АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/133/2015 Головуючий в І інстанції Коваль В.О.
Категорія Доповідач: Воронцова Л.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року лютого місяця 13 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця М.П.
Суддів:Воронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
При секретарі: За участю прокурора:Цулукіані І.О. Пуляєва І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Херсонської області на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12 листопада 2014 року у справі за позовом Великоолександрівської міжрайонної прокуратури, третя особа ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» до Борозенської сільської ради, ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та повернення земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2014 року Великоолександрівська міжрайонна прокуратура звернулася до суду з вище зазначеним позовом вмотивувавши необхідність захисту інтересів держави, посилаючись на те, що рішенням Борозенської сільської ради №31 від 16.12.1996 р. мешканцям с. Борозенське Великоолександрівського району Херсонської області, в тому числі ОСОБА_6 надано дозвіл на приватизацію присадибних земельних ділянок. Згідно рішення Борозенської сільської ради №60 від 17.03.2000 р. затверджено технічну документацію по складанню державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_6, яка мешкає АДРЕСА_1

28 квітня 2000 р. на підставі вказаного рішення Борозенською сільською радою ОСОБА_6 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2211 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за вищевказаною адресою.

Посилаючись на те, що відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_6 здійснено з порушенням вимог земельного та містобудівного законодавства, крім того, частина земельної ділянки, що передана їй у власність не могла бути приватизована, оскільки є землею загального користування та частина приватизованої земельної ділянки фактично перебувала у володінні і користуванні ПАТ ЕК «Херсонобленерго» під розміщенням лінії електропередач та є землями транспорту, і з останнім відповідачка не узгоджувала дане питання, позивач просив суд визнати незаконним (недійсним) рішення Борозенської сільської ради №31 від 16.12.1996 р. в частині надання дозволу ОСОБА_6 на приватизацію присадибної земельної ділянки орієнтовною площею 0,19 га за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; визнати незаконним (недійсним) рішення Борозенської сільської ради №60 від 17.03.2000 р., в частині затвердження технічної документації по складанню державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_6, який зареєстровано Борозенською сільською радою в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №6 та видано 28.04.2000 р. Борозенською сільською радою; зобов'язати ОСОБА_6 повернути до земель Борозенської сільської ради земельну ділянку площею 0,2211 га, розташовану за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, АДРЕСА_1, надану для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду заступник прокурора Херсонської області, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить її скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просить її відхилити як необґрунтовану, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, рішенням сесії Борозенської сільської ради В.Олександрівського району від 16 грудня 1996р. №31 та додатку до нього, затверджено список громадян, яким надано дозвіл на приватизацію земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, житлового будівництва та обслуговування будинку, в т.ч. ОСОБА_6 0,19га, /а.с. 7-9/.

Рішенням Борозенської сільської ради №60 від 17 березня 2000 року, затверджено технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю жителям с.Борозенське, передано їм у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства та розміщення житлового будинку і господарських споруд та видано державні акти на право приватної власності на землю відповідно до таблиці №2, у т.ч. ОСОБА_6 загальною площею 0,2211, що розміщена у АДРЕСА_1 /а.с. 10-11/.

28 квітня 2000 року Борозенською сільською радою видано Державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_6 на вище зазначену земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та зареєстровано у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6 /а.с. 12/.

Відмовляючи прокурору у задоволенні позову, суд І інстанції виходив з недоведеності порушення вимог земельного законодавства під час вирішення питання про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_8

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки до нього він дійшов повно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та матеріальним правом, що їх регулює, і вирішив спір з дотриманням норм процесуального права.

Обставинами, на які посилався прокурор, обґрунтовуючи позов та доводами його апеляційної скарги, є передання у власність ОСОБА_6 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, яка не може бути передана у приватну власність, оскільки згідно містобудівної документації вона значиться як спільний проїзд до домоволодінь по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 і відноситься до земель загального користування, та на території приватизованої земельної ділянки знаходиться повітряна лінія електропередач, яка перебуває на балансі ПАТ ЕК «Херсонобленерго», тому ця ділянка фактично перебувала у володінні і користуванні ПАТ ЕК «Херсонобленерго» і є землями транспорту, і згоди останнього на передачу у власність ОСОБА_6 цієї земельної ділянки не було отримано.

Однак, зазначені обставини не стверджені належними доказами і не знайшли підтвердження в ході розгляду справи.

Відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст.17; ч.1 ст.21 Закону України «Про основи містобудування» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (№2781-ХІІ від 16.11.1992р. №52), містобудівна документація - це система проектних та інших матеріалів, пов'язаних з прогнозуванням розвитку і планування територій, забудовою і реконструкцією населених пунктів та їх функціональних зон; містобудівна документація, затверджена у встановленому порядку, є основою для вирішення питань раціонального використання територій, регулювання розселення, розміщення всіх видів будівництва, розробки проектів конкретних об'єктів; визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється на підставі затвердженої містобудівної документації та планів земельно-господарського устрою.

Такою містобудівною документацією с.Борозенське, В.Олександрівського району є Генеральний план, затверджений протоколом №11 від 16 липня 1976 року Херсонською обласною радою народних депутатів.

Належним чином завірена викопіровка з Генерального плану, залучена до справи судом апеляційної інстанції.

Згідно пояснень начальника відділу містобудування та архітектури Великоолександрівської РДА Іосіфової О.О., на Генеральному плані с.Борозенське, який затверджено у 1976р., зміни та коригування до якого не вносилися, експлікація (буквене позначення) проїзду (провулку) між домоволодіннями по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відсутня, тому вказана земельна ділянка є землею житлової забудови, а не загального користування.

Крім того, вказана прокурором земельна ділянка, як «тупиковий проїзд», не відповідає вимогам п.3,22ДБН «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» як внутрішньоквартальний проїзд, який повинен закінчуватися кільцевими об'їздами радіусом по осі проїзду не менше 10м, або поворотним майданчиком розміром 12мХ12м для забезпечення можливості розвороту сміттєвозів, прибиральних і пожежних машин. Відсутність проїзду між домоволодіннями по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 підтверджується проектом землеустрою щодо розмежування земель державної та комунальної власності с.Борозенське від 2012 року /а.с. 21-25/.

Сільський голова Борозенської сільської ради Пигида Б.В. та землевпорядник сільради Горбенко Г.Б. також підтвердили, що на Генеральному плані села спірний проїзд не був зазначений, дана земельна ділянка є комунальною власністю, а стихійний заїзд, який утворився за рахунок земельної ділянки, наданої у користування спадкодавцеві ОСОБА_6, використовувався лише для потреб власників домоволодінь: ОСОБА_6 і ОСОБА_12, і суспільного значення для мешканців села не мав. Сільська рада дала згоду на приватизацію у рівних частках цієї земельної ділянки ОСОБА_6 і ОСОБА_12 Технічна документація на виділення земельної ділянки у власність відповідачки погоджена відділом містобудування і архітектури РДА.

Тому доводи апеляційної скарги прокурора про те, що «тупиковий проїзд» шириною 4м між домоволодіннями по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 позначений на Генеральному плані, є частиною дороги і не підлягав передачі у приватну власність, є необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Прокурор не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанції докази на підтвердження існування спірного проїзду у містобудівній документації, за наявності яких, підлягала би застосуванню до спірних правовідносин ч.6 ст. 4 ЗК України щодо неможливості передачі у колективну та приватну власність земель загального користування населених пунктів, зокрема, проїздів.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що частина приватизованої відповідачкою земельної ділянки є землями транспорту, оскільки на ній розміщені лінії електропередач, належні ПАТ ЕК «Херсонобленерго», не ґрунтуються на законі та не стверджені доказами, тому підлягають відхиленню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 69 ЗК України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), землями транспорту, зв'язку та іншого призначення визнаються землі, надані у користування підприємствам і організаціям як залізничного, автомобільного, морського, внутрішнього водного, повітряного та трубопровідного транспорту, а також підприємствам і організаціям, що здійснюють експлуатацію лінії електропередач та зв'язку.

Згідно ч.1 ст. 23 ЗК України, право власності або право постійного користування земель, посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Прокурором не надано суду доказів на підтвердження наявності у ПАТ ЕК «Херсонобленерго» державного акту на право користування спірною земельною ділянкою, тому є безпідставними його твердження про перебування вказаної земельної ділянки у користуванні третьої особи та статусу земельної ділянки, як земель транспорту.

Крім того, діюче на момент виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачало погодження з землекористувачем питання про передачу у власність належної останньому земельної ділянки іншим особам.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 69 ЗК України та п.2,4 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.1997р. №209, вздовж повітряних кабельних ліній електропередач, що проходять поза населеними пунктами, установлюється охоронна зона. Землі в межах цих зон у власників землі та землекористувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, що передбачаються правилами, затвердженими у встановленому порядку.

Як встановлено судом І інстанції, перешкод в обслуговуванні В.Олександрівському РЕЗ і ЕМ ліній електропередач, що проходять по земельній ділянці відповідачки, остання не створює і доступ до них є вільним. У разі ж наявності таких перешкод, третя особа вправі захистити свої права шляхом встановлення сервітуту щодо користування частиною земельної ділянки, необхідної для обслуговування повітряних ліній електропередач.

Слід зазначити, що позов прокурора вмотивовано порушенням інтересів держави в особі Державної інспекції сільського господарства України, до повноважень якої належить здійснення контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України, та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, однак органи якої не наділені повноваженнями щодо звернення з позовами до суду.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охоронною земель» державний контроль здійснюється шляхом проведення перевірок, розгляду звернень юридичних і фізичних осіб, і державні інспектори мають право складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріалами перевірок щодо притягнення вказаних осіб до відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що Державна інспекція сільського господарства України в Херсонській області 15 січня 2013 року склала акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за зверненням ОСОБА_12, відповідно до якого порушень вимог земельного законодавства при використанні ОСОБА_6 належної їй на праві власності земельної ділянки не встановлено, а викладене у скарзі ОСОБА_12 не знайшло свого підтвердження /а.с. 148/.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до матеріалів спостережного провадження №7/132-10 по скарзі ОСОБА_12, яке розпочато 17.03.2010р. у зв'язку з подачею останнім заяви на ім'я прокурора В.Олександрівського району про порушення законодавства та його прав при передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки, 01.04.2010р. за №7/132-10 прокурором району заявнику надано відповідь, що проведеною перевіркою порушень законодавства та підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не вбачається. Тобто, про оскаржувані рішення Борозенської сільської ради прокурору стало відомо у березні 2010 року і при зверненні з вказаним позовом до суду ним пропущено встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності звернення з позовом до суду, не зазначено причин поважності його пропуску.

Однак, враховуючи положення ч.3 ст. 267 ЦК України, та відсутності заяви відповідача про застосування строків позовної давності, зробленого до винесення судом рішення, позовна давність судом не застосовується.

Судом також не встановлено порушень інтересів держави, які б вимагали вжиття заходів прокурорського реагування та звернення з позовом до суду. Має місце не визнання ОСОБА_12 права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку, передану їй у власність та особисті взаємовідносини цих осіб, які мають право на звернення з позовом до суду.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що не ґрунтується на законі, не стверджена доказами, висновки суду не спростовує і підлягає відхиленню, а рішення суду І інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області відхилити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: