Справа № 1318/2480/12 Головуючий у 1 інстанції: Кравців В.І.
Провадження № 22-ц/783/575/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря - Іванової О.О.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 9 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про усунення перешкод, зобов'язання до дій -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_8 звернувся до суду із зазначеним позовом. З урахуванням уточнених вимог просив вселити його з сім'єю в житловий будинок на АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні будинком шляхом звільнення відповідачами житлового приміщення площею 27,7 кв. м і не чинити перешкод в користуванні кухнею та ванною кімнатами.

Зазначав, що після ухвалення рішення про повернення спірного будинку попереднім власникам в порядку поновлення прав реабілітованих він набув його у власність в порядку спадкування, 01.02.2002 року зареєстрував своє право власності у встановленому порядку. Рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради №352 від 17.10.2013 року будинок знятий з балансу, визнаний індивідуальним житловим будинком.

Так як відповідачі не звільняють у добровільному порядку зайнятий будинок, чинять перешкоди у вселенні, то просив захистити його право власності у судовому порядку.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Вселено ОСОБА_8 у спірний будинок. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 не чинити позивачу перешкод в користуванні житловим приміщенням площею 27,7 кв. м, кухнею і ванною кімнатою.

Рішення оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Зазначає, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам, а також порушив норми матеріального і процесуального права. Зокрема посилаються на те, що у встановленому порядку вселилися в житло, віднесене до державного житлового фонду, зареєстрували своє місце проживання, користувалися ним відповідно до норм житлового законодавства. Жодних підстав, передбачених Житловим кодексом України, для вселення іншої сім'ї в їх квартиру і виділення їм однієї кімнати не має. Готові звільнити житло за умови виділення їм рівноцінного житла.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підтримання скарги, представників ОСОБА_8 ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів знаходить законні підстав для її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що спірний будинок АДРЕСА_1 є одноквартирним будинком, який складається із трьох житлових кімнат, приміщеннями загального користування під літ. 1-3, 1-4, 1-6, 1-9.

Станом на 28.08.2012 року в будинку зареєстровані: ОСОБА_9, 1919 року народження, з 30.06.1965 року; ОСОБА_2, 1949 року народження, з 03.10.1974 року; ОСОБА_6, 1978 року народження, з 06.06.1978 року, ОСОБА_7, 1974 року народження, з 20.03.1975 року і ОСОБА_3, 1994 року народження з 11.07.1994 року.

Відповідно довідки ЖЕК №2 від 22.05.2012 року станом на 30.06.1965 року наймачами квартири були ОСОБА_10 та його дружина ОСОБА_9.

Договір найму житла ОСОБА_10 уклав із ЖЕК №2 01.10.1970 року.

Із матеріалів справи убачається, що на підставі рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради від 27.07.1995 року №170 спірний будинок було повернуто спадкоємцеві реабілітованої особи - ОСОБА_11, матері ОСОБА_8, який набув це нерухоме майно в порядку спадкування і 01.02.2002 року зареєстрував його у встановленому порядку.

Задовольняючи позов ОСОБА_8, суд першої інстанції вважав правильним його обґрунтування на підставі норм матеріального права, які захищають право власності.

Частиною першою статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого примі щення в будинках державного чи громадського житлово го фонду або в будинках житлово-будівельних кооперати вів.

Як зазначалося вище, сім'я ОСОБА_10 одержала у безстрокове користування у встановленому порядку жиле примі щення в будинку АДРЕСА_1, який у той час належав до державного житлово го фонду.

Із вимог ОСОБА_8 убачається, що позивач просив суд вселити його з сім'єю в житловий будинок на АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні будинком шляхом звільнення відповідачами житлового приміщення площею 27,7 кв. м і не чинити перешкод в користуванні кухнею та ванною кімнатами.

Позов обґрунтовував приписами ст. 387 ЦК України, які передбачають право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння та ст. 391 того ж Кодексу, яка захищає право власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння.

Аналіз вимог позивача та наведених вище норм приводить до висновку про неможливість одночасного пред'явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (оскільки віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого невласника) і усунення перешкод у здійсненні права користування та розпо рення своїм майном (оскільки негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавлен ням володіння).

Отже, за своєю правовою природою спір є віндикаційним і має вирішуватися в порядку ст. 387 ЦК України.

Відповідно до наведеної вище норми власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як зазначалося вище, відповідач ОСОБА_9 із покійним чоловіком ОСОБА_10 та сином, відповідачем ОСОБА_2, правомірно вселилися у спірне житло згідно обміну жилими приміщенням, основний квартиронаймач ОСОБА_10 в 1970 році уклав із ЖЕК №2 договір найму і користуються, разом із проживаючими в квартирі іншими відповідачами, цим житлом відповідно до норм житлового законодавства.

Отже, правомірність користування відповідачами спірним жилим приміщенням усуває можливість витребування ОСОБА_8 майна в порядку ст. 387 ЦК України.

Не може бути вселеним ОСОБА_8 у спірне житло, кімнату площею 27,7 кв. м., з правом користування разом із відповідачами нежитловими приміщеннями під літ. 1-3, 1-4, 1-9 (ванною кімнатою, кухнею тощо) згідно житлового законодавства.

Так, для вселення ОСОБА_8 у кімнату площею 27,7 кв. м. відповідачі (які фактично складаються із 4 сімей: ОСОБА_9 - прабаба; ОСОБА_2 - її син; ОСОБА_6 і ОСОБА_12 - внук і правнучка відповідно; ОСОБА_7 і ОСОБА_3 - внучка і правнучка відповідно) повинні бути вселені у дві кімнати площею по 18,5 та 19 кв. м., не відповідатиме нормам забезпеченості житлом, санітарно - технічним вимогам до житла, а спільне користування нежитловими приміщеннями з чужою особою моральним засадам суспільства.

Із матеріалів справи убачається, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 18.07.2014 року зобов'язано Самбірську міську раду надати відповідачам у цій справі рівнозначне, благоустроєне житло для проживання в межах м. Самбора Львівської області, яке повинно складатися з не менш трьох кімнат загальною площею 98,5 кв. м., житловою - 65,5 кв. м., у зв'язку з переселенням їх з житлового приміщення, яке повернуто реабілітованому.

Отже, право власника на спірне майно може бути захищене лише у випадку додержання житлових прав відповідачів шляхом надання їм у встановленому порядку житла, вказаного у рішенні апеляційного суду Львівської області від 18.07.2014 року.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 9 жовтня 2014 року в частині вселення ОСОБА_8 у житловий будинок АДРЕСА_1 та про зобов'язання ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_8 в користуванні житловим приміщенням площею 27,7 кв. м, позначеним на поверховому плані під літ. 1-6 і кухнею та ванною кімнатою, що позначені на поверховому плані під літ. 1-9, 1-3, 1-4 скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні цього позову ОСОБА_8 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: