Ухвала

іменем україни

15 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ПАТ «Фідобанк» звернуся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13 червня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є позивач, і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 20 619 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом з кінцевим строком повернення до 12 червня 2015 року включно. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 13 червня 2008 року між сторонами укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Оскільки ОСОБА_4 не виконав у повному обсязі свої зобов'язання за кредитним договором, у нього утворилася заборгованість, яку банк просив стягнути солідарно з боржників на свою користь.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Хмельницької області від 19 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24 грудня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за договором кредиту від 13 червня 2008 року а саме: 8361,91 доларів США простроченої заборгованості за кредитом (еквівалент до національної грошової одиниці України - 98 069,88 грн), 4498,15 доларів США строкової заборгованості (еквівалент - 52 755,05 грн), 2710,39 доларів США за прострочення відсотків за користування кредитом (еквівалент - 31 787,91 грн), 89,14 доларів США строкових відсотків (еквівалент - 1045,45 грн), 5562,71 грн пені за несвоєчасну сплату кредиту та 1735,33 грн пені за несвоєчасну сплату процентів, а всього - 15 659,59 доларів США (еквівалент - 183 658,29 грн) та 7298,04 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Фідобанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_5 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Фідобанк» не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки судів про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителя є вірними з огляду на наступне.

За змістом п. 5.2. кредитного договору від 13 червня 2008 року позичальник зобов'язується здійснювати повернення кредиту та інших платежів щомісячно, до 15 числа кожного місяця, згідно з графіком платежів, тобто повертати позику частинами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Пунктом 6.5. кредитного договору від 13 червня 2008 року передбачено право банку вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій.

Відповідно до повідомлення-вимоги від 17 липня 2009 року позивач вимагає у ОСОБА_4 достроково виконати зобов'язання за кредитним договором, оскільки останній прострочив повернення чергової частини позики і у нього виникла прострочена заборгованість по чергових платежах.

Згідно з п. 5.2.3. договору поруки від 13 червня 2008 року порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Разом з тим, пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

Таким чином, пред'явивши вимогу від 17 липня 2009 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом трьох років з цієї дати.

Однак, після зміни строку виконання основного зобов'язання банк до суду із позовом звернувся лише у травні 2014 року, тобто, понад чотири роки від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що суди дійшли законного і обґрунтованого висновку про задоволення позову частково, оскаржувані судові рішення відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх скасування немає.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Таким чином, судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому їх слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. ЛеванчукА.В. МаляренкоТ.О. Писана