Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/148/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Крімченко С. А.
Доповідач Письменний О. А.
УХВАЛА

Іменем України

10.02.2015 р. колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич .Є.,

при секретарі -Лазаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.11.2014 року у справі за його позовом до Олександрійської міської ради, ОСОБА_3, Олексндрійського комунального підприємства Міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання частково незаконним і часткове скасування рішень та встановлення земельного сервітуту,-

Встановила :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Олександрійської міської ради, ОСОБА_3, Олексндрійського МБТІ, яким просив визнати частково незаконним та частково скасувати рішення Олександрійської міської ради №808 від 30.11.2012 року «Про придбання земельних ділянок по АДРЕСА_5, та АДРЕСА_6, ОСОБА_3», що стосується придбання земельної ділянки по АДРЕСА_5 площею 894,85 кв.м.

Просив визнати частково незаконним та частково скасувати рішення Олександрійської міської ради №1165 від 27.09.2013 року « Про затвердження висновків про експертну грошову вартість земельних ділянок», що стосується земельної ділянки по АДРЕСА_5, площею 894.85 кв.м, а також встановити безоплатний безстроковий земельний сервітут на території земельної ділянки по АДРЕСА_5 для безперешкодного проходу та проїзду на транспортному засобі до входів сараю «Г», та стягнути з відповідачів судовий збір.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником квартир № 1,2,3,5 у будинку АДРЕСА_2.

В дворі вказаного будинку розміщений сарай площею 36 кв.м., позначений літерою «Г» в технічному паспорті, чотири входи якого знаходяться зі сторони нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_5, яке належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2005 року.

Зазначив, що ОСОБА_3 на підставі рішень Олександрійської міської ради від 30.11.2012 № 808 та від 27.09.2013 № 1165 надано дозвіл на викуп земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_5, що тим самим порушує його право часткової власності на сарай «Г».

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.11.2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з підстав його незаконності та просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов повністю.

Зазначає, що суд не усунув наявні суперечності в інвентарних справах будівель №4 та №8 та технічних паспортах цих будівель. Суд безпідставно дійшов висновку про наявність невирішеного спору між сторонами про належність будівлі «г», та передчасності заявлених позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, представників відповідачів, які заперечували проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач передчасно заявив вимоги про визнання частково незаконним оскаржуваних рішень Олександрійської міської ради та їх скасування, оскільки відсутні будь-які підстави вважати, що позивач є власником чи користувачем спірної земельної ділянки, і що оскаржуваними рішеннями порушуються його права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 125 ЗК Україні право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Підставами звернення позивача в суд з позовом є, на думку ОСОБА_2, порушення його права власності на частину допоміжного приміщення, розташованого по АДРЕСА_5.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримав у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 15.01.1998 року.

23 жовтня 2002 року ОСОБА_2 в результаті приватизації отримав у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23 жовтня 2002 року.

12.11.2013 року ОСОБА_2 отримав у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2013 року.

26.09.2013 року на прилюдних торгах позивач ОСОБА_2 придбав однокімнатну квартиру АДРЕСА_4.

Позивач вважає, що за правилами ст. 382 ЦК України, він як власник 4 квартир житлового будинку АДРЕСА_2, має у власності 4/5 частин нежитлового приміщення, позначеного літерою «Г», що знаходиться по АДРЕСА_5, а також, що до нього перейшло право користування земельною ділянкою під цим нежитловим приміщенням.

При цьому позивач не враховує, що відповідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №151 від 28.10.2005 року ОСОБА_3 придбав шляхом викупу нежитлове приміщення площею 215.8 кв.м, гараж, вбиральню та огорожу, позначені на плані літерами, відповідно, «А», «В», «Б», «Б-1», розташовані за адресою: АДРЕСА_5, (а.с. 100-102).

Згідно досліджених в судовому засіданні планів (схем) земельних ділянок по АДРЕСА_5 і №8 встановлено, що дані земельні ділянки є суміжними. Межа між ними проходить по стіні житлового будинку №8. До будинку №8 зі сторони будинку №4 прибудовано приміщення, яке на різних планах (схемах) ідентифіковано по різному: на схемі №4 - це гараж «В», а на схемі №8 - це приміщення вказано як сарай «Г». Як пояснили в судовому засіданні представник Олександрійської міської ради Кіровоградської області та представник Олександрійського комунального підприємства МБТІ власником даного приміщення є ОСОБА_3 згідно вказаного вище договору №151.

Даний договір є чинний, і позивач його не оспорює.

Таким чином, твердження позивача, що він є власником 4/5 частин нежитлового приміщення «Г», і оспорюваними рішеннями Олександрійської міської ради порушуються його права як власника приміщення та користувача земельної ділянки є безпідставним.

Відповідно до статті 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або користувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою або її частиною. Право земельного сервітуту полягає в можливості обмеженого використання чужої суміжної земельної ділянки в певних цілях.

Статтею 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Необхідність права земельного сервітуту позивач обґрунтовує обслуговуванням нежитлового приміщення по АДРЕСА_5. Враховуючи, що дане приміщення належить ОСОБА_3, підстави для надання права земельного сервітуту ОСОБА_2 відсутні.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір та відмовив у задоволенні позову.

Враховуючи, що за правилами ч.2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, а також, оскільки зі змісту апеляційної скарги не вбачається порушення судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.11.2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: