Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у № 320/2135/14
№ 22ц/778/4916/15
Головуючий у 1 інстанції: Калугіна І.О.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.

суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від «02» липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок ,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя в обґрунтування позову зазначає, що 12 березня 2015 року позивач одружився з відповідачкою. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася дочка ОСОБА_5. Під час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти придбали житловий будинок та земельну ділянку площею 470 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_3. Крім того, за спільні кошти вони придбали новий автомобіль Ніссан Ноте номерний знак НОМЕР_1.

Виходячи з інтересів їх спільної дитини, позивач не заперечує проти визнання права власності на автомобіль за відповідачкою, стягнувши з неї на його користь вартість Ѕ частки цього майна. На підставі викладеного, просить визнати по Ѕ частки житлового будинку та Ѕ частини земельної ділянки площею 470 кв.м, які розташовані по АДРЕСА_3, визнати за відповідачкою право власності на автомобіль Ніссан Ноте номерний знак НОМЕР_1, стягнувши на його користь компенсацію за вартість Ѕ частки даного автомобіля.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_3 звернулася з зустрічною позовною заявою про визнання права особистої приватної власності на спірний житловий будинок. В позові зазначає, що до шлюбу вона разом з її сином від першого шлюбу проживали в її квартирі по АДРЕСА_2. 12 березня 2005 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, після народження їх спільної дитини, вони вирішили купити будинок, гроші на покупку якого дали її батьки, натомість вона віддала їм свою двокімнатну квартиру. 03 вересня 2006 року вона придбала будинок по АДРЕСА_3 та зареєструвала право власності на себе. 11 березня 2011 року шлюб між сторонами розірвано, ОСОБА_4 виїхав до м. Львів на постійне місце проживання, де у нього є Ѕ частини квартири у центрі АДРЕСА_1.

На підставі викладеного просить визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок в цілому по АДРЕСА_3.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від «02» липня 2015 року первісний позов ОСОБА_4, задовольнити частково.

Визнано за ОСОБА_4, право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_3, іншу Ѕ частину житлового будинку залишити у власності ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3, право власності на автомобіль Ніссан Ноте, державний номерний знак НОМЕР_1. Стягнуто з ОСОБА_3, вартість компенсації за Ѕ частини автомобіля Ніссан Ноте, державний номерний знак НОМЕР_1, у розмірі 62 391 /шістдесят дві тисячі гривень триста дев'яносто одна / гривень 32 копійки на користь ОСОБА_4

В іншій частині первісного позову - відмовлено.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні її зустрічного позову, ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок в цілому по АДРЕСА_3. В решті рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_7, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями, що приєднані до справи, до апеляційного суду не з"явилися, про причини неявки суд не повідомили. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом установлено, що сторони перебували в шлюбі з 12 березня 2005 року до 11 березня 2011 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було придбано наступне майно, що є предметом спільної сумісної власності подружжя, де частка кожного з подружжя є рівною відповідно до ст. 70 СК України, а саме: житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_3, автомобіль Ніссан Ноте номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України), і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд виходив із його недоведеності.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Як на підставу доказів про те, що спірний будинок ОСОБА_3 придбала за власні кошти, остання посилається на те, що кошти на придбання зазначеного будинку надав її вітчим в розмірі 29500доларів США , а взамін вона віддала йому двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_2, яка належала їй на праві особистої власності ще до укладення шлюбу з ОСОБА_4

Натомість, належних та допустимих доказів, (як то договір міни), який би свідчив про те, що вітчим надав кошти у власність ОСОБА_3 в розмірі 29500 доларів США на придбання нею спірного будинку, а в замін вона передала йому у власність двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_2, остання суду не надала.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що вищезазначену квартиру ОСОБА_3 продала своєму вітчиму ОСОБА_8 на підставі договору купівлі продажу від 23 липня 2011 року за 17753 грн. ( а.с. 42), тобто вже після розірвання шлюбу з ОСОБА_4, а спірний будинок було куплено відповідно до договору купівлі-продажу від 03.09.2006 року за ціною 49294 грн. ( а.с. 34-35), тобто задовго до продажу вищезазначеної квартири .

Інших належних та допустимих доказів ( як то договір дарування), які б свідчили про те, що ОСОБА_3 купила спірний будинок за кошти, які належали їй особисто матеріали справи не містять.

Таким чином, визнаючи спільним майном подружжя житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_3, суд першої інстанції врахував, що вказаний будинок придбаний ОСОБА_3 в період шлюбу з ОСОБА_4, належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що спірний житловий будинок ОСОБА_3 придбала за кошти , які належали їй особисто, остання суду не надала, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для поділу житлового будинку шляхом виділення у власність сторонам по 1/2 його частини.

Докази та обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

У частині поділу рухомого майна та відмови у задоволені позову про поділ земельної ділянки площею 470 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_3, судове рішення не оскаржуються, а тому в силу вимог ст. 303 ЦПК України не переглядається.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від «02» липня 2015 у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: