Справа № 303/5549/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Кеміня М.П.,

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до Мукачівського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 22 серпня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір відповідно до якого остання отримала кредитні кошти на суму 7500 грн. з терміном повернення до 22.08.2010 року.

В забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором 22.08.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено договір поруки.

В звязку з порушенням умов кредитного договору позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу і 11.11.2008 року Мукачівським міськрайонним судом видано судовий наказ, яким солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору. Даний судовий наказ було предявлено до виконання.

Однак, оскільки зобовязальні правовідносини між сторонами не припинилися, то банк продовжив нараховувати відсотки, комісію та пеню.

За таких обставин просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість на загальну суму 13 354,28 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року у задоволенні даного позову відмовлено.

На дане рішення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постановити нове рішення про задоволення позову. На обґрунтування скарги зазначає, що сплив строку дії кредитного договору не позбавляє банк права нараховувати відсотки, комісію та штрафні санкції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 серпня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір відповідно до якого остання отримала кредитні кошти на суму 7500 грн. з терміном повернення до 22.08.2010 року (а.с.10-12)..

В забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором 22.08.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено договір поруки (а.с.13).

В звязку з порушенням умов кредитного договору у 2008 році ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу і 11.11.2008 року Мукачівським міськрайонним судом видано судовий наказ №2-н-2145/08, яким солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору (а.с.17).

Наразі банк ставить питання про солідарне стягнення з відповідачів нарахованої після видачі вказаного судового наказу заборгованості по відсоткам в розмірі 3920,89 грн., комісії 2756,25 грн. та 6677,14 грн. пені, тобто на загальну суму 13 354,28 грн., на підтвердження чого надано розрахунок, правильність якого сторонами по справі не оспорюється.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення судового рішення (судового наказу), нарахування відсотків, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють правовідносини за договором позики.

Згідно ст. 1048 ЦК України, у разі відсутності домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином наявність судового рішення, яке не виконане боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин за кредитним договором, та не позбавляє кредитора нараховувати проценти, комісію та пеню відповідно до умов договору, не зважаючи на сплив його строку.

При цьому колегія суддів враховує правовий висновок викладений в Постанові ВСУ №6-1206цс15 від 23.09.2015 року.

Таким чином нарахована позивачем заборгованість по відсоткам, комісії та пені ґрунтується на вимогах цивільного законодавства.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що у разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобовязання (дострокове виконання основного зобовязання), звернувшись до суду з вимогою про видачу судового наказу про дострокове стягнення з позичальника суми за кредитним договором, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для предявлення вимоги до поручителя обчислюється з наступного дня видачі судового наказу або з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як дата дострокового повернення всього кредиту.

Такого висновку дійшов ВСУ в своїй Постанові №6-41цс14 від 17.09.2014 року, і він є обовязковим для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

Таким чином, оскільки в даному випадку, банк у 2008 році звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, яка була судом задоволена, і після чого на протязі шести місяців не звернувся з вимогою до поручителя ОСОБА_3, то договір поруки є припиненим в силу приписів ч.4 ст. 559 ЦК України.

За таких обставин, позовні вимоги банку до поручителя ОСОБА_3 задоволенню не підлягають через безпідставність.

Що стосується строків позовної давності, то з даного приводу колегія суддів констатує наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спору, є підставою для відмови у позові. (ч.4 ст. 267 ЦК України).

В п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 зазначено , що якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

Матеріалами справи встановлено, що питання про застосування судом першої інстанції наслідків спливу строків позовної давності ставилося відповідачем ОСОБА_3, який є поручителем. (а.с.33, 34).

Відповідно до ч.2 ст. 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимог кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не повязані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

В кредитному договорі чітко встановлений остаточний термін виконання зобовязання - до 22 серпня 2010 року і саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності.

Зважаючи на те, що позов предявлено серпні 2015 року , тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, один з відповідачів поручитель ОСОБА_3 ставить питання про застосування строків давності, то колегія суддів вважає, що у задоволенні позову Банку до ОСОБА_2 з цих підстав слід відмовити.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позов банку не підлягає задоволенню, однак з інших підстав ніж зазначені в рішенні суду першої інстанції, що відповідно п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 267,555, 559, 599 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року та ухвалити по даній справі нове рішення, яким у позові Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді