Справа №463/1204/15-ц
Провадження №4-с/463/16/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Шеремети Г. І.

при секретарі с/з- Козак О.В.

за участю заявника - ОСОБА_1

представника заявника - ОСОБА_2

представника заінтересованої особи

Личаківського ВДВС - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересованих осіб: Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій, скасування акта та постанови, суд, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою про визнання неправомірними дій державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3, які на її думку полягають у тому, що державним виконавцем неправомірно складений акт про передачу стягувачу ? частини квартири АДРЕСА_1. Просить скасувати даний акт та постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні ВП № 36309700

Скаргу мотивує тим, що відпали підстави для передачі такого майна в результаті втрати чинності звіту про оцінку майна. Постанова про передачу стягувачу ? частини квартири АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу винесена з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

У судовому засіданні ОСОБА_1, її представник скаргу підтримали в повному обсязі зазначивши, що оцінка майна проведена 08.08.2014 року, яка дійсна протягом 6 місяців, кінцевим строком її дії є 08.02.2015 року, тому після спливу цього строку неможливо було передати стягувачу ? частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі 184800 грн. Також, заявник покликалась на те, що у неї було наявне інше рухоме майно, яке можна було реалізувати, її частка квартири передана стягувачу з без дозволу Органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації, оскільки у даній квартирі зареєстрована неповнолітня особа.

Державний виконавець Личаківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 заперечила проти задоволення скарги, пояснила, що першочергово накладається арешт на кошти боржника, в разі їх відсутності, накладається арешт на транспортні засоби. Зазначила, що при здійсненні виконавчих дій, державний виконавець на свій розсуд визначає черговість стягнення майна. Крім цього, вказала, що висновок про оцінку вартості ? частини квартири АДРЕСА_1, яка належить боржнику, датований 08.08.2014 року. Боржниця отримала копію висновку 27.08.2014 року, була ознайомлена з матеріалами виконавчого провадження. 03.09.2014 року передано пакет документів на реалізацію майна. 14.11.2014 року, 18.12.2014 року, 22.01.2015 року були призначені торги, які не відбулись через відсутність цінових пропозицій. 04.02.2015 року стягувачу було направлено акт про залишення майна (частини квартири) за собою. 06.02.2015 року нею отримана згода стягувача на реєстрацію такого майна. Кінцевий день дії звіту про оцінку майна (08.02.2015 року) припадав на вихідний день, тому реєстрація заяви стягувача здійснена у перший робочий день 09.02.2015 року у відповідності до вимог ч. 5 ст. 254 ЦК України тобто у встановлений законом строк. Що стосується реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 неповнолітньої особи, то вважає, що з боку державного виконавця не допущено жодних порушень, оскільки стягувачу передано ? частки квартири АДРЕСА_1. Яка належала боржнику, а решта квартири належить на праві власності батькові неповнолітньої особи.

Оглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши доводи викладені у заяві та додатках до неї, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судові рішення відповідно до статті 124 Конституції України є обовязковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження". При цьому.

Права і обовязки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України "Про виконавче провадження". За змістом цієї норми державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України "Про виконавче провадження", заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Черговість звернення стягнення на майно, передбачена зазначеним вище Законом, має задовольняти основним принципам виконавчого провадження - найшвидшому та повному виконанню.

Судом встановлено, що Личаківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 05.02.2013 року на підставі виконавчого листа № 2/1312/1276/12 виданого 28.01.2013 року відкрито виконавче провадження № ВП 36309700 на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 213150 грн. (а.с. 50), боржнику надано строк для добровільного погашення заборгованості.

07.02.2013 року з метою повного і фактичного виконання рішення накладено арешт на все мано боржника та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 51).

У звязку з добровільним невиконанням рішення суду та у відповідності до вимог ст. 52, 57, 59 Закону України «Про виконавче провадження», держаним виконавцем накладено арешт на кошти боржника, які розміщені на відповідних рахунках (а.с 64).

Після попереджень про призначення виконання виконавчого документу складені акти опису й арешту мана боржника (а.с. 67-68, 95-96, 106-107). Після оскарження боржником вищезазначених дій державного виконавця, виконавче провадження № ВП 36309700 було зупинено. Після розгляду судом зазначених скарг, виконавче провадження відновлено.

Боржником, у виконавчому провадженні ОСОБА_1, подано заяву до Личаівського відділу ДВС ЛМУЮ від 25.03.2014 року, згідно якої вона просить першочергово провести стягнення в сумі 210000 грн. з рухомого майна, а саме реалізувати продукцію компанії «Юнід «ОСОБА_5», оскільки стягнення за рахунок житла проводиться в останню чергу.

Беручи до уваги, що запропоноване боржником майно має специфічні характеристики, на нього відсутні документи, які підтверджують право власності боржника на це майно, враховуючи вимоги закону України «Про виконавче провадження», яким визначено, що державний виконавець зобовязаний задовольнити вимоги боржника, якщо вони не порушують інтересів стягувача і не ускладнюють виконання рішення.

Така пропозиція стосовно конкретного майна не є обовязковою для державного виконавця. Це положення виходить з того, що всі дії щодо виконання зобовязань боржник міг здійснити у добровільному порядку, однак не вчинив. Тому державний виконавець може не тільки не погодитись із пропозицією боржника, а й визначити конкретне майно, яке підлягає стягненню, з урахуванням перспектив його наступної якнайскорішої реалізації.

Вчинивши вищезазначені дії, державним виконавцем передано належну боржниці частку на реалізацію у відповідності до вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження».

Майно, яке передане на реалізацію (? часки квартири боржника) не було реалізовано, у звязку з чим стягувачу запропоновано залишити за собою непродане нерухоме майно (а.с 125), на що вона погодилась (а.с. 126).

У відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», інструкції з організації примусового виконання рішень державним виконавцем 26.02.2015 року складено акт про передачу майна стягувачу (а.с. 132). Того ж дня, винесені постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та про повернення виконавчого документа стягувачеві з повідомленням про те, що виконавчий документ повертається з частковим виконанням з правом повторного предявлення.

Щодо мотивів ОСОБА_1 про закінчення строку дії висновку оцінки нерухомого майна, то суд до них ставиться критично, оскільки, як правильно зазначила державний виконавець Турко Н.О., згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Тому дії державного виконавця є правомірними.

Щодо порушення прав її неповнолітнього сина у звязку з передачею майна стягувачу, такі покликання суд вважає безпідставними оскільки, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04.11.2013 року визнано ? права власності на квартиру № 1 у буд. 134 на вул. Личаківській у м. Львові за ОСОБА_6 (чоловіком боржниці), питання про виселення боржника та неповнолітньої особи не ставиться, будь-яких претензій на ? частки квартири № 1 у буд. 134 на вул. Личаківській у м. Львові , яка належть ОСОБА_6 не предявляються (а.с. 115).

Крім того, суд бере до уваги, що згідно довідок від 22.08.2014 року, 03.09.2014 року (а.с.109, 113), від сторін виконавчого провадження не надходило скарг щодо оцінки вартості майна. Частка квартири боржника передана стягувачу в рахунок погашення боргу, за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію. Державним виконавецем винесено постанову, за фактом такої передачі та склададений акт, які є підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Беручи до уваги вищенаведене, вивчивши матеріали виконавчого провадження (а.с. 49-135), суд вважає, що державним виконавцем не порушено черговість дій щодо примусового виконання рішення суду. При складанні акту від 26.02.2015 року та винесенні постанови про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу від 26.02.2015 року у виконавчому провадженні ВП № 36309700 державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог Закону України «Про виконаве провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 209, 210, 212, 383-387 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи: Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій, скасування акта та постанови відмовити у повному обсязі.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області в порядку і строки передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Шеремета Г. І.