УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «РІОН» до ОСОБА_6, приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Апалько Марини Юхимівни, третя особа - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про розірвання договору, повернення майна та визнання права власності, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ТОВ «РІОН» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. про розірвання договору, повернення майна та визнання права власності, посилаючись на те, що за умовами договору купівлі-продажу від 08 грудня 2004 року 14/100 частин нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці, яке складається з нежилого приміщення НОМЕР_1, з підвалу літ. «А/п» нежилого приміщення НОМЕР_2, загальною площею 507,3 кв. м ОСОБА_6 зобов'язувалась сплатити грошові кошти у розмірі 126 825,00 грн до 08 грудня 2019 року, однак у подальшому відмовилась від своїх обов'язків за вказаним договором.

Позивач просив суд розірвати зазначений вище договір, зобов'язати ОСОБА_6 повернути позивачу вказане вище нежиле приміщення та визнати за ТОВ «РІОН» право власності на це нежитлове приміщення.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 17 грудня 2014 року, позов задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу 14/100 часток нежилого приміщення, розташованого по АДРЕСА_1, а саме нежиле приміщення НОМЕР_1, з підвалу літ. «А/п» нежиле приміщення НОМЕР_2, загальною - 507,3 кв. м, укладений 08 грудня 2004 року між ТОВ «РІОН» та ОСОБА_6

Зобов'язано ОСОБА_6 повернути ТОВ «РІОН» 14/100 часток зазначеного вище нежилого приміщення.

Визнано за ТОВ «РІОН» право власності на 14/100 часток нежилого приміщення, розташованого по АДРЕСА_1, а саме нежиле приміщення НОМЕР_1, з підвалу літ. «А/п» нежиле приміщення НОМЕР_2, загальною - 507,3 кв. м.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_6 допустила істотне порушення умов договору, оскільки відмовилась від оплати за спірне нежитлове приміщення, про що письмово повідомила продавця.

Крім того, судами зазначено, що хоча строк виконання відповідачем своїх зобов'язань не збіг, в даному випадку дані обставини не мають юридичного значення, оскільки достатньою правовою підставою для розірвання договору є наявність очевидних підстав вважати, що контрагент не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін). Письмове повідомлення відповідачем позивача про небажання виконувати свої обов'язки за договором та визнання нею позову є беззаперечним свідченням наявності таких підстав.

Судом установлено, що договором від 08 грудня 2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. та зареєстрованим в Маріупольському БТІ за НОМЕР_3 13 грудня 2004 року, ТОВ «РІОН» продало, а ОСОБА_6 купила 14/100 часток нежилого приміщення НОМЕР_1, що складається з підвалу літ А/п, нежиле приміщення НОМЕР_2, загальною - 507,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

За умовами договору продаж вчинено за 126 825,00 грн, які покупець (відповідач) зобов'язується перерахувати на рахунок продавця (позивача) безготівково або внести готівкою до 08 грудня 2019 року.

04 вересня 2013 року ОСОБА_6 відмовилась від своїх обов'язків за вказаним договором, про що письмово повідомила позивача.

На підставі договору іпотеки № PM-SME 105/081/2008 від 11 березня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк», з однієї сторони, та ОСОБА_6, з другої сторони, уклали договір іпотеки, предметом якого є: нежиле приміщення НОМЕР_1, НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежиле приміщення НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із частиною другою статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (частина третя статті 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-46цс12.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що ОСОБА_6 допустила істотне порушення умов договору, оскільки відмовилась від оплати за спірне нежитлове приміщення, що є підставою розірвання договору купівлі-продажу від 08 грудня 2004 року.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
В.І. Мартинюк
М.І. Наумчук