Справа № 369/193/15-ц
Провадження № 2-о/369/12/15
У Х В А Л А

іменем України

17 лютого 2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2, про встановлення факту, що право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку посвідчувалось Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21 березня 2008 року,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться справа за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2, про встановлення факту, що право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку посвідчувалось Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21 березня 2008 року, у якій заявник зазначав, що на підставі цивільно-правового договору він набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, внаслідок чого ОСОБА_1 замовив на своє ім'я виготовлення Державного акту на право власності на земельну ділянку, який був виданий 21 березня 2008 року серії НОМЕР_1, та зареєстрований за № 48. Жодного разу ОСОБА_1 не звертався за видачею дублікату вказаного державного акта, не втрачав його, не заявляв про виготовлення іншого документу на вказану земельну ділянку, виданий державний акт не скасовувався, не визнавався недійсним. Однак, ОСОБА_1 стало відомо, що 14 січня 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за результатами розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області, ОСОБА_3, ДП «Центр ДЗК» Державного комітету України із земельних ресурсів, третя особа ОСОБА_1, про визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, було винесено рішення, яким відмовлено в позові ОСОБА_2, і судом встановлено, що 21 березня 2008 року на земельну ділянку площею 1,4782 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, було видано два державні акти: один серії НОМЕР_1, інший-серії НОМЕР_3. Метою встановлення факту, про який іде мова в даній заяві, є реалізація ОСОБА_2, як покупцем, можливості зареєструвати на своє ім'я право на земельну ділянку, яке перейшло до нього від продавця ОСОБА_1 за укладеним 15 липня 2009 року договором купівлі-продажу земельної ділянки.

Враховуючи викладене, заявник ОСОБА_1 просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в період з 21 березня 2008 року по 15 липня 2009 року посвідчувалось правовстановлюючим документом, яким є Державний акт на право власності на земельну ділянку, бланк НОМЕР_1, виданий 21 березня 2008 року, зареєстрований за номером 48.

У судовому засіданні представники заявника ОСОБА_1 заяву підтримали і просили її задовольнити і важали, що дана заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 підтримав заяву ОСОБА_1 і вважав, що подана ОСОБА_1 заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 234 ЦПК України окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правилами п. 5 ч. 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За правилами ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення таких фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з вимогами ч. 2 вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 235 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

За правилами п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане із вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

В поданій заяві заявник ОСОБА_1 просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в період з 21 березня 2008 року по 15 липня 2009 року посвідчувалось правовстановлюючим документом, яким є Державний акт на право власності на земельну ділянку, бланк НОМЕР_1, виданий 21 березня 2008 року, зареєстрований за номером 48. В заяві заявник зазначав, що спору щодо права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 в період з 21 березня 2008 року по 15 липня 2009 року не було й на даний час не існує, та між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не існує спору про право, оскільки останні не оскаржують правочин від 15 липня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 1037 і визнають його дійсність. Встановлення юридичного факту потрібне для того, щоб з урахуванням втрати правовстановлюючого документу, який є додатком до Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 липня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 1037, ОСОБА_2, як покупець, зміг зареєструвати за собою право на земельну ділянку, яке перейшло до нього від продавця ОСОБА_1 за вказаним правочином.

Крім того, заявник зазначає, що право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 не могло посвідчуватись Державним актом на право власності на земельну ділянку на бланку НОМЕР_3, який нібито був виданий 21 березня 2008 року та зареєстрований за номером 48, а у такому випадку право власності ОСОБА_1 посвідчувалось єдиним правовстановлюючим документом, а саме Державним актом на право власності на земельну ділянку на бланку НОМЕР_1, який був виданий 21 березня 2008 року та зареєстрований за номером 48.

З поданої до суду заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить встановити факт посвідчення його права власності на земельну ділянку в період з 21 березня 2008 року по 15 липня 2009 року конкретним державним актом, а саме Державним актом на право власності на земельну ділянку, бланк НОМЕР_1, виданий 21 березня 2008 року, зареєстрований за номером 48.

Однак, з поданої заяви ОСОБА_1, пояснень представників заявника і заінтересованої особи в судовому засіданні та наявних матеріалів справи про наявність відомостей про два Державні акти про право власності від 21 березня 2008 року на одну й ту ж земельну ділянку на ім»я ОСОБА_1 площею 1,4782 га, цільове призначення-ведення особистого селянського господарства, а саме державного акта серії НОМЕР_1 та державного акта серії НОМЕР_3, суд виключає безспірність вимог заявника ОСОБА_1 щодо встановлення факту, що право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку посвідчувалось Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21 березня 2008 року, а тому вимоги в заяві ОСОБА_1 підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, існує спір про право, який повинен вирішуватись в порядку позовного провадження, а тому заява ОСОБА_1 на підставі вимог ч. 6 ст. 235 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись п.п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234, ч. 6 ст. 235, ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2, про встановлення факту, що право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку посвідчувалось Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21 березня 2008 року, залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_1, що він має право звернутися до суду із вказаними вимогами в порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: Л. М. Ковальчук