АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Винту Ю.М., Перепелюк Л.М.

секретаря Герман Я.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2015 року,

встановила:

ОСОБА_4 у липні 2015 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Зазначала, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 4 лютого 2014 року стягнуто з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 1000 грн. щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 27 листопада 2013 року.

Посилаючись на обчислення державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіцманського районного управління юстиції Чернівецької області ОСОБА_7 заборгованості зі сплати аліментів 14 травня 2015 року, просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь пеню в сумі 11157 грн. 20 коп.

№22ц-1614 2015 рік Головуючий у І інстанції Олексюк Т.І.

Категорія: 48/50 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Під час розгляду справи ОСОБА_4 збільшила позовні вимоги, просила стягнути з ОСОБА_5 пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 21088 грн. 54 коп.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2015 року позов задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 3637 грн. 60 коп. та судові витрати в сумі 593 грн. 22 коп.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги ОСОБА_4 про стягнення пені та судових витрат задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів частково, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.196 СК України і дійшов висновку про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо та визначення загальної суми пені, підсумовуючи розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем.

Такі висновки суду першої інстанції стверджуються матеріалами справи.

Встановлено, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 4 лютого 2014 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 1000 грн. щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 27 листопада 2013 року.

Кіцманським районним судом Чернівецької області 5 травня 2014 року видано виконавчий лист №718/3370/13-ц.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Частиною 2 наведеної норми передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно довідки-розрахунку державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кіцманського районного управління юстиції Чернівецької області ОСОБА_7 від 14 травня 2015 року заборгованість ОСОБА_5 зі сплати аліментів за період із грудня 2014 року по квітень 2015 року становить 7640 грн. 39 коп. (а.с.15).

Водночас у матеріалах справи відсутні докази відсутності вини ОСОБА_5 у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць розраховується із заборгованості за аліментами за місяць, помноженої на 1 % пені і помноженої на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України

№ 6-94цс15 від 01 липня 2015 року.

Порядок розрахунку суми неустойки за прострочення сплати аліментів ОСОБА_4 із наведеними вимогами не узгоджується.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_4 у апеляційній скарзі на застосування правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81цс13, оскільки Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України відступила від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81цс13.

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в сумі першої інстанції.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення оплати правової допомоги частково, керувався положеннями ст.1Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та вважав, що витрати на правову допомогу у розмірі 3031 грн. 60 коп. є необґрунтованими з огляду на складність справи, витрачений час на надання правової допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України встановлено, що витрати на правову допомогу належать до судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві ? пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. При цьому до інших видів правової допомоги віднесено види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення

У п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів.

Із матеріалів справи вбачається, що до ухвалення рішення судом першої інстанції ОСОБА_4 подано до суду заяву про стягнення з ОСОБА_5 понесені відповідачем витрати на правову допомогу у розмірі 3031 грн. 60 коп. (а.с.40-41).

Відповідно до частин 1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-VI встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір про надання правової допомоги 17 грудня 2014 року (а.с.23).

На підставі акта приймання-предачі виконаних робіт, вчиненого адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 15 жовтня 2015 року, адвокатом ОСОБА_1 надано послуги з ознайомлення з матеріалами справи та подання позовної заяви протягом 2 годин 30 хвилин, участь у судових засіданнях протягом 2 годин вартістю 3031 грн. 60 коп. (а.с.42).

Однак, у матеріалах справи відсутні докази щодо сплати ОСОБА_4 3031 грн. 60 коп. за договором між адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про надання правової допомоги від 17 грудня 2014 року.

На підставі ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи апеляційним судом роз»яснено право подання доказів щодо сплати ОСОБА_4 3031 грн. 60 коп. за договором між адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про надання правової допомоги від 17 грудня 2014 року.

Таким чином ОСОБА_4 ухилилася від доведення обставин, на які посилалася.

Тому не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на порядок обчислення гонорару.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.2 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді