АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8451/15 Головуючий 1 інст. Огієнко Д.В.
Справа № 620/649/15-ц
Категорія : земельні Доповідач - Черкасов В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки із незаконного користування за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки із незаконного користування.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що з 2007 року на підставі договору оренди відповідачем обробляється земельна ділянка сільськогосподарського призначення в територіальних межах Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, яка належить їй на праві власності. Термін дії договору оренди земельної ділянки встановлений строком на 5 років, з урахуванням дати державної реєстрації договору, термін його дії закінчився у 2014 році. Наразі вона бажає обробляти свою земельну ділянку самостійно. Проте, як стало відомо, додатковим договором продовжено строк дії договору оренди, тоді як вона ніяких додаткових угод з ТОВ «Профагро» не підписувала, пропозицій про продовження дії строку договору не отримувала.

Тому, ОСОБА_1 просила суд витребувати із незаконного користування ТОВ «Профагро» земельну ділянку сільськогосподарського призначення в територіальних межах Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, яка належить їй на праві власності; судові витрати покласти на відповідача.

Повторним заочним рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2015 року позовні вимоги задоволені. Витребувано із чужого незаконного користування у ТОВ «Профагро» земельну ділянку з кадастровим № :02:00:102, яку повернути ОСОБА_1. Стягнуто на користь позивачки з ТОВ «Профагро» судові витрати у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Профагро» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, сплачені відповідачем під час розгляду цивільної справи покласти на позивачку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що законом не передбачено обовязок орендаря реєструвати в електронному реєстрі прав договори оренди землі та додаткові угоди до них, які зареєстровані до 01 січня 2013 року.

Сторони про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином причин неявки до суду не надали.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 повторно перед розглядом справи по суті направляє клопотання про відкладення розглядом справи для ознайомлення із матеріалами апеляційної скарги та матеріалами справи перед розглядом справи, однак дій, які б свідчили про зацікаіленість у ознайомлені з матеріалами справи не здійснює.

Крім того із клопотань представника вбачаєтся про обізнаність щодо розгляду даної справи у апеляціному суді в призначені судовою колегію дні.

Неявка сторін та їх представникіів, належно повідомлених про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Стаття 387 ЦК України закріплює, що власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Під незаконним володінням варто розуміти всяке фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави, або правова підстава якого відпала (минув термін дії договору).

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки сільськогосподарського призначення в територіальних межах Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області площею 3,6448 га (а.с.10).

На підставі договору оренди земельної ділянки від 20 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Профагро», останній прийняв в оренду в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення в територіальних межах Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області площею 3,6448 га (а.с.31).

Відповідно до пункту 8 Договору він укладений на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Договір оренди земельної ділянки зареєстрований 12 листопада 2009 року (а.с.32).

Згідно зі ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендодавцем.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Частинами 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Відповідно до ст. ст. 319, 626 ЦК України реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: продовження користування виділеною земельною ділянкою, належне виконання своїх обов'язків за договором; відсутність письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; укладення додаткової угоди про поновлення договорів оренди.

Матеріали справи свідчать, що додатковою угодою від 15 жовтня 2011 року, укладеною до договору оренди землі від 12 листопада 2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Профагро», сторони погодили нові умови пункту про орендну плату та нові умови щодо строку дії договору (а.с.33).

Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди пункт 8 Договору доповнено наступним: «Строк дії договору становить 5 років з моменту набрання чинності Додаткової угоди».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право самостійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Додатковий договір від 15 жовтня 2011 року зареєстрований у Зачепилівському Відділі Держкомзему Харківської області 14 березня 2012 року (а.с.33).

До вступу 01 січня 2013 року в дію Закону України «Про Державний земельний кадастр» реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки, у тому числі договорів оренди земельних ділянок, здійснювалась у Державному реєстрі земель до 01 січня 2011 року державним підприємством «Центр державного земельного кадастру». Після чого два роки, по 01 січня 2013 року - територіальними органами Держземагентства за місцем знаходження земельної ділянки.

З 01 січня 2013 року відповідно до чинного законодавства державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснює Державна реєстраційна служба України.

Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Таким чином, суд першої інстанції з порушенням вимог закону дійшов до необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки згідно із підпунктом 8-1 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про право набувача або про нерухоме майно (зокрема, щодо зареєстрованих речових прав на земельні ділянки).

В матеріалах справи міститься лист Зачепилівського районного управління юстиції Харківської області про те, що правочинів між ОСОБА_1 та ТОВ «Профагро» щодо оренди землі, а також додаткових угод до договору в державному реєстрі речових прав не зареєстровано (а.с.71). Саме цей лист покладений в основу оскаржуваного рішення, як підстава для задоволення позову.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його прав на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наразі договір оренди земельної ділянки та додаткова угода до нього є чинними, сторонами неоспорені. А Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачений обовязок орендаря реєструвати в електронному реєстрі прав договори оренди землі та додаткові угоди до них, які зареєстровані в установленому законом порядку до 01 січня 2013 року.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. № 3674-VI.

01.09.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» № 484-VIII від 22.05.2015р., цим Законом вносяться зміни, зокрема, до Закону України «Про судовий збір» щодо об'єктів справляння судового збору (ст.3 Закону), розмірів ставок судового збору (ст..4 Закону), пільг щодо сплати судового збору (ст.5 Закону), порядку сплати та порядку повернення судового збору (ст.ст.6-7 Закону).

Заява про перегляд заочного рішення подана ТОВ «Профагро» 21 вересня 2015 року, тому судовий збір підлягає сплаті за ставками зміненого ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 4 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду юридичною особою заяви про перегляд заочного рішення ставка судового збору складає 0,5 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» на 2015 рік установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 1218 гривень.

Матеріали справи свідчать, що при подачі заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції у справі ТОВ «Профагро» сплатило 609 грн. судового збору, що підтверджується оригіналом квитанції (а.с.26).

Крім того, при подачі апеляційної скарги відповідачем сплачений судовий збір у розмірі 535,92 грн. (а.с.84)

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Матеріали справи свідчать, що при поданні позовної заяви сплаті підлягала сума у розмірі 243,60 грн. (а.с.5).

Тому, при поданні апеляційної скарги сплаті підлягала сума судового збору розміром 267,96 грн., яка і стягується з позивачки судом апеляційної інстанції на користь відповідача.

З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати, які підлягали сплаті відповідачем у справі підлягають стягненню з ОСОБА_1

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст.88, 303 304, п.2ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» - задовольнити частково.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2015 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки із незаконного користування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» судові витрати, понесені відповідачем під час розгляду справи у розмірі 876 грн. 96 коп., які складаються з 609 грн. судового збору сплачених при поданні заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції та з 267, 96 грн. судового збору, який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Бобровський

ОСОБА_3