АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/ 8287/15 Головуючий 1 інстанції
Категорія: інші Доповідач Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Колтунової А.І., Гальянової І.Г.

за участі секретаря Герасимової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2012 року у цивільній справі за поданням головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и л а

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2012 року було задоволено клопотання головного державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_3 та тимчасово обмежено боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання нею зобовязань, покладених на неї судовим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 травня 2009 року про стягнення на користь АТ «ПроКредит Банк» заборгованості в сумі 74 252,36 грн.

На зазначену ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_2 01 серпня 2014 року подала апеляційну скаргу, в якій вказала, що вважає її незаконною і такою, що підлягає скасуванню через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт з посиланням на п. 7 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначає, що заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з частиною першою ст. 151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову.

ОСОБА_4 також стверджує, що її не було повідомлено про подання державного виконавця про обмеження її у праві виїзду за межі України, копію оскаржуваної ухвали їй направлено не було, а отже, вона вважає цю ухвалу такою, що не набрала законної сили.

Враховуючи викладене вище, ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та вирішити питання по суті.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи скарги і матеріали справи, судова колегія приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням- до виконання зобов'язань (п. 5 цієї статті).

Згідно п.18 частини третьої статті 11Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець має право, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першої цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з наявності несплаченої вказаною особою заборгованості, ухилення боржника від примусового виконання рішення суду та використання державним виконавцем усіх можливих заходів щодо забезпечення примусового виконання рішення.

Судова колегія вважає, що подання державного виконавця розглянуто судом з порушенням встановленого порядку, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування ухвали та направлення подання на новий розгляд.

Згідно вищенаведених положень Законів України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та " Про виконавче провадження" підставами для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон і звернення державного виконавця з поданням до суду для встановлення такого обмеження є ухилення від виконання зобов'язань.

Частиною другою статті 377-1 ЦПК України визначено, що подання розглядається судом за участю державного виконавця, оскільки саме на вказану особу покладено обовязок доведення перед судом ухилення боржника від виконання зобовязання, покладеного за рішенням суду.

Будь-яких даних про те, що державний виконавець повідомлявся судом про розгляд подання 03.08.2012 року і викликався до суду для участі в його розгляді матеріали справи не містять.

Крім того, в мотивувальній частині судового рішення зазначено про вирішення вказаного питання відносно іншої особи (ОСОБА_5Д.)

Отже, висновку про обґрунтованість подання суд дійшов на підставі матеріалів, копії яких були додані до подання.

Проте, будь-яких переконливих та беззаперечних доказів наявності у ОСОБА_2 заборгованості за судовим наказом № 2-H-130/09, виданим 20.05.2009 року Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з останньої на користь АТ «ПроКредит Банк» певної суми, а тим більше ухилення від виконання вищезазначених зобовязань, суду надано не було.

За таких обставин, висновок суду про обґрунтованість подання державного виконавця є передчасним, суд дійшов його з порушенням порядку розгляду подання, що у відповідності до п.4 ч.2 ст.307, п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції від 03.08.2012 року і передачі подання державного виконавця до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст.303,304, п.4 ч.2 ст.307,п.3ч.1ст.312, ст.ст.313,314,315,317,319 ЦПК України судова колегія, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2012 року скасувати.

Подання головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді