного оскарження, оскільки наведені ним в апеляційній скарзі доводи підлягали перевірці.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що ухвала судді апеляційного суду як постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню з передачею питання про відкриття апеляційного провадження на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 333, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу судді апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2015 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: А.О. Леванчук

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко