Провадження № 22-ц/780/491/15 Доповідач у 2 інстанції Антоненко
Категорія 29 13.01.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

13 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Сержанюка А.С., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Токар Т.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, посилаючись на те, що 18 травня 2014 року він знаходився на велосипедній прогулянці за межами міста Біла Церква. З собою на прогулянку взяв належну йому собаку мисливської породи «російсько-європейська лайка». Коли вони рухались в межах села Глибочка, Білоцерківського району, Київської області він відпустив собаку з повідка, так як ніякої загрози та небезпеки оточуючим вона не несла. Через деякий час його собака вибігла з кущів у зубах з дохлою куркою. В цей час з»явився на належному йому автомобілі «Рено-Логан» житель с.Глибочка громадянин ОСОБА_2, і коли побачив його собаку, він здійснив наїзд на неї, чим заподіяв тілесні ушкодження собаці, після чого покинув місце пригоди. При огляді собаки у ветеринарній клініці був встановлений діагноз «перелом хребта», в зв»язку з чим собака стала інвалідом. Для того щоб полегшити життя собаці позивач був змушений придбати їй інвалідний візок та затратив на її лікування грошові кошти. Тому просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду у розмірі 4 761, 45 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 18 травня 2014 року позивач знаходився на велосипедній прогулянці за межами міста Біла Церква. З собою на прогулянку він взяв належну йому собаку мисливської породи «російсько-європейська лайка». Коли вони рухались в межах села Глибочка, Білоцерківського району, Київської області, позивач відпустив собаку з повідка. У цей час відповідач ОСОБА_2, керуючи належним йому автомобілем марки «Рено-Логан», здійснив наїзд на собаку позивача, внаслідок якого собака отримала тілесні ушкодження у вигляді перелом хребта. Ветеринарними лікарями було рекомендовано придбати для собаки інвалідний візок. 18 червня 2014 року позивач придбав для собаки такий візок вартістю 4200 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з положень ст. ст. 179, 180, 1187 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 4, 9 , 22 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» та прийшов до неправильного висновку про те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

З таким висновком суду повністю погодитись не можна, оскільки він суперечить вимогам закону та обставинам справи.

Суд прийшов до помилкового висновку про те, що у позивача відсутні будь-які дані про автомобіль, який здійснив наїзд, однак дану обставину було встановлено у суді першої інстанції та підтверджено відповідачем, що саме його автомобіль здійснив наїзд.

З матеріалів справи вбачається, що факт наїзду відповідача автомобілем на собаку позивача встановлений працівниками міліції, що підтверджується висновком начальника СДІМ Білоцерківського МВ ГУ МВС України у Київській області від 19 липня 2014 року (а.с. 20 - 21). З цього висновку вбачається, що працівниками міліції було встановлено як факт наїзду на собаку, так і особу, яка скоїла цей наїзд. Відповідач ОСОБА_2 у своїх поясненнях працівникам міліції підтвердив даний факт, посилаючись на те, що наїзд на собаку він вчинив по необережності, не встигнувши загальмувати.

З наявних у справі доказів також вбачається, що внаслідок наїзду собака отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому хребта. Ветеринарними лікарями було рекомендовано придбати для собаки інвалідний візок. 18 червня 2014 року позивач придбав для собаки такий візок вартістю 4200 грн. (а.с. 7, 11, 12).

Відповідно до положень ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз»ясень п.4 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки обов»язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ним і шкодою є безпосередній причинний зв»язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

За наведених обставин колегія суддів прийшла до висновку про те, що відповідач зобов»язаний відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну внаслідок наїзду на собаку.

Оскільки по справі встановлено, що заподіянню шкоди сприяла груба необережність позивача, який залишив собаку без належного контролю за її поведінкою, відповідно до положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України розмір відшкодування шкоди зменшується до 2000 грн.

В решті, колегія суддів вважає, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2014 року підлягає залишенню без змін, висновки викладені в апеляційній скарзі, щодо інших позовних вимог не відповідають обставинам справи та не підтверджені належними та допустимими доказами, які-б могли слугувати для їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2014 року в частині відмови у відшкодуванні матеріальних збитків скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення .

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині відшкодування матеріальних збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 200 (двісті) гривень.

В решті рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: