Справа №592/1223/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Котенко О. А.
Номер провадження 22-ц/788/1931/15 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Сумської міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за необгрунтованістю.

Попереджено ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей - ОСОБА_6, 2003 року народження та ОСОБА_7, 2005 року народження, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_5 батьківських обов'язків.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому зазначає, що відповідач не піклується про дітей, не ініціює зустрічі з дітьми, ніде не працює, вживає алкоголь та знаходиться на обліку з приводу вживання наркотичних речовин, відбирає у дітей гроші та особисті речі, тому має бути позбавлена батьківських прав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і не сприятиме захисту інтересів дітей, які бажають спілкуватися з матір'ю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 06 грудня 2010 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Діти зареєстровані та постійно проживають разом з батьком за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Також встановлено, що протягом останніх років ОСОБА_5 рідко спілкується з дітьми. Це відбувається тоді, коли вона приходить до своєї матері ОСОБА_8 і діти знаходяться у бабусі, також відповідач телефонує своїм дітям. Інколи ОСОБА_5 забирала дітей за місцем свого проживання. Спілкування дітей з матір'ю носить епізодичний характер, відсутній постійний родинний зв'язок між ОСОБА_5 та дітьми, відповідач не піклується про здоров'я дітей, їх розвиток, матеріальне забезпечення, ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей, їх навчанню.

Згідно з інформацією Сумського обласного наркологічного диспансеру, ОСОБА_5 12 лютого 2015 року поставлена на профілактичний облік, у неї було виявлено епізодичне вживання наркотичних речовин (а.с. 34, 42), проте, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач ОСОБА_5 страждає на хронічну наркоманію чи систематично вживає алкогольні напої.

Судом встановлено, що діти сторін - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 бажають спілкуватися та налагодити стосунки з мамою.

Відповідно до висновку служби у справах дітей Сумської міської ради від 15 червня 2015 року, ОСОБА_5 можливо не позбавляти батьківських прав, оскільки на даний час не доведена винна поведінка матері у тій мірі, щоб застосовувати до неї крайній захід впливу - позбавлення батьківських прав (а.с. 76).

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені в ст. 164 СК України, в тому числі в зв'язку з ухиленням від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини ( п. 2 ч. 1 даної норми ).

Як роз'яснено у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін. ), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В пункті 18 згаданої постанови роз'яснено також, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З урахуванням встановлених обставин, а також того, що діти сторін - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 бажають спілкуватися та налагодити стосунки з матір'ю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на даний час немає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей. При цьому, суд вірно виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Крім того, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини.

Доводи апеляційної скарги та відгук на апеляційну скаргу ОСОБА_5 таких висновків суду не спростовують.

Питання можливості позбавлення відповідача батьківських прав може бути предметом повторного судового розгляду у випадку подальшого невиконання ОСОБА_5 своїх батьківських обов'язків. На даний час, достатнім заходом буде попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей та контроль за поведінкою відповідача з боку органу опіки та піклування.

Таким чином, суд першої інстанції належно оцінив письмові докази, надав правильну оцінку показам свідків та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -