У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кредитної спілки «Мрія» на заочне рішення Берегівського районного суду від 03 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Мрія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а :

Кредитна спілка «Мрія» (далі по тексту - КС «Мрія») оскаржила в апеляційному порядку заочне рішення Берегівського районного суду від 03.10.2014 року, яким задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто на її користь з КС «Мрія» 15 600 грн. середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні за період 15.06.2013 року по 18.06.2014 року Вирішено питання про судові витрати. В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що судом не встановлено вину КС «Мрія» у невиплаті сум в строки визначені ст. 116 КЗпП України, а також період вказаний у позовній заяві.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що рішення Берегівського районного суду від 10.07.2013 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 10 776 грн. заборгованості із заробітної плати, 14 400 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 2000 моральної шкоди (а.с.7-9). Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 08.10.2013 року дане рішення в частині стягнення невиплаченої заробітної плати скасовано, залишивши позовну заяву в цій частині без розгляду (а.с.10, 11). При цьому причиною скасуванні рішення суду в частині стягнення заробітної плати стало те, що така позовна заява може бути пред'явлена в порядку позовного провадження тільки у випадку відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу чи скасування його судом. Також з даної ухвали суду апеляційної інстанції вбачається. що середній заробіток був нарахований за період з 18.03.2013 року по 14.06.2013 року. В подальшому, 15.11.2013 року Берегівським районним судом видано судовий наказ про стягнення з КС «Мрія» на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі в сумі 10 776 грн. (а.с.12).

Даний судовий наказ фактично було виконано 19.06.2014 року, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження (а.с.13).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні всі підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 15.06.2013 року по 18.06.2014 року.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія, оскільки він ґрунтується на нормах матеріального права.

Судом вірно встановлено, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.06.2013 року (наступний день після періоду за який стягнуто заборгованість із зарплати та середній заробіток попереднім рішенням від 10.07.2013 року) по 18.06.2014 року (день фактичного розрахунку). Дані висновки суду першої інстанції ґрунтуються на приписах ст.ст. 47, 16, 117 КЗпП України, а доводи апеляційної скарги щодо невірно визначеного періоду є безпідставними.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо невстановлення судом вини роботодавця у невиплаті заробітної плати зважаючи на наступне.

Зі статті 117 КЗпП України дійсно слідує, що відповідальність роботодавця за даною нормою настає за наявності вини.

Однак з п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що в такому випадку саме роботодавець повинен доводити відсутність своєї вини у невиплаті заробітної плати.

Ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції відповідачем не надано жодного обґрунтування щодо відсутності вини роботодавця у невиплаті заробітної плати. Таким чином, оскільки роботодавцем жодними належними та допустимим доказами не доведено відсутність його вини у невиплаті заробітної плати, то суд обґрунтовано та правомірно задовольнив позов.

Інших якихось доводів апеляційна скарга не містить.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до приписів ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Мрія» відхилити.

Заочне рішення Берегівського районного суду від 03 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді