Справа № 742/673/15-ц Провадження № 22-ц/795/1907/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції -Циганко М. О. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2015 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.,
суддів:Горобець Т.В., Скрипки А.А.,
при секретарі:Покладі Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" про повернення коштів,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити повністю, посилаючись на неповне з'ясування судом всіх обставин справи в їх сукупності, що мають значення для справи та порушує права ПАТ «Дельта Банк».

Вказаним судовим рішенням стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_5 грошові кошти за договором №7796 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний on-line» у гривнях від 12 січня 2015 року в розмірі 2978 грн. 23 коп.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції встановлено, але не взято до уваги, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. № 150 "Про внесення АТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 р. № 51 з 03.03.2015 р. в банківській установі було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк".

Судом було проігноровано, що процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини, і вказаний закон як пріоритетний відносно інших законодавчих актів у цих правовідносинах встановлює певні обмеження прав власника відповідного рахунку розпоряджатись грошовими коштами. Посилаючись на положення статті 36 вказаного Закону щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації, апелянт робить висновок про те, що індекс інфляції не застосовується за весь час прострочення грошового зобов'язання, але суд не надав даному факту правового обґрунтування.

Крім того, банк категорично не погоджується з нарахуванням інфляційних, оскільки суд в порушення норм законодавства здійснив нарахування інфляційних за лютий та березень 2015 року як за цілі місяці, ігноруючи кількість днів прострочки, що призвело до завищення суми стягнення з банку.

Також апелянт зазначає, що кредитор не пред'являв банківської установи вимогу про виплату 3% річних та інфляційних, як це встановлено ст.ст.625 та 530 ЦК України, а тому не виникло відповідного обов'язку банку перед боржником.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за правилами ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню,зважаючи на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Судами встановлено, що 12 січня 2015 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір №7796 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний on-line» у гривнях (а.с.4).

Відповідно до умов договору, ОСОБА_5 зобов'язалася передати, а ПАТ «Дельта Банк» зобов'язався прийняти грошову суму (вклад) в розмірі 17700 грн. з процентною ставкою на суму вкладу 13 процентів річних. Вклад залучається на строк з моменту зарахування вкладу на рахунок №6949 по 11 лютого 2015 року включно (п.п.1.3, 1.6 договору). Нараховані проценти за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та Правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів №6701, відкритий в установі банку (п.1.9 договору). Вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, зазначеного в п.1.3 даного договору, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, операції за якими можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів №6701, відкритий в установі банку (п. 1.10 договору).

Судами також встановлено, що в день закінчення строку дії договору 11 лютого 2015 року ОСОБА_5 звернулась до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про повернення банківського вкладу та сплати процентів, чим засвідчила свій намір припинити дію договору в зв'язку з закінчення 11 лютого 2015 року строку залучення вкладу (а.с.5-6). У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в день закінчення дії договорів - 11 лютого 2015 року. Проте банк повернув позивачу частину коштів (2500 грн.) 03 березня 2015 року, а остаточну суму - 18053,23 грн., в т.ч. 18037,14 грн. сума депозиту та 16,09 грн. процентів, виплатив позивачу лише 18 червня 2015 року, чим порушив свої грошові зобов'язання. Зазначені обставини підтверджуються виписками за операціями по картковому рахунку позивача №6701 за період з 02 березня 2015 року по 04 березня 2015 року та за 18.06.2015 року (а.с.45, 70).

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 щодо стягнення з ПАТ «Дельта Банк» відсотків за договором банківського вкладу (депозиту) за період з 03 березня 2015 року до 21 квітня 2015 року в розмірі 458,05 грн., суд першої інстанції послався на норми ст.ст. 26,46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо припинення нарахування відсотків з дня призначення уповноваженої особи Фонду. В зазначеній частині судове рішення не оскаржується.

Судами встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» від 02 березня 2015 року № 150 та відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51, ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та в банківській установі запроваджено тимчасову адміністрацію з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року включно.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. При цьому, згідно п.1 ч.6 вищезгаданої статті, обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом у розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами 200000 грн., встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Крім того, згідно ч.2 ст.46 вищезгаданого Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду, банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. З дня призначення уповноваженої особи Фонду щодо ліквідації банку, зокрема, припиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю, строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав, припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені), та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку.

Доводи апеляційної скарги про те, що у разі запровадження у банківській установі тимчасової адміністрації відповідальність у вигляді стягнення 3% річних та індексації у зв'язку з інфляцією не застосовується за весь час прострочення грошового зобов'язання, ґрунтуються на помилковому тлумаченні апелянтом положень статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до яких такі виплати не здійснюються лише під час тимчасової адміністрації.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що відповідач повинен нести відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч.2 ст. 625 ЦК України, за період з 12 лютого 2015 року по 02 березня 2015 року включно, тобто до запровадження в банківській установі тимчасової адміністрації.

При визначенні розміру інфляційних сум суд першої інстанції керувався порядком застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, наведеним у листі Верховного суду України від 03 квітня 1997 року №62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та індексами інфляції, що обчислені Державним комітетом статистики.

Оскільки строк залучення вкладу позивача закінчився 11 лютого 2015 року, а тимчасова адміністрація банку введена з 03 березня 2015 року (в період з 01 по 15 число місяця), то індекс інфляції за наведеною в рекомендаціях методикою вірно визначений судом за лютий (105,3%) та березень (110,8%) 2015 року, що становить 116,67%. Відповідно, інфляційні за період з 12 лютого 2015 року по 02 березня 2015 року включно визначена таким чином: 18037,14 грн. х 116,67% - 18037,14 грн. = 3006,79 грн., де 18037,14 грн. - це сума боргу станом на 02 березня 2015 року.

Згідно листа Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року №62-97року «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» індекс визначається Міністерством статистики України, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси за відповідний період, перемножити між собою.

Розрахунок згідно індексу інфляції окремо за лютий 2015 року та за березень 2015 року суперечить вищевказаним Рекомендаціям, які передбачають множення щомісячних індексів.

Доводи апелянта щодо необхідності розрахунку індексації відповідно до кількості днів прострочення у певому місяці, якщо прострочка складає неповний місяць, також суперечить вищевказаним Рекомендаціям. Іншого порядку нарахування індексації боргу з урахуванням індексу інфляції чинним законодавством не визначено.

Відтак, районний суд вірно визначив індекс інфляції за лютий-березень 2015 року у розмірі 116,67% та розрахував індекс інфляції за період з 12 лютого 2015 року по 02 березня 2015 року (до часу запровадження тимчасової адміністрації) у сумі 3087 грн. 73 коп.

Доводи апелянта про розрахунок 3% річних від суми неповерненого депозиту під час дії тимчасової адміністрації не знайшли свого підтвердження, оскільки такий розрахунок здійснений районним судом за період з 12 лютого 2015 року по 02 березня 2015 року, тобто до часу запровадження тимчасової адміністрації.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитор не пред'являв банківській установі вимогу про виплату 3% річних та інфляційних, як це встановлено ст.ст.625 та 530 ЦК України, у зв'язку з чим не виникло відповідного обов'язку банку перед боржником, також не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки згідно вимог чинного законодавства позивач має право звертатись безпосередньо до суду, без дотримання досудового порядку врегулювання спору.

У відповідності до п.22 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Згідно ст.88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга судом відхиляється, а апелянт відповідно до вимог закону звільнений від оплати судових витрат, такі витрати відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" - відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: