РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 рокуКомсомольський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді Прохоренко В.В.,

за участю секретаря Башинської Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів

встановив:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 12.07.2013 року у кримінальній справі за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_1 провадження відносно ОСОБА_2, у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, було закрито зі звільненням останньої від кримінальної відповідальності у зв'язку з примиренням, із затвердженням мирової угоди, згідно якої на відшкодування заявлених ОСОБА_1 позовних вимог ОСОБА_2 сплачує 7000 грн.: до 12.08.2013 року - 2300 грн., до 12.09.2013 року - 2300 грн., до 12.10.2013 року - 2400 грн. Позивач зазначила, що відповідачкою в супереч зазначених домовленостей та постанови суду було сплачено лише 2300 грн., вважає, що відповідачка прострочила виконання свого грошового зобовязання перед нею та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 4700 грн. та понесені судові витрати.

В ході розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму основного боргу в розмірі 4700 грн., 3261, 80 грн. інфляційні втрати та 295, 12 грн. 3% річних.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову, вважали, що позов ОСОБА_1 є безпідставний, оскільки вона повторно предявила цивільний позов, який вже було задоволено в рамках розгляду кримінальної справи. Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних зазначили, що вони є також безпідставними, оскільки це правовідносини щодо відшкодування шкоди, а не договірні, а отже до них не може бути застосовано положення ст. 625 ЦК України. Крім того, зазначили, що в позивача є дублікат виконавчого листа про стягнення із ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 7000 грн., який вона має право предявити до ВДВС та почати примусове стягнення. Також зазначила, що провадження повинно бути закрито на підставі п.2 ч.1 ст 205ЦПК України, оскільки набрало рішення суду про закриття провадження у справі у звязку з укладенням мирової угоди сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено та сторонами не оспорюються, що 14.03.2012 року за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_1 за фактом завдання їй легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, була порушена кримінальна справа відносно ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. У зазначеній справі ОСОБА_1 було визнано потерпілою, останньою заявлено цивільний позов про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 12.07.2013 року, що набрала законної сили, провадження в кримінальній справі № 667/3971/13-к відносно ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України закрито зі звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України у зв'язку з примиренням винного з потерпілим згідно з вимогами ст.46 КК України із затвердженням мирової угоди, згідно з якою на відшкодування заявлених ОСОБА_1 позовних вимог ОСОБА_2 сплачує 7000 грн.: до 12 серпня 2013 року - 2300 грн., до 12 вересня 2013 року - 2300 грн., до 12 жовтня 2013 року - 2400 грн.

Відповідачем умови затвердженої мирової угоди у добровільному порядку виконані належним чином не були та на виконання зазначеної постанови було сплачено лише 2300 грн.

13 листопада 2013 року на виконання постанови Комсомольського районного суду м. Херсона від 12 липня 2013 року по кримінальній справі № 667/3971/13-к Комсомольським районним судом м. Херсона представнику потерпілої ОСОБА_1 видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ м. Херсона від 19 листопада 2013 року відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий лист не відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не містить примусового характеру виконання рішення суду.

Враховуючи, що мирова угода, затверджена судом, в порядку кримінального провадження, припускає добровільне її виконання, а Закон України « Про виконавче провадження» направлений на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), у разі невиконання стороною умов такої угоди у добровільному порядку заінтересована сторона має звернутися до суду, який видав ухвалу про затвердження мирової угоди, із заявою про зміну порядку її виконання з добровільного на примусовий, що стане підставою для вчинення Державною виконавчою службою дій, спрямованих на примусове виконання.

За виконавчим листом від 13.11.2013 року, виданим за постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 12.07.2013 року в кримінальній справі № 667/3971/13-к, державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку із відсутністю примусового характеру виконання рішення суду.

Однак, зважаючи на те, що на відміну від цивільного процесуального закону та господарського процесуального закону норми кримінального судочинства не передбачають можливості зміни способу і порядку виконання мирової угоди, з огляду на те, що умови укладеної між сторонами мирової угоди відповідачкою належним чином не виконано, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4700,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 12 липня 2013 року відповідачка взяла на себе обов'язок сплатити позивачці 7 000 грн.: до12 серпня 2013 року - 2 300 грн., до 12 вересня 2013 року - 2 300 гри, до 12 жовтня 2013 року-2 400грн.

Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, а отже, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року (справа № 6-113 цс 14.), яка є обовязковою для застосування правової норми у подібних правовідносинах

За таких обставин, суд приходить до висновку що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 суми інфляційних втрат за період порушення виконання зобовязання з 14.10.2013року по 16.11.2015року в розмірі 3261,80грн., та 3% річних, за несвоєчасне виконання мирової угоди в сумі 295,13 грн.

У звязку з вищевикладеним посилання відповідача про те, що провадження у справі повинно бути закрито на підставі п.2 ч.1 ст 205ЦПК України, не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стяненню сплачений судовий збір в розмірі 487, 20 грн.

На підставі ст.ст. 11,509, 625 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст. 5-11, 60, 84, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 8256, 93 грн. з якої: 4700 грн. сума основного боргу, 3261, 80 грн. інфляційні витрати; 295, 13 грн. 3%річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 487, 20 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Суддя: В.В. Прохоренко