Справа № 447/1427/15 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/7651/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Монастирецького Д.І., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_4 про визнання неправомірним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації речових прав та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 16 червня 2015 року відмовлено у відкритті провадження.

Дану ухвалу оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що районний суд відмовляючи оскаржуваною ухвалою у відкритті провадження у справі з посиланням на п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України з тих підстав, що позивачем у своїй заяві обєднано вимоги, які підлягають розгляду як в порядку цивільного законодавства, так і в порядку адміністративного, не зазначив у своєму рішенні яку саме частину вимог заяви позивача ОСОБА_2 належить розглядати в порядку цивільного судочинства, а яку в порядку адміністративного, відмовивши у відкритті провадження повністю, тобто і щодо тих вимог, які на думку місцевого суду підлягають вирішенню згідно ЦПК України, а відтак судом першої інстанції порушено (не застосовано) норму процесуального права, - ст. 16 ЦПК України, та неправильно застосовано п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України. Вважає, що всі вимоги загалом та кожна з них окремо ґрунтуються на способах захисту позивачем своїх саме цивільних прав і законних інтересів як власника земельної ділянки, передбачених пунктами «б», «г» ч.3 ст. 152 ЗК України, п.п. 2,4, 10 ч.2 ст. 16, ст.ст. 391, 393 ЦК України, однак суд першої інстанції не врахував цих матеріальних норм права та дійшов помилкового висновку, що позовна заява ОСОБА_2 містить зокрема і вимоги, які відносяться до адміністративної юрисдикції.

Просить ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 червня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду із стадії відкриття провадження у справі.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав суду клопотання, у якому просить апеляційний розгляд проводити без моєї участі та участі ОСОБА_2 та зазначив, що вимоги апеляційної скарги підтримує повністю.

Представник Миколаївської міської ради Львівської області в судове засідання не зявився, хоча про розгляд справи повідомлено належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 26), про причини неявки суд не повідомив та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відмовляючи у відкритті провадження та покликаючись на п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, районний суд виходив з того, що позивачкою обєднано в одне провадження вимоги, які слід розглядати окремо, як в порядку цивільного законодавства так і в порядку адміністративного.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати неправомірним рішення Миколаївського міської ради Львівської області за №1062/5 від 23.09.2013р. про затвердження технічної документації із землеустрою ОСОБА_4 щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,1000 га в натурі (на місцевості) по вул. Болоня, 81 в м. Миколаєві (3/4 частини) і передачі йому цієї земельної ділянки в приватну власність і скасувати його; визнати недійсною державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,100 га за адресою м. Миколаїв, вул. Болоня, 81 Львівської області і скасувати її кадастровий номер 0:01:015:0485; визнати недійсним свідоцтво на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку 3/4 частини від площі 0,1000 га по вул. Болоня, 81 в м. Миколаєві Львівської області і скасувати державну реєстрацію прав на цю земельну ділянку; усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою по вул. Болоня, 79 в м. Миколаєві Львівської області шляхом демонтажу гаража ОСОБА_4 на її території і перенесення огорожі його земельної ділянки відповідно до її державного акту на права приватної власності за № 350, зареєстрованого 14.08.1997 року. (а.с.1-3)

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України х розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" передбачено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Вищенаведена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-745цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Однак вищенаведені вимоги закону не були враховані судом першої інстанції при постановлені ухвали про відмову у відкритті провадження.

З огляду на вищенаведене судова колегія вважає, що ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 червня 2015 року слід скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження у даній справі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.4 ч.2 ст. 307, п.3 ч.1 ст.312, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 червня 2015 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді Д.І. Монастирецький

ОСОБА_5