Ухвала

іменем україни

4 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-6» до ОСОБА_3, третя особа - Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація, про усунення перешкод та виселення, за касаційною скаргою житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-6» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Житлово-будівельний кооператив «Будівельник-6» (далі - ЖБК «Будівельник-6») звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3, мотивуючи його тим, що квартира АДРЕСА_1 була побудована за рахунок внесків членів кооперативу та перебуває в його власності, як юридичної особи. Вищезазначена квартира була надана у тимчасове користування ОСОБА_3 на підставі ордеру на період її роботи у кооперативі двірником. В якості компенсації за роботу двірником відповідач була прийнята до складу членів кооперативу, що дало їй змогу отримати у власність квартиру АДРЕСА_2, куди ОСОБА_3 була переселена рішенням загальних зборів кооперативу від 16 вересня 2013 року за умови добровільного виселення з кооперативної квартири АДРЕСА_1. Проте відповідач у встановленому порядку спірну квартиру не звільнила, чим чинить перешкоди у користуванні майном кооперативу. З огляду на зазначене, позивач просив суд усунути перешкоди в користування спірною квартирою шляхом примусового виселення відповідачки без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року в задоволенні позову ЖБК «Будівельник-6» відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ЖБК «Будівельник-6» просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив з того, що відповідач займає спірну квартиру на підставі ордеру на заняття службового приміщення, виданого у визначеному законом порядку, а тому відповідно до вимог ст.ст. 124, 125 ЖК України не може бути виселена без надання іншого житлового приміщення.

Проте погодитися із такими висновками судів попередніх інстанцій не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що ОСОБА_3 з 2 січня 1977 року по 24 вересня 1987 року та з 23 серпня 1989 року по 5 лютого 2001 року працювала у ЖБК «Будівельник-6» двірником.

На підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів від 27 листопада 1978 № 594 «Про затвердження пропозиції правління житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-6» про надання службової житлової площі в однокімнатній квартирі площею 17,7 кв. м по АДРЕСА_1 у кількості 2 осіб» відповідачці 11 грудня 1978 року виконавчим комітетом Дніпровської районної ради народних депутатів було видано ордер на заняття службового приміщення у вигляді квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 3 ст. 19 Закону «Про кооперацію» кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до п. 1 Статуту ЖБК «Будівельник-6» (далі - Статут) кооператив організований з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва одного дев'ятиповерхового будинку на 162 квартири за власні кошти членів кооперативу, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком.

Згідно зі ст. 5 Статуту кооператив діє на підставі Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 30 квітня 1985 року № 186.

Відповідно до положень ст. 19 Примірного статуту жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності (крім квартир у цьому будинку, за які громадянами повністю внесено пайові внески) і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним як у цілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про виселення із службових жилих приміщень необхідно встановлювати, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових. При цьому слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради про включення їх до числа службових.

Як вбачається з листів Головного управління житлового забезпечення Київської міської ради, Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, квартира АДРЕСА_1 не значиться службовою. Крім того, роз'яснено, що виділення службового приміщення у будинках житлово-будівельних кооперативів законодавством не передбачено (а.с. 31-33).

Згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 19 лютого 1990 року № 165 «Про вирішення окремих житлових питань по ЖБК» рішенням загальних зборів членів житлово-будівельних кооперативів було вирішено надати ОСОБА_3 на родину з п'яти осіб однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 площею 18,29 кв. м замість спірної однокімнатної квартири АДРЕСА_1 у цьому ЖБК (а.с. 34).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог статей 212-214 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не повно встановив обставини справи, не визначився з характером спірних правовідносин, що виникли між сторонами та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не з'ясував, чи було включено спірне житлове приміщення у визначеному законом порядку до числа службових; не врахував, що згідно з рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 19 лютого 1990 року № 165 ОСОБА_3 на родину з п'яти осіб замість спірної квартири була надана інша однокімнатна квартира в цьому ж будинку та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, не надав відповіді на доводи апеляційної скарги та не спростував їх, пославшись лише на те, що суд першої інстанції правильно застосував положення ст. ст. 124,125 ЖК УРСР, та передчасно залишив рішення місцевого суду без змін.

Ураховуючи, що суди не встановили фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-6» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін