АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1988/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 45 Михальченко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівБородійчука В. Г. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги Житлово-будівельного кооперативу №120 та представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 03 липня 2015 року у справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу №120 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Житлово-будівельного кооперативу № 120 про визнання договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території недійсним, -

в с т а н о в и л а :

Позивач, житлово-будівельний кооператив №120, звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси із позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по оплаті наданих житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що житловий будинок по АДРЕСА_1 був прийнятий в експлуатацію державною приймальною комісією 04 жовтня 2007 року, акт про прийняття в експлуатацію затверджено рішенням Виконавчого комітету Черкаської .міської ради від 15.01.2008 року № 24.

25 лютого 2008 року забудовник ДП «Дніпровський круг» передав вказаний житловий будинок на баланс Житлово-будівельного кооперативу № 120 (скорочено - ЖБК-120), що підтверджується актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс. З того часу позивач є балансоутримувачем житлового будинку по АДРЕСА_1.

03 березня 2010 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_6 набуто право власності на квартиру АДРЕСА_2

15 березня 2010 року ОСОБА_6, в особі представника за довіреністю ОСОБА_7, уклала із ЖБК-120 договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Предметом даного договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів у будинку АДРЕСА_1. В свою чергу споживач зобов'язався оплачувати ці послуги за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором. Розмір щомісячної плати визначено на рівні 1,19 грн. за 1 кв.м загальної площі - 81 гривня 40 копійок за квартиру. В подальшому розмір квартирної плати був змінений відповідно до рішення загальних зборів ЖБК-120 від 29.12.2012 року, рішенням зборів погоджене виконавчим комітетом Черкаської міської ради (лист від 09.01.2013 року). Відповідно п. 2.1 договору розрахунковим періодом є календарний місяць, а відповідно до п. 2.2 договору платежі вносяться не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. Своєчасна оплата послуг в установлені договором строки є обов'язком споживача відповідно п. 2.7 договору.

Проте, свої зобов'язання відповідачка виконує не належним чином. Станом на 31 серпня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 2 079 гривень 36 копійок. В договорі про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території від 15 березня 2010 року визначено обов'язок споживача у разі несвоєчасних платежів за послуги сплачувати пеню (пп. 5 п. 2.7. пп. 2 розділу 3 договору). Розмір пені визначено на рівні подвійної облікової ставки НБУ (п, 2.4 договору).

Оскільки, відповідно до ст. 258 ЦК України, до позовних вимог про стягнення неустойки, в тому числі пені, застосовується спеціальна позовна давність в один рік, то пеня позивачем розраховується починаючи із вересня 2013 року (сама ж квартплата систематично не сплачується відповідачкою із березня 2013 року). Протягом періоду, за який нараховується пеня, облікова ставка НБУ декілька разів змінювалась. Так, постановою НБУ № 315 від 09.08.2013 року встановлено облікову ставку на рівні 6, 5 % (відповідно подвійний розмір - 13 %). Постановою НБУ № 212 від 14.04.2014 року розмір облікової ставки підвищено до 9,5 % (відповідно подвійний розмір - 19 %). Постановою НБУ № 417 від 15.07.2014 року розмір облікової ставки знову підвищено - тепер до 12,5 % (відповідно подвійний розмірі - 25 %). Таким чином, пеня за вересень 2013 року - 14.04.2014 року буде розраховуватися виходячи із подвійної облікової ставки НБУ 13 %, за 14.04.2014 року - 15.07.2014 року - 19 %, з 15.07.2014 року - 25 %.

На підставі вшцевикладеного, просив стягнути з відповідачки ОСОБА_6 на користь Житлово-будівельного кооперативу № 120 заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг (послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкої територій) в розмірі 2 079 гривень 36 копійок, пеню за прострочу оплати житлово-комунальних послуг (послуг з утримання будинків, споруд прибудинкових територій) за вересень 2013 - серпень- 2014 років у розмірі 11982 грн. 32 копійки та понесені судові витрати.

ОСОБА_6 подала до Придніпровського районного суду м.Черкаси зустрічний позов до житлово-будівельного кооперативу №120 про визнання договору недійсним, і свої вимоги обгрунтовувала тим, що 08.12.2014 року вона дізналася про існування договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій від 15.03.2010 року.

Позивачка купила квартиру у багатоквартирному житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а тому, не є членом житлово-будівельного кооперативу № 120, таким чином відповідач, для позивача є не установою самоорганізації, а є виробником - суб'єктом господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги, що зазначено у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а тому відносини між позивачем та відповідачем регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

У п. 1.1. договору вказано, що предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до п. 1.2. договору, - обов'язковою частиною договору є копія рішення органу місцевого самоврядування про затвердження тарифів.

Відповідно до п. 1.3. договору, - виконавець надає послуги відповідно до затвердженого органом місцевого самоврядування рішення про структуру тарифів, періодичність та строки виконання робіт.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 2 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 N 529 (у редакції що діяла на дату зазначену у договорі), - тарифи (нормативні витрати, пов'язані з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій) розраховуються окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Послуги надаються відповідно до затвердженого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг.

Враховуючи наведене, договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій від 15.03.2010 року міг бути укладений тільки на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яким по будинку АДРЕСА_1 були б встановлені тарифи, перелік послуг, періодичність та строки надання послуг.

Відповідач, будучи виробником житлово-комунальних послуг, встановлює тарифи самовільно, а не рішенням органу місцевого самоврядування, що підтверджується випискою з протоколу № 15, а структура, періодичність та строки надання послуг взагалі не визначені, що позбавляє споживачів можливості не тільки отримати якісні послуги, і вимагати їх надання.

Таким чином, договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій від 15.03.2010 року суперечить ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 2 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 N 529.

Довіреність представника, на підставі якої був укладений договір, як стверджує відповідач, містить повноваження тільки на користування та розпорядження квартирою і не містить повноважень на укладення договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Договір не підписувався ні Позивачем, ні представником.

А тому, просила суд визнати недійсним договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій від 15.03.2010 року, укладений між Житлово-будівельним коопетаривом № 120 та ОСОБА_6, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Представники позивача за довіреністю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції первісний позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Заявили про застосування строку позовної давності до вимог в зустрічному позові.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції первісний позов не визнав в повному обсязі та просив задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 03 липня 2015 року позов житлово-будівельного кооперативу № 120 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Житлово-будівельного кооперативу № 120, ідентифікаційний код 22799104, юридична адреса АДРЕСА_1 заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги в розмірі 2 079 гривень 36 копійок, стягнуто з ОСОБА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Житлово-будівельного кооперативу № 120, ідентифікаційний 22799104, юридична адреса АДРЕСА_1, пеню за прострочу оплати житлово-комунальних послуг за вересень 2013 - серпень 2014 років у розмірі 1000 грн., стягнуто з відповідача ОСОБА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Житлово-будівельного кооперативу № 120, ідентифікаційний номер 22799104, юридична адреса АДРЕСА_1 понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 53 грн. 35 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 437 грн. 98 коп,

В задоволенні позову ОСОБА_6 до Житлово-будівельного кооперативу № 120 про визнання договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території недійсним - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, ЖБК № №120 та представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

ЖБК №120 у своїй апеляційній скарзі просить рішення суду змінити в частині стягнення пені, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ухваливши нове рішення, яким задоволити позовні вимоги про стягнення пені та змінити рішення і в частині судових витрат.

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити Житлово-будівельному кооперативу №120 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку в задоволенні позову, а зустрічний позов ОСОБА_6 повністю задовольнити, оскільки вважає рішення суду ухваленим із порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ЖБК №120, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін з наступних підстав.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і як наслідок ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, за матеріалами справи колегією суддів установлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 був прийнятий в експлуатацію державною приймальною комісією 04 жовтня 2007 року, акт про прийняття в експлуатацію затверджено рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 15.01.2008 року № 24 ( а. с. 8 ).

25 лютого 2008 року забудовник, ДП «Дніпровський круг», передав вказаний житловий будинок на баланс Житлово-будівельного кооперативу № 20 (скорочено - ЖБК-120), що підтверджується актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс ( а. с. 9 - 11). З того часу позивач є балансоутримувачем житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 03.03.2010 року ОСОБА_6 придбала квартиру АДРЕСА_2 ( а. с. 12 -13).

15 березня 2010 року між ЖБК №120 та ОСОБА_6 був укладений договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових території ( а. с. 14 - 16).

Предметом даного договору є забезпечення виконавцем (ЖБК-120) надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів у будинку АДРЕСА_1. У свою чергу споживач зобов'язався оплачувати ці послуги за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором. Розмір щомісячної плати визначено на рівні 1,19 грн. за 1 кв.м загальної площі - 81 гривня 40 копійок за квартиру.

В подальшому розмір квартирної плати був змінений відповідно до рішення загальних зборів ЖБК-120 від 29.12.2012 року, рішенням зборів погоджене виконавчим комітетом Черкаської міської ради (лист від 09.01.2013 року) ( а. с. 20).

Відповідно п. 2.1 договору розрахунковим періодом є календарний місяць, а відповідно до п. 2.2 договору платежі вносяться не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. Своєчасна оплата послуг в установлені договором строки є обов'язком споживача відповідно п. 2.7 договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 66, 67, 68 ЖК України, ст.ст.20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (ред. що діяла на час виниклих правовідносин), п.п.4, 17 "Правил користування приміщеннями житлових будинків" від 08.10.1992 р. за змінами та доповненнями №588 від 31.07.1995 р. та №45 від 24.01.2006 р.. квартиронаймач (власник) зобов'язаний вносити щомісячно не пізніше 10 числа кожного місяця квартирну плату (плату за послуги з утримання будинків, споруд та при будинкових територій) і плата за користування житлом обчислюється виходячи із загальної площі квартири.

Крім того, за положленнями ст.ст. 156,162 ЖК України плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що натежить на праві приватної власності, здійснюється з затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

За ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

А тому, колегія погоджується із думкою районного суду , що відповідачка ухиляється від сплати послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території та користується послугою безкоштовно, чим порушує вимоги чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, власник квартири не звільняється від відповідальності за неможливість виконати зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України, власність зобов'язує до виконання певних обов'язків.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такі послуги надаються на договірній основі. Відповідно до ст. 29 цього Закону договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Відповідно до ч.З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний, зокрема, укласти договір на падання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

18 жовтня 2012 року ЖБК-120 отримало лист департаменту економіки та розвитку виконавчого комітету Черкаської міської ради, відповідно до якого згідно роз'яснення Мінрегіонбуду, визначений загальними зборами ЖБК розмір платежів на утримання будинку і прибудинкової території не потребує затвердження органами місцевого самоврядування, а затверджений загальними зборами кооперативу платіж на утримання будинку та прибудинкової території відповідає розміру витрат на такі цілі, затвердженому у кошторисі кооперативу ( а. с. 93).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції відносно обґрунтованості вимоги ЖБК №120 про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 2079 грн. 36 коп., що підтверджується актом звірки по квартплаті з 01.05.08 по 31.08.14 р.р ( а. с. 18 -19).

Також, колегія вважає, що судом першої інстанції вірно зазначено, що не знайшли свого підтвердження доводи представника ОСОБА_6 про ненадання чи неналежне надання ЖБК №120 послуг по утриманню будинку та прибудинкової території і також відповідачем не доведено обставини про те, що йому було відмовлено у наданні інформації про перелік послуг, про тарифи, за якими нараховується оплата за послуги, або відмовлено в отриманні відомостей щодо розміру заборгованості.

Судова колегія погоджується із позицією районного суду критичного ставлення до акту від 31.01.2015 року щодо ненадання послуг з утримання будинку, оскільки він складений без присутності представника ЖБК №120 та підписаний лише зацікавленими особами.

Відповідно до п.п.5 п.2.7, п.п.2 розділу 3 договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій від 15 березня 2010 року визначено обов'язок споживача у разі несвоєчасних платежів за послуги сплачувати пеню. Розмір пені визначено на рівні подвійної облікової ставки НБУ (п. 2.4 договору).

Ст. 610 ЦК України визначає порушення зобов'язання як його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Оскільки ОСОБА_6 протягом 2010 - 2014 років частково сплачувало житлово-комунальні послуги, то нею допущене неналежне виконання.

Ст. 611 ЦК України визначає сплату неустойки як один із можливих правових наслідків порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушенням боржником зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконанню.

Згідно ч.З ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Колегія суддів поділяє думку суду першої інстанції щодо розрахунку пені визначеною позивачем в позові в сумі 11982 грн. 32 коп., але у відповідності до ст.551 ЦК України, суд вірно зазначив, що за необхідне задовольнити вимоги частково в сумі 1000 грн., враховуючи що розмір пені значно перевищує розмір суми заборгованості.

Також, судова колегія цілком поділяє думку районного суду щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ЖБК №120 про визнання недійсним договорору.

Так, судом вірно зазначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу( ст. 256ЦК).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257ЦК).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст. 261 ЦК). Відповідно до ч.І ст.264 ЦК України, позовна давність переривається вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, с підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту ( ч.ч.3,4,5 ст. 267ЦК).

Виходячи зі змісту положень ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, суд застосовує інститут позовної давності лише у разі, якщо ним буде встановлено факт порушення права позивача.

Відсутність обставин, які підтверджують факт порушення права позивача, унеможливлює застосування судом інституту позовної давності у порядку ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відтак, у разі відсутності у суду підстав для визнання права позивача порушеним, останній, не дивлячись на заяву сторони про застосування позовної давності, повинен мотивувати відмову у задоволенні позову лише його необґрунтованістю, а саме: відсутністю факту порушення права позивача.

У п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У відповідності з ч.1, 3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечній цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 (ч. 1-3. 5.6) ЦК України.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з положеннями ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

З приводу свободи волевиявлення слід також зазначити, що в даному випадку така свобода є законодавчо обмеженою, оскільки, як уже зазначалося вище, укладення такого договору є обов'язком споживача, а сам договір не може суперечити типовому договору, затвердженому Кабінетом Міністрів України, а тому в цій частині права та законні інтереси позивачки також ніяким чином не порушені.

При цьому, районний суд дійшов обгрунтованого висновку, що отримання ОСОБА_6 послуг з утримання будинку та прибудинкової території, часткова сплата коштів, листування з ЖБК №120. свідчить про те, що позивачка фактично визнала легітимність договору.

Іншими підставами недійсності правочину ОСОБА_6 визначала відсутність необхідного обсягу дієздатності у особи, яка вчиняє право чин, а також порушення принципу свободи волевиявлення, але з цього приводу суд зазначив, що ОСОБА_6 на момент укладення оспорюваного нею договору була повнолітньою особою, даних про обмеження її цивільної дієздатності чи то визнання недієздатною - немає.

Посилання щодо не підписання ні ОСОБА_6, ні представником договору спростовується самим договором та довіреністю на представлення інтересів ОСОБА_6 її інтересів ОСОБА_7

Правильно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності районний суд дійшов до вірного висновку, про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, оскільки заявлені позовні вимоги не грунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів, вважає, що районний суд правильно з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, вірно зазначивши, що ОСОБА_6, будучи споживачем, безпідставно не сплачує кошти за надані ЖБК №120 житлово-комунальні послуги, прийшов до обгрунтованого висновку, що позовні вимоги ЖБК №120 підлягають до часткового задоволення зі стягнення з ОСОБА_6 на користь ЖБК №120 заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території в сумі 2079 грн. 36 коп. та пені за прострочення сплати в сумі 1000 грн.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи ЖБК №120 у апеляційній скарзі щодо необґрунтованості зменшення розміру пені є не обґрунтованими, а судове рішення в цій частині відповідає положенням ст.551 ЦК України.

Доводи апелянта ОСОБА_11 не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність судового рішення.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права та ухвалено рішення з додержанням положень законодавства, а доводи апелянтів у апеляційних скаргах на те, що рішення суду незаконне нічим не підтверджено та не наведено підстави, передбачені ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у справі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги Житлово-будівельного кооперативу №120 та представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 03 липня 2015 року у справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу №120 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Житлово-будівельного кооперативу № 120 про визнання договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території недійсним - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :