Справа № 344/5160/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2650/2015
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю ОСОБА_2 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договорів підряду, повернення коштів, стягнення на користь Міністерства Оборони України моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 жовтня 2015 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договорів підряду від 21.06.2011 року та від 01.11.2013 року, повернення коштів в сумі 394 920,00 грн., стягнення на користь Міністерства Оборони України моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не може погодитися із даним рішенням оскільки воно є незаконним та необґрунтованим, судом неповно встановлено обставини у справі, а також неправильно застосовано норми матеріального права, тому дане рішення підлягає скасуванню.

При винесенні рішення суд першої інстанції неправильно застосував положення ст.. 847 ЦК України вказавши, що підрядник відповідно до вимог даної статті, а саме обовязку вчасно попередити замовника про недоброякісність або непридатність матеріалу, одержаного від замовника, а також що додержання вказівок замовника загрожує якості або придатності результату роботи та наявність інших обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують якості або придатності результату роботи, та попередив позивача про те, що стіни в будинку різної товщини.

Оскільки відповідач не повідомив замовника, про те, що майбутні дверні блоки матимуть дефекти, відповідач, як виробник дверних блоків не звільняється від відповідальності за неналежну якість виробу.

Суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку, що «відмінність відтінків між блоками та дверною рамою пояснюється своєрідністю кольору фарби, яка сама по собі не є звичайним типовим кольором».

При укладенні угоди-замовлення сторонами було погоджено умову щодо кольору майбутніх виробів, а саме всі вироби одного кольору. Судом не взято до уваги того, що різні частини дверей є різними за кольором, що не відповідає умовам договору. Дані обставини свідчать про те, що відповідач порушив умови договору щодо кольору виробу, покривши частини виробів фарбами різного кольору.

Після виявлення даних недоліків, ОСОБА_3 звернувся до відповідача з проханням їх виправити, проте його звернення було проігнороване.

Суд першої інстанції, не повно встановивши обставини справи, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов до неправильного висновку про те, що договір припинено у звязку з повним виконанням сторонами своїх зобовязань. Тому повторно не може бути припинено договір, який припинений його повним виконанням.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

24.12.2011 р. між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір (угоду-замовлення) на виготовлення дверних блоків, відповідно до якої позивач замовив у відповідача 24 дверні блоки та зобовязувався оплатити за них 373 240 грн. Угодою встановлено термін виконання замовлення до кінця грудня 2011 року (а.с.10).

За виконання замовлення позивачем оплачено 125 000,00 грн. 30.06.2011 року, 50 000,00 грн. 08.11.2011 року, про що зазначено в угоді-замовлення на виготовлення дверних блоків (а.с.10). Станом на 23.04 2014 року позивач провів повний розрахунок за виготовлення та встановлення дверних блоків, що підтверджується розпискою від 23.04.2014 року (а.с.11).

У поданій до суду позовній заяві ОСОБА_3 вказав, що відповідач не виконав умови угоди, зокрема дверні блоки виготовив лише 23.04.2014 року. Також ним після встановлення дверних блоків було виявлено значні недоліки: між дверною рамою і стіною утворилися щілини, дверна рама та дверне полотно різні за кольором (а.с. 23-25). У звязку з наведеним просив стягнути з відповідача на його користь сплачені ним 373 420,00 грн за товар неналежної якості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, судом першої інстанції встановлено, що після складання акту здачі дверних блоків першого та другого поверхів, сторонами був складений 27.03.2014 року акт післягарантійного обслуговування, з якого вбачається, що в цей день було проведено післягарантійне обслуговування зроблених дверей, тобто з моменту виконання робіт уже закінчився гарантійний термін, який надавався виробником (а.с.59). При цьому саме замовлення було виконане до цього часу відповідно до акту здачі дверних блоків першого та другого поверхів від 26.12.2011 року відповідно до якого замовник прийняв виконану роботу, здійснив повну оплату замовлених дверних блоків і роботи щодо їх встановлення.

Відхиляючи як недоведені в суді пояснення позивача щодо виявлених недоліків після їх встановлення, суд зіслався на вимоги ст.. 847 ЦК України та копію додатку №3 до угоди-замовлення від 21.06.2011 року, за змістом якого відповідач попередив позивача про те, що стіни в будинку не однакової товщини та погоджено дану обставину підписом замовника (а.с.41). Також позивач самостійно вибрав специфічну італійську фарбу (код 0104) в античному стилі із виділеною структурою волокон (під старовину), а тому відмінність відтінків між блоками та дверною рамою пояснюється своєрідністю кольору фарби, яка сама по собі не є звичайним типовим кольором.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач не довів суду наявність істотних недоліків товару, які б робили неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення. При цьому відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» під істотним недоліком слід розуміти недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на ту обставину, що відмовляючи у задоволенні даних позовних вимог за безпідставністю, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зіслався також і на норму ч. 4 ст. 267 ЦК України, відповідно до якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому колегія суддів вважає, що таке посилання в рішенні на застосування строку позовної давності є зайвим, оскільки на безпідставні позовні вимоги строк позовної давності не поширюється.

Однак, в силу вимог ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн., яку останній просив у випадку її задоволення спрямувати на користь Міністерства Оборони України, суд першої інстанції не знайшов підстав для її задоволення і вказав, що такої шкоди позивачу з вини відповідача заподіяно не було і про це відсутні будь-які докази. З такими доводами погоджується і суд апеляційної інстанції, вважаючи їх обґрунтованими.

За наведених обставин та зібраних доказів, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права,. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 27 жовтня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_5

ОСОБА_6