РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі : головуючого судді Заворотної О.Л.,

секретаря судового засідання - Дякович О.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи управління державної міграційної служби в Хмельницькій області, служба у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

В серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, яка дії також як законний представник неповнолітньої ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що є власником житлового будинку по вул. Декабристів, 4 в м. Хмельницькому. В даному будинку також зареєстровані відповідачі, які є онукою та правнучкою позивачки. Відповідач ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації з 2006 року, а її донька ОСОБА_5 в будинку ніколи не проживала. За весь період проживання комунальних платежів ОСОБА_2 не сплачувала, не несла витрати по утриманню будинку, не зберігає там власних речей. Перешкод у користування та проживанні у будинку відповідачам не чинили, а тому відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 втратили право користування житлом на підставі їх відсутності більш ніж один рік у даному житловому приміщенні.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 яка діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду пояснення в яких вказала, що після одруження проживає разом із чоловіком та дітьми в його помешканні, оскільки для дітей там більше зручностей, в будинку своєї баби не проживає з часу одруження, оскільки там проживає її брат із сімєю та тітка із онукою, проте інтересу до вказаного житла відповідачка не втратила, до цього часу там зберігаються її особисті речі, час від часу вона приходить до своєї баби. Щодо витрат за комунальні послуги, то будинок обладнаний приладами обліку, проте відповідач пропонувала компенсувати частину, на що позивач не погоджувалась, безпідставні також твердження позивача щодо неможливості оформлення субсидії, у звязку із пропискою відповідачки та її доньки в цьому будинку. Також відповідач вказала, що іншого нерухомого майна не має, це її єдине житло, просить в позові відмовити.

Представник служби у справах дітей виконкому Хмельницької міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить в задоволенні позову відмовити, оскільки порушуються житлові права неповнолітньої дитини.

Представник управління державної міграційної служби в Хмельницькій області в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 листопада 1991 року, ОСОБА_4 є власником житлового будинку з господарчими спорудами, розташованого у м. Хмельницькому по вул. Декабристів, 4.

Згідно записів домової книги по вул. Декабристів, 4 ОСОБА_2 зареєстрована за вказаною адресою з 15.01.1984 року, а ОСОБА_5 з 05.10.2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

Аналогічні положення містяться і у ч. 1 ст. 405 ЦК України.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Проте відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.

Як убачається з акту, складеного мешканцями будинків ОСОБА_3, 4, ОСОБА_3, 5, ОСОБА_3, 9/1 та завіреному головою квартального комітету, відповідачка ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_5 не проживають у будинку по вул. Декабристів, 4, цей факт не заперечує і сама відповідачка.

Відповідно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Крім того, відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися найманим приміщенням на рівні з власником або наймачем.

Відповідачка обґрунтовуючи причини не проживання у будинку посилалась на відсутність належних санітарно-гігієнічних та побутових умов для проживання із двома малолітніми дітьми.

Так, із технічного паспорту будинку вбачається, що будинок складається із двох квартир які мають окремі входи, при цьому лише квартира 2 обладнана ванною. В будинку проведена добудова, акт приймальної державної комісії з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом індивідуальних житлових будинків затверджено рішенням виконкому Хмельницької міської ради від 09.11.2007р. № 1208.

Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, відповідачка та її малолітня донька не проживають в будинку, в будинку який складається із двох квартир проживає позивач із своїм чоловіком, а в іншій квартирі донька позивачки із своєю онукою.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не проживає за місцем реєстрації з поважних причин, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,60,61,88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 9,156 ЖК України, ст. 29, 310, 405 ЦК України, Законом України «Про охорону дитинства», постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи управління державної міграційної служби в Хмельницькій області, служба у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області, через Хмельницький міськрайонний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: