Справа №487/5469/14-ц 10.02.2015 10.02.2015 10.02.2015
Провадження № 22ц- 784/417/15 Головуючий у 1-й інстанції Корнешова Т.В.
Категорія 39 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем України

10 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі Харитоновій І.В.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2,

- відповідачки ОСОБА_3,

- представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2014 року

за позовом

ОСОБА_5 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - третя Миколаївська державна нотаріальна контора, біржа нерухомості «Єдвайс-Консульт»

про

визнання недійсним договору купівлі - продажу та визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернувся із вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 5/9 часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_7 та матері ОСОБА_8

Позивач зазначав, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 квітня 1994 року належала його бабусі ОСОБА_7, матері ОСОБА_8 та йому.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

У вересні 2000 року була вбита його мати, після чого злочинці використавши її документи отримали нотаріально посвідчене доручення від її імені на ім'я ОСОБА_6 і на підставі цього доручення ОСОБА_6 отримав на ім'я матері ОСОБА_8 свідоцтво про право на спадщину від 19 січня 2001 року про прийняття останньою у спадщину частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7

23 січня 2001 року ОСОБА_6 використав вказане доручення для продажу зазначеної квартири ОСОБА_3, уклавши з останньою договір купівлі продажу.

Посилаючись на наведене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати недійсним договір купівлі -продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Також, позивач просив визнати за ним право власності на 5/9 часток вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 23 січня 2001 року за № 1704 на біржі нерухомості «Эдвайс-Консульт» в частині продажу ОСОБА_3 5/9 часток, належних продавцю ОСОБА_8

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 5/9 часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_7 (2/9 частки), померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті матері ОСОБА_8 (1/3 частка), померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 квітня 1994 року належала ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Після її смерті із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася донька померлої ОСОБА_3, яка на час смерті матері була інвалідом 2 групи та мала право на обов'язкову частку у спадщині.

ОСОБА_8, яка теж є донькою померлої, на час смерті матері була зареєстрована та проживала у квартирі АДРЕСА_1, а тому відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року була такою, що прийняла спадщину.

Згідно з вироком апеляційного суду Миколаївської області від 11 квітня 2003 року ОСОБА_8 вбито у вересні 2000 року, її особисті документи та документи на вказану квартиру використані злочинцями при нотаріальному оформленні правочинів щодо житла від імені вбитої.

Так, від імені ОСОБА_8 16 жовтня 2000 року було нотаріально посвідчено доручення, яким уповноважено ОСОБА_6 оформити спадкові права після смерті ОСОБА_7

На підставі вказаного доручення державним нотаріусом третьої Миколаївської нотаріальної контори 19 січня 2001 року на ім'я ОСОБА_8 видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/9 частки (2/3 від 1/3) вказаної спірної квартири після смерті ОСОБА_7

23 січня 2001 року ОСОБА_6 розпорядився частиною вказаної квартири шляхом її продажу за нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу, укладеним із ОСОБА_3

За цим договором ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_8 за нотаріально посвідченим дорученням від 16 жовтня 2000 року та від імені ОСОБА_5 на підставі доручення, посвідченого 19 грудня 2000 року начальником Білозерської виправної колонії № 105 продав ОСОБА_3 8/9 часток вищевказаної квартири.

Зазначений договір купівлі -продажу спірної квартири було укладено на біржі нерухомості «Эдвайс-Консульт» та 24 січня 2001 року зареєстровано в Миколаївському КП МБТІ за реєстраційним № 17915.

В подальшому заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року доручення видане 16 жовтня 2000 року від імені ОСОБА_8 на уповноваження ОСОБА_6 визнано недійсним.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2013 року, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане 19 січня 2001 року, за яким ОСОБА_8 отримала у спадщину 2/9 частки квартири АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 248 ЦК України представництво припиняється за довіреністю в разі смерті особи, яка видала довіреність.

Отже, з припиненням існування одного з учасників правовідносин представництво припиняє і дію повноваження за довіреністю.

Встановивши, що спірний договір купівлі - продажу вчинений з недодержанням стороною загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такий договір відповідно до ст. 215 ЦК України є недійсним в частині продажу ОСОБА_3 належних ОСОБА_8 5/9 часток спірної квартири з підстав укладення його після смерті ОСОБА_8 неповноважною особою та у зв'язку з відсутністю її волевиявлення на відчуження частки спірної квартири.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2013 року визначено позивачу додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8

17 травня 2013 року ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8

Приймаючи до уваги те, що спірною угодою порушені права ОСОБА_5, як спадкоємця після смерті матері ОСОБА_8, а тому висновок суду про наявність правових підстав для визнання угоди купівлі - продажу щодо частки спадкового майна та визнання за ОСОБА_5 права власності на 5/9 часток спірної квартири, є обґрунтованим.

Також колегія вважає, що строк позовної давності пропущено ОСОБА_5 з поважних причин.

Із матеріалів цивільної справи № 2/487/901/13 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину досліджених в суді апеляційної інстанції, видно, що позивач з 2000 року по серпень 2010 року періодично перебував в місцях позбавлення волі. У зв'язку з чим, участь в судовому засіданні по кримінальній справі за обвинуваченням осіб у вбивстві матері ОСОБА_8, як потерпілий не приймав. Вказаний вирок суду отримав лише 6 березня 2013 року.

А тому, порушене право позивача підлягає захисту на підставі ч.5 ст.267 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, є безпідставними.

У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст..215-235 ЦК України).

Вважаючи своє право порушеним ОСОБА_5 звернувся з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири з підстав невідповідності його вимогам закону.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права, не є підставою відповідно до ст.309 ЦПК України для скасування оскаржуваного рішення, оскільки це не призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді