У х в а л а

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року КС «Полтава і полтавці» звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 22 квітня 2011 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 61, згідно якого КС «Полтава і полтавці» надала кредит у сумі 10 000 грн строком на 12 місяців, а ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання погасити його з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 0,19% щоденно на залишок суми кредиту з кінцевою датою повернення 22 квітня 2012 року.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 цього ж дня між позивачем укладено з ОСОБА_5 договір поруки № 35, а з ОСОБА_4 - договір поруки № 36.

Відповідачі свої зобов'язання перед КС «Полтава і полтавці» не виконали та станом на 30 жовтня 2014 року з урахуванням уточнених позовних вимог мають заборгованість у сумі 25 309,64 грн, яку позивач просив стягнути солідарно.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь КС «Полтава і полтавці» заборгованість за кредитним договором у сумі 25 309,64 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11 березня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року змінено, зменшено суму заборгованості до 23 922,89 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявники просять скасувати рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року та змінити рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 березня 2015 року в частині стягнення 23 922,89 грн, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі взяті на себе зобов'язання перед КС «Полтава і полтавці» не виконали, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно. Апеляційний суд, в цілому погоджуючись з судом першої інстанції, зменшив суму заборгованості і виходив з того, що вимога про стягнення інфляційних втрат позивачем не заявлялася та не була предметом розгляду.

Проте з такими висновками повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 22 квітня 2011 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 61, згідно якого КС «Полтава і полтавці» надала кредит у сумі 10 000 грн строком на 12 місяців, а ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання погасити його з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 0,19% щоденно на залишок суми кредиту з кінцевою датою повернення 22 квітня 2012 року.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 цього ж дня між КС «Полтава і полтавці» укладено з ОСОБА_5 договір поруки № 35, а з ОСОБА_4 - договір поруки № 36.

ОСОБА_3 частково виконувала свої зобов'язання, а в подальшому припинила, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

27 березня 2012 року за вих. № 65 ОСОБА_3 був надісланий лист-попередження з вимогою негайно погасити заборгованість за кредитним договором.

Цього ж дня за вих. № 66 та за вих. № 67 поручителям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надіслано листи-повідомлення про порушення ОСОБА_3 зобов'язань зі сплати кредиту та нарахованих відсотків.

Відповідачі зобов'язань перед КС «Полтава і полтавці» не виконали.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (частина перша статті 628 ЦК України).

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п 2.1 договорів поруки, у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та інших платежів, що передбачені в кредитному договорі.

За змістом п. 3.1.1 договорів поруки, поручителі при порушенні боржником зобов'язання мають виконати за боржника зобов'язання протягом 7-ми банківських днів з дня направлення кредитором повідомлення поручителю про порушення, допущені боржником.

Встановивши, що боржник зобов'язань за кредитним договором належно не виконувала і поручителі за боржника її зобов'язань не виконали також, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для стягнення цієї заборгованості.

Проте, ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції не врахував, що солідарна відповідальність поручителів між собою за різними договорами поруки можлива лише у випадку, коли вона передбачена цими договорами.

Таке порушення норм матеріального права дає підстави суду касаційної інстанції вийти за межі доводів касаційної скарги.

У дійсній справі предметом розгляду є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники. На такі умови договорів поруки, що передбачали б право кредитора стягнути солідарно з поручителів заборгованість за кредитним договором, суд апеляційної інстанції не вказав.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, який при новому розгляді має встановити підстави солідарної відповідальності поручителів та врахувати змінені позовні вимоги кредитора (а.с. 142).

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 березня 2015 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко Г.І.Мостова М.І.Наумчук