У Х В А Л А

«02» грудня 2015 року

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Погрібного С.О.,

за секретаря судового засідання Солодкої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі клопотання позивача та відповідача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Меркурій» та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до КС «Меркурій» в якому просив визнати виконавчий напис №2057, який видано 07 жовтня 2015 року ОСОБА_2 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом №2057, який видано 07 жовтня 2015 року.

Дослідивши подану заяву, матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити за наступних причин.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з п.6 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

За правилом ст.153 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має взяти до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Втім, в порушення наведених вимог позивачем не обґрунтовано належним чином, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову можуть утруднити, чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Щодо клопотання представника відповідача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно позивача судом враховано наступне.

За правилом п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Отже, застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на певне майно, можливе тільки за умови, що відповідне майно належить учаснику по справі із процесуальним статусом відповідача, та за умови доведення останньому належності на праві власності цього майна.

Разом с тим, представник відповідача просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, яке належить позивачу, що суперечить вимогам процесуального закону.

При цьому, судом враховано, що правовою метою та сенсом забезпечення позовних вимог є забезпечення належного виконання можливого рішення в разі їхнього задоволення, а отже відповідач позбавлений можливості заявляти клопотання про забезпечення позову без подання зустрічних позовних вимог в межах та у провадженні первинного позову. Отже, клопотання відповідача про забезпечення позовних вимог позивача не є належним способом реалізації процесуальних прав.

Таким чином, суд вважає зазначені заяви про забезпечення позовних вимог необґрунтованими належним чином, такими, що можуть призвести до порушення прав та обовязків учасників по справі, з огляду на що вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяв про забезпечення позову.

Керуючись ст. 152, 153 ЦПК України, СУД

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову відмовити.

У задоволенні клопотання відповідача про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: С.О. Погрібний