Р І ШЕ Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

Справа № 752/20014/13-ц

Провадження № 2/752/1509/15

10.02.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Фролова М.О., за участі секретаря Титаренко А.М, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Головне управління юстиції у місті Києві, Служба у справах дітей Голосіївської РДА про визнання права власності на 1/2 будинку та земельної ділянки, -

встановив:

у листопаді 2013р. ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_3, за участю третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Головне управління юстиції у місті Києві, Служба у справах дітей Голосіївської РДА про визнання права власності на 1/2 будинку та земельної ділянки, при цьому пояснив наступне.

17.09.1993р. між позивачем ОСОБА_1 і ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, згідно реєстраційної відмітки у паспорті громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_3, виданого Харківським РУГУ МВС України у м. Києві від 23.01.1997р. При цьому подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_7 від шлюбу мають спільних дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3. народження згідно Свідоцтва про народження від 10.03.1994р. серії НОМЕР_4, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 народження згідно Свідоцтва про народження від 08.06.1996р. серії НОМЕР_5. Разом з цим за час шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_7 було набуто як подружжям у спільну сумісну власність будинок АДРЕСА_1 згідно Договору купівлі продажу від 03.07.1996р., посвідченого державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 Вищезазначений будинок № НОМЕР_12 було зареєстровано від подружжя на праві власності за ОСОБА_7 згідно реєстраційного напису Київського міського БТІ від 03.07.1996р. Крім того ОСОБА_7 було набуто у власність земельну ділянку площею 0,10 га, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації від 05.02.1998р. і Державного акту на право приватної власності на землю від 23.03.2000р. серії НОМЕР_6. В наступному 27.01.2005р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_7 було розірвано шлюб згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу від 03.04.2007р. серії НОМЕР_7. При цьому позивач ОСОБА_1 зазначила, що вищенаведене майно подружжя належить їй на праві спільної сумісної власності та її частка складає 1/2 у цьому майні.

В наступному 07.10.2006р. між ОСОБА_7 і відповідачем ОСОБА_2 (попереднє прізвище - ОСОБА_2) було зареєстровано шлюб згідно Свідоцтва про шлюб від 07.10.2006р. серії НОМЕР_8. При цьому подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_7 від шлюбу мають спільних дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5. народження згідно Свідоцтва про народження від 04.05.2007р. серії НОМЕР_9, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4. народження згідно Свідоцтва про народження від ІНФОРМАЦІЯ_4. серії НОМЕР_10.

ІНФОРМАЦІЯ_1. помер ОСОБА_7 (Свідоцтво про смерть від 26.12.2012р. серії НОМЕР_11) та після нього відкрилася спадщина, зокрема у складі будинку № НОМЕР_12 і земельної ділянки площею 0,10 га. При цьому позивач ОСОБА_1 зазначила, що з наведеного моменту їй стало відомо про те, що відповідач ОСОБА_9 звернулася за прийняттям у спадщину наведених будинку № НОМЕР_12 і земельної ділянки площею 0,10 га., та не визнає щодо цього майна право спільної сумісної власності позивача ОСОБА_1

У зв'язку із наведеним позивач ОСОБА_1, уточнивши позовні вимоги, просила суд: визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,10 га, кадастровий номер :90:107:0041, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_1 і позивач у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4, у судовому засіданні та наданих письмових запереченнях позов не визнала та просила відмовити повністю у його задоволені, оскільки: відповідач заявила про застосування позовної давності у зв'язку із закінченням трирічного строку на звернення позивача до суду про поділ майна від часу розірвання шлюбу із ОСОБА_7; спірна земельна ділянка площею 0,10 га була набута ОСОБА_7 у особисту приватну власність шляхом реалізацію свого особистого права у порядку приватизації, а тому не належить до спільної сумісної власності подружжя.

Треті особи - участі у розгляді справи не брали, повідомлялись належним чином, подали заяви про можливість розгляду справи без їх участі

Врахувавши надані сторонами пояснення, з'ясувавши обставини, на які вони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов частково, у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що 17.09.1993р. між позивачем ОСОБА_1 і ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, згідно реєстраційної відмітки у паспорті громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_3, виданого Харківським РУГУ МВС України у м. Києві від 23.01.1997р.

Вбачається, що подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_7 від шлюбу мають спільних дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3. народження згідно Свідоцтва про народження від 10.03.1994р. серії НОМЕР_4, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 народження згідно Свідоцтва про народження від 08.06.1996р. серії НОМЕР_5.

Разом з цим ОСОБА_7 було придбано будинок АДРЕСА_1 згідно Договору купівлі продажу від 03.07.1996р., посвідченого державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_8

Вищезазначений будинок було зареєстровано на прав власності за ОСОБА_7 згідно реєстраційного напису Київського міського БТІ від 03.07.1996р. на вказаному договорі купівлі-продажу.

Крім того ОСОБА_7 було набуто у власність земельну ділянку площею 0,10 га, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації від 05.02.1998р. та на підставі виданого йому Державного акту на право приватної власності на землю від 23.03.2000р. серії НОМЕР_6.

Вбачається, що 27.01.2005р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_7 було розірвано шлюб згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу від 03.04.2007р. серії НОМЕР_7.

Судом встановлено, що 07.10.2006р. між ОСОБА_7 і відповідачем ОСОБА_2 (попереднє прізвище - ОСОБА_2) було зареєстровано шлюб згідно Свідоцтва про шлюб від 07.10.2006р. серії НОМЕР_8.

При цьому подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_7 від шлюбу мають спільних дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5. народження згідно Свідоцтва про народження від 04.05.2007р. серії НОМЕР_9, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4. народження згідно Свідоцтва про народження від ІНФОРМАЦІЯ_4. серії НОМЕР_10.

В свою чергу, ІНФОРМАЦІЯ_1. помер ОСОБА_7 згідно Свідоцтва про смерть від 26.12.2012р. серії НОМЕР_11

Вбачається згідно наданої КП «Житлово-експлуатаційна організація-111 Голосіївського району» довідки від 11.01.2013р. за № 109, що були зареєстровані із ОСОБА_7 на день смерті останнього його доньки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 і син ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1

Разом з цим, відповідач ОСОБА_2 звернулася від свого імені та імені малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 із заявою від 10.01.2013р. до Другої київської державної нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

Крім того, позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою від 23.05.2013р. до Другої київської державної нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

Враховуючи наведене суд зазначає, що згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

При цьому СК України набрав чинності 01.01.2004 р., в наслідок чого його норми застосовуються до сімейних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 р. Аналогічне зазначено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013р. у справі № 6-66цс13.

У зв'язку із наведеним правовий режим майна набутого подружжям до 01.01.2004р. визначається із урахуванням положень Кодексу про шлюб та сім'ю України, Закону України «Про власність» від 05.05.1993р., що діли на момент виникнення прав у кожного із подружжя на зазначене майно.

Положеннями ст. 22 КпШС визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що набутий у власність ОСОБА_7 за час шлюбу із ОСОБА_1 будинок № НОМЕР_12, літ. «А», належить також на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1

Разом з цим у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. за № 11, роз'яснено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Таким чином, оскільки шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_7 було розірвано 27.01.2005р., то правовідносини щодо належного їм на праві спільної сумісної власності будинку № НОМЕР_12, літ. «А», в наступному регулюються положеннями Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. за № 435-IV.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 1 - 3 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У зв'язку із наведеним суд відхиляє доводи відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності до вимог позивача ОСОБА_1, оскільки зазначені наслідки не застосовуються до вимог співвласника щодо реалізації ним права на визначення і поділ йому частки із спільної сумісної власності, адже згідно ст. 41 Конституції України і ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Крім того у п. 15. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. за № 11, роз'яснено, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК).

При цьому позивачем заявлено позов через невизнання і оспорювання відповідачем, як спадкоємцем померлого ОСОБА_7 наявності у позивача права спільної сумісної власності на спірне майно - будинок № НОМЕР_12 і земельну ділянку площею 0,10 га.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного та з урахуванням Технічного паспорту на одноквартирний (садибний) житловий будинок (інвентаризаційна справа № 34075) № НОМЕР_12 від 06.09.2013р., суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов в частині визначення та визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 в складі: житлового будинку літ. «А» загальною площею 36,7 кв.м., рік побудови до 1917р.; прибудови літ «а», рік побудови до 1960р.; навісу літ. «Ж», рік побудови 1999р.

Разом з цим суд зазначає, що згідно листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 08.10.2013р. за № 1941 та відповідно до Технічного паспорту на одноквартирний (садибний) житловий будинок (інвентаризаційна справа № 34075) № НОМЕР_12 від 06.09.2013р., зазначене домоволодіння містить здійснене самочинно будівництво, а саме: житловий будинок літ. «Д», загальною площею 58,2 кв.м., 1999 року побудови; убиральня літ. «Е» 1999 року побудови; сарай літ. «З» 1999р. побудови.

Відповідно до ст. 105 ЦК УРСР, громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок.

Згідно ч. 1 і 2 ст. 378 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Отже позивач ОСОБА_1 не має права на визнання за нею права власності на самочинно збудовані у складі домоволодіння № НОМЕР_12: житловий будинок літ. «Д», убиральню літ. «Е», сарай літ. «З», у зв'язку із чим в наведеній частині позов не підлягає задоволенню.

При цьому, суд не бере до уваги показання свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, як такі що не збігаються з іншими письмовими доказами у справі і не мають відношення до предмету доказування у даному цивільному спорі.

Стосовно вимог позивача про визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки площею 0,10 га, суд зазначає, що законом України «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011р. за № 2913-VI, який набрав чинності 08.0.2011р., статтю 61 СК України доповнено частиною п'ятою, якою передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Разом із тим відповідно до частини першої ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з ч. 1 і 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Крім того положенням Кодексу про шлюб та сім'ю України не віднесено до спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку, набуту іншим з подружжя шляхом реалізації свого особистого права у порядку приватизації.

При цьому, оскільки ОСОБА_7 набуто у власність спірну земельну ділянку площею 0,10 га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 23.03.2000р. під час дії Кодексу про шлюб та сім'ю України та до моменту набрання чинності закону України від 11.01.2011р. за № 2913-VI, то зазначена земельна ділянка, незалежно від розташування на ній житлового будинку № НОМЕР_12, є його особистою приватною власністю ОСОБА_7, а не спільною сумісною власністю подружжя із ОСОБА_1

Аналогічну правову позицію зазначено Верховним Судом України у постанові від 15.02.2012 р. по справі № 6-98 цс 11, від 22.02.2012 р. по справі № 6-99 цс 11, від 06.02.2013р. по справі № 6-175цс12.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу у визнанні за нею права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки площею 0,10 га.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В свою чергу позивачем було здійснено витрати на оплату судового збору згідно квитанції від 24.10.2013р. у сумі 229,41 грн. та згідно квитанції від 19.05.2014р. у сумі 3424,59 грн., в наслідок чого з відповідача підлягають стягненню на користь позивача кошти судових витрат у сумі 1200,0 грн.

Керуючись ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118, 119, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Головне управління юстиції у місті Києві, Служба у справах дітей Голосіївської РДА про визнання права власності на 1/2 будинку та земельної ділянки - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 у складі: житлового будинку літ. «А» загальною площею 36,7 кв.м., рік побудови до 1917р.; прибудови літ «а», рік побудови до 1960р.; навісу літ. «Ж», рік побудови 1999р.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) кошти судових витрат у сумі 1200,0 гривень.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду міста Києва через Голосіївський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя