12 листопада 2015 року м. Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Андрущенка О.Ю., за участю секретаря судового засідання Гончарук В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Токмак цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Відповідно до умов договору відповідач зобовязувався надавати Банку щомісяця грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. У випадку порушення відповідачем зобовязань щодо сплати коштів, нараховуються відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на суму непогашеної в строки заборгованості.
Просить стягнути вказану суму з відповідача.
Представник позивача в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України; заперечень проти позову не надав, клопотань про перенесення розгляду справи не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог з наступних підстав.
Боржник зазначені зобовязання не виконав.
Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.
Таким чином, підстави для задоволення вимог по стягнення заборгованості за тілом кредиту відсутні. В даному випадку, позивач вправі вимагати стягнення коштів, передбачених Договором або Законом, за невиконання грошового зобовязання відповідно до ст. 625 ЦК України.
При цьому, нарахування штрафних санкцій за невиконання грошового зобовязання повинно відбуватися з врахуванням ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної відповідальності».
В той же час, позивачем надано розрахунок заборгованості з процентів за користуванням кредитом, комісіях та пені починаючи з 2007 року по 09.09.2015 року, що суперечить вимогам зазначених нормативно-правових актів.
Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Отже, суд, враховуючи принцип диспозитивності який закріплений в ст. 11 ЦПК України, не вправі самостійно доводити обґрунтованість вимог позивача, здійснювати відповідний розрахунок боргу тощо. Зазначений обовязок належить позивачу.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110007 від 24.10.2007 року задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 64, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
В задоволені позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110007 від 24.10.2007 року в сумі 427565 грн. 46 коп. відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя