УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Амеліна В.І.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з додатковою відповідальністю «Електромонтаж-466», третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про стягнення коштів, за позовом ОСОБА_4 до товариства з додатковою відповідальністю «Електромонтаж-466» про стягнення коштів та за зустрічним позовом товариства з додатковою відповідальністю «Електромонтаж-466» до ОСОБА_3 про визнання недійсними квитанцій і довідки та визнання відсутнім зобов'язання, за касаційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Електромонтаж-466» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 19 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 02 жовтня 2004 року між ним та закритим акціонерним товариством «Електромонтаж-466» (далі - ЗАТ «Електромонтаж-466»), правонаступником якого є товариство з додатковою відповідальністю «Електромонтаж -466» (далі - ТДВ «Електромонтаж-466»), було укладено договір № 7-8/22-23 ЖКБ про дольову участь у будівництві жилого будинку по АДРЕСА_1, за яким позивач зобов'язався профінансувати будівництво чотирьох квартир на третьому поверсі вказаного будинку: № 7 площею 94,47 кв. м, № 8 площею 84,31 кв. м та на сьомому поверсі - № 22 площею 58,78 кв. м і № 23 площею 94,55 кв. м. За умовами договору про дольову участь у будівництві позивач зобов'язався сплатити загальну вартість квартир у розмірі 1 090 032 грн, а виконавець зобов'язався здійснити перелік робіт, передбачений в п. 2.4 договору. 27 жовтня 2006 року між позивачем та ЗАТ «Електромонтаж-466» було укладено додаткову угоду до договору про дольову участь у будівництві, за умовами якої дольовик, зобов'язався за власний рахунок придбати дві двокімнатні та дві трикімнатні квартири і передати їх чотирьом сім'ям, проживаючим у будинках АДРЕСА_2, для вивільнення території під забудову, та відповідно виконавець при завершенні будівництва (в процесі будівництва) передає дольовику дві двокімнатні квартири №№ 8, 22а та дві трикімнатні квартири №№ 7, 23, враховуючи умови будівельної готовності відповідно до основного договору.

04 листопада 2006 року ОСОБА_3 отримав довідку про повну оплату вартості об'єктів інвестування. Відповідно до умов договору про дольову участь у будівництві предметом договору є придбання ОСОБА_3 (дольовиком) і передача відповідачем (виконавцем) оплаченого позивачем майна (квартир), що будуть створені у майбутньому.

05 квітня 2007 року між позивачем та ЗАТ «Електромонтаж-466» було укладено додаткову угоду до договору про дольову участь у будівництві, якою змінено адресу об'єкта фінансування на АДРЕСА_1.

07 травня 2007 року ОСОБА_3 уклав із ОСОБА_4 договір про уступку права вимоги за договором про дольову участь у будівництві, на підставі якого відступив ОСОБА_4 право вимоги до ЗАТ «Електромонтаж-466» щодо виконання зобов'язань за договором про дольову участь у будівництві двокімнатної квартири АДРЕСА_1, площею 58,78 кв. м та вартістю 192 924 грн 20 коп.

Листом від 16 листопада 2012 року ОСОБА_3 звернувся до ТДВ «Електромонтаж-466» з вимогою повернути йому кошти, сплачені за договором про дольову участь у будівництві, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору та не передачею йому квартир. Товариство кошти позивачу не повернуло.

Враховуючи викладене, уточнивши вимоги та посилаючись на те, що до моменту звернення до суду квартири йому не передані, ОСОБА_3 просив стягнути з ТОВ «Електромонтаж-466» з урахуванням 3 % річних та інфляційних витрат кошти в розмірі 931 652 грн 60 коп.

У листопаді 2013 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_4 звернувся з позовом до ТДВ «Електромонтаж-466» про стягнення коштів, мотивуючи вимоги тим, що на підставі договору про уступку права вимоги за договором про дольову участь у будівництві від 07 травня 2007 року ОСОБА_3 відступив йому право вимоги до ЗАТ «Електромонтаж-466» щодо виконання зобов'язань за договором про дольову участь у будівництві двокімнатної квартири АДРЕСА_1, площею 58,78 кв. м та вартістю 192 924 грн 20 коп. На підставі ст. 516 ЦК України ЗАТ «Електромонтаж-466» було повідомлено про відступлення права вимоги, про що свідчить погодження договору головою правління товариства. ОСОБА_4 зазначав про те, що ОСОБА_3 сплатив обумовлену договором вартість квартир в повному обсязі, в тому числі квартири № 22 в розмірі 192 924 грн 20 коп., ТДВ «Електромонтаж-466» не виконало взяті на себе зобов'язання та не передало квартиру ОСОБА_4, та без його згоди передало незавершений будівництвом будинок по АДРЕСА_1 третій особі - житлово-будівельному кооперативу «Сковороди-14» (далі - ЖБК «Сковороди-14») згідно з актом приймання-передачі від 09 листопада 2010 року № 1. Тому, посилаючись на наведене, просив стягнути з ТДВ «Електромонт 466» на його користь 192 924 грн. 20 коп.

У листопаді 2013 року ТДВ «Електромонтаж-466» звернулось до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсними квитанцій і довідки, визнання відсутнім зобов'язання за договором, та зобов'язання утриматись від вчинення дій. В обґрунтування вимог товариство посилалось на те, що договором про дольову участь у будівництві від 02 жовтня 2004 року на ОСОБА_3 покладено виключно цивільно-правовий обов'язок із фінансування будівництва чотирьох квартир АДРЕСА_1. Зобов'язання ТДВ «Електромонтаж-466» згідно змісту договору чітко не обумовлені. Даний договір є безстроковим. Зі змісту п. 2.1 договору вбачається, що ОСОБА_3 протягом будівництва житлового будинку зобов'язується сплатити вартість квартир, яка на момент укладення договору складає орієнтовано 1 090 032 грн та відповідно до п. 2.3 кошти сплачуються шляхом внесення необхідної суми на розрахунковий рахунок виконавця. Відповідно до додаткової угоди від 27 жовтня 2006 року № 1 до договору про дольову участь у будівництві ОСОБА_3 зобов'язався за власний рахунок придбати дві двокімнатні та дві трикімнатні квартири і передати їх чотирьом сім'ям, проживаючим у будинках АДРЕСА_2, для вивільнення території під забудову житлового будинку. ТДВ «Електромонтаж-466» вважало, що з урахуванням змісту умов Договору та змін до нього, внесення коштів на розрахунковий рахунок товариства ОСОБА_3 передбачено не було. Квитанції до прибуткових касових ордерів: № 34 від 17 березня 2006 року, № 71 від 20 червня 2006 року, № 104 від 12 жовтня 2005 року, № 132 від 27 жовтня 2005 року та № 141 від 11 листопада 2005 року, які надані ОСОБА_3 вважає недійсними, оскільки вказані квитанції ніколи керівництвом чи іншими посадовими особами ТДВ «Електромонтаж-466» не підписувались. Товариство вважало, що ОСОБА_3, працюючи в ЗАТ «Електоромонтаж-466» та зловживаючи довірою касира, змусив останню надати зазначені документи та завірив їх печаткою товариства. Пізніше, на підставі спірних квитанцій ОСОБА_3 отримав від керівництва товариства довідку про повну сплату коштів за договором. Позивач вважав, що надані квитанції не містять підпису головного бухгалтера, а підпис касира не є безумовним фактом здійснення господарської операції.

Посилаючись на викладене та уточнивши позовні вимоги, ТДВ «Електромонтаж-466» просило визнати недійсними квитанції до прибуткових касових ордерів: № 34 від 17 березня 2006 року, № 71 від 20 червня 2006 року, № 104 від 12 жовтня 2005 року, № 132 від 27 жовтня 2005 року та № 141 від 11 листопада 2005 року, про внесення ОСОБА_3 до каси товариства коштів на загальну суму 1 090 032 грн; визнати недійсною довідку від 14 листопада 2006 року, видану ЗАТ «Електромонтаж-466» ОСОБА_3; визнати відсутнім грошового зобов'язання ТДВ «Електромонтаж-466» перед ОСОБА_3 за квитанціями до вказаних вище прибуткових касових ордерів на загальну суму 1 090 032 грн; зобов'язати ОСОБА_3 утриматись від дій з вимогами повернення грошових коштів ТДВ «Електромонтаж-466» за вищевказаними прибутковими касовими ордерами.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 19 травня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ТДВ «Електромонтаж-466» на користь ОСОБА_3 931 652 грн 60 коп. Позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ТДВ «Електромонтаж-466» на користь ОСОБА_4 192 924 грн 20 коп. У зустрічному позові відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТДВ «Електромонтаж-466» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині задоволення позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позовах, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Судові рішення в частині відмови в зустрічному позові не оскаржується, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядається.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 02 жовтня 2004 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «Електромонтаж-466», правонаступником якого є ТДВ «Електромонтаж-466», було укладено договір № 7-8/22-23 ЖКБ про дольову участь у будівництві жилого будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 5), за яким ОСОБА_3 зобов'язався профінансувати будівництво чотирьох квартир на третьому поверсі вказаного будинку: № 7 площею 94,47 кв. м, № 8 площею 84,31 кв. м та на сьомому поверсі - № 22 площею 58,78 кв. м і № 23 площею 94,55 кв. м.

За умовами договору про дольову участь у будівництві ОСОБА_3 зобов'язався сплатити загальну вартість квартир у розмірі 1 090 032 грн, а ЗАТ «Електромонтаж-466» зобов'язалось здійснити за рахунок вартості квартир перелік робіт, передбачений в п. 2.4 договору.

27 жовтня 2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «Електромонтаж-466» було укладено додаткову угоду до договору про дольову участь у будівництві (а.с. 6), відповідно до якої дольовик, зобов'язається за власний рахунок придбати дві двокімнатні та дві трикімнатні квартири і передати їх чотирьом сім'ям, проживаючим в будинках АДРЕСА_2, для вивільнення території під забудову, та відповідно виконавець при завершенні будівництва (в процесі будівництва) передає дольовику дві двокімнатні квартири №№ 8, 22а та дві трикімнатні квартири №№ 7, 23, враховуючи умови будівельної готовності відповідно до основного договору.

04 листопада 2006 року ЗАТ «Електромонтаж-466» надало ОСОБА_3 довідку про повну оплату вартості об'єктів інвестування в розмірі 1 090 032 грн (а.с. 8).

Відповідно до умов договору про дольову участь у будівництві від 02 жовтня 2004 року та додаткової угоди до нього від 27 жовтня 2006 року предметом договору є придбання ОСОБА_3 (дольовиком) і передача ЗАТ «Електомонтаж-466» (виконавцем) оплаченого дольовиком майна (квартир), що будуть побудовані в майбутньому.

05 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «Електомонтаж-466» було укладено додаткову угоду до договору про дольову участь у будівництві (а.с. 7), якою змінено адресу об'єкта фінансування на АДРЕСА_1.

07 травня 2007 року ОСОБА_3 уклав із ОСОБА_4 договір про уступку права вимоги за договором про дольову участь у будівництві (а.с. 9), на підставі якого відступив ОСОБА_4 право вимоги до ЗАТ «Електромонтаж-466» щодо виконання зобов'язань за договором про дольову участь у будівництві двокімнатної квартири АДРЕСА_1, площею 58,78 кв. м та вартістю 192 924 грн 20 коп.

16 листопада 2012 року ОСОБА_3 звернувся до ТДВ «Електромонтаж-466» із вимогою повернути йому кошти, сплачені за договором про дольову участь у будівництві від 02 жовтня 2004 року на підставі квитанцій до прибуткових касових ордерів: № 34 від 17 березня 2006 року, № 71 від 20 червня 2006 року, № 104 від 12 жовтня 2005 року, № 132 від 27 жовтня 2005 року та № 141 від 11 листопада 2005 року (а.с. 17), на загальну суму 1 090 032 грн, у зв'язку з невиконанням умов договору з боку відповідача та не передачею йому квартир.

ЗАТ «Електромонтаж-466» кошти ОСОБА_3 не повернуло.

Також судами встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26 квітня 2013 року та рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 17 вересня 2013 року відмовлено в позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ТДВ «Електромонтаж- 466», ЖБК «Сковороди-14», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на квартири, зобов'язання передати квартири та відмовлено в зустрічному позові ЖБК «Сковороди-14» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТДВ «Електромонтаж-466» про визнання договорів недійсними.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 26 ЦК України).

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Як вбачається з умов договору про дольову участь у будівництві предметом договору є придбання ОСОБА_3 (дольовиком) і передача ЗАТ «Електромонтаж-466» (виконавцем) оплаченого покупцем майна (квартир), що будуть побудовані в майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 3 ст. 693 ЦК України).

Так як ОСОБА_3 на виконання умов договору про дольову участь у будівництві від 02 жовтня 2004 року сплатив кошти у строки передбачені п. п. 2.1, 2.2, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів: № 34 від 17 березня 2006 року, № 71 від 20 червня 2006 року, № 104 від 12 жовтня 2005 року, № 132 від 27 жовтня 2005 року, № 141 від 11 листопада 2005 року, в загальному розмірі 1 090 032 грн, ТДВ «Електромонтаж-466» не виконало умови договору і додаткової угоди до нього та не передало ОСОБА_3 квартир, суди дійшли обґрунтованого висновку про повернення сплачених ним коштів в розмірі вартості трьох квартир №№ 7, 8, 23.

Оскільки ОСОБА_3 на підставі договору про уступку права вимоги за договором про дольову участь у будівництві відступив право вимоги до ЗАТ «Електромонтаж-466» щодо виконання зобов'язань за договором про дольову участь у будівництві двокімнатної квартири № 22, вартістю 192 924 грн 20 коп., ОСОБА_4, суди дійшли вірного висновку про те, що її вартість підлягає стягненню на користь останнього з товариства.

Крім того, у зв'язку з тим, що договором про дольову участь у будівництві від 02 жовтня 2004 року не встановлено строк виконання зобов'язання зі сторони виконавця, до спірних правовідносин застосовуються положення ч. 2 ст. 530 ЦК України, якою передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, то боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_3 звернувся до ТДВ «Електромонтаж-466» із вимогою повернути йому кошти, сплачені за договором про дольову участь у будівництві 16 листопада 2012 року, однак ТДВ «Електромонтаж-466» у встановлений ч. 2 ст. 530 ЦК України строк зобов'язання не виконало та кошти ОСОБА_3 не повернуло, у зв'язку з чим, суди дійшли висновку про стягнення на користь останнього з товариства за період з 22 листопада 2012 року по 04 листопада 2013 року 3 % річних в розмірі 26 470 грн 82 коп. та інфляційних витрат у розмірі 18 073 грн 98 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову в зустрічному позові, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ТДВ «Електромонтаж-466» не надало доказів недійсності спірних квитанцій та довідки, а ст. ст. 203, 215 ЦК України, на які заявник посилається як на підставу позову, встановлюють підстави недійсності правочинів, тоді як квитанції та довідка не є правочинами, тому не можуть бути визнанні недійсними з заявлених підстав.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів та не дають підстав для скасування оскаржуваних рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Електромонтаж-466» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 19 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

В.І. Амелін

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко