Справа № 750/5658/15-ц Провадження № 22-ц/795/2281/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Супрун О. П. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» про захист прав споживача,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 жовтня 2015 року позов ОСОБА_5 до ПАТ «Чернігівобленерго» про захист прав споживача задоволено частково, визнано неправомірним ненадання ОСОБА_5 підписаного договору про користування електричною енергією, зобовязано ПАТ «Чернігівобленерго» надати ОСОБА_5 підписаний договір про користування електричною енергією за адресою: м.Чернігів, вул.Пухова, буд.114а, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено, стягнуто з ПАТ «Чернігівобленерго» на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив винести окрему ухвалу в порядку ст.211 ЦПК України на адресу правоохоронних органів з приводу вчинення кримінального правопорушення у вигляді умисного неподання відповідачем витребуваних судом 06 серпня 2015 року та 21 вересня 2015 року доказів: матеріалів розгляду звернень позивача з приводу укладення договору про користування електричною енергією, починаючи з 2000 року; матеріалів розгляду скарги позивача від 27 травня 2015 року направленої відповідачу; матеріалів розгляду заяви позивача від 27 травня 2015 року про укладення договору, направленої відповідачу; виданого відповідачем у відповідності до положень пункту 1.1. Правил приєднання електроустановок до електричних мереж наказ, який регламентує дії персоналу щодо розподілу прав та обовязків під час здійснення заходів з приєднання та підключення електроустановок замовників та забезпечує реалізацію принципу «єдиного вікна» для замовників, так як 27 квітня 2015 року позивач звертався до відповідача з вимогою надати копію зазначеного наказу, але 05 травня 2015 року йому було безпідставно відмовлено.

Апелянт просив змінити рішення суду першої інстанції від 23 жовтня 2015 року в частині визнання неправомірним ненадання ОСОБА_5 підписаного договору про користування електричною енергією та викласти рішення в межах заявлених позовних вимог: визнати неправомірною бездіяльність відповідача в період з 27 травня 2015 року по час прийняття судом рішення, у вигляді всупереч вимог п.2.1.4 Правил про приєднання електроустановок до електричних мереж, ненадання позивачу підписаного договору про користування електричною енергією за адресою: вул.Пухова, 114-а, у м.Чернігові після направлення позивачем чергової заяви відповідачу від 27 травня 2015 року про заключення з ним договору про користування електричною енергією та чергової скарги від 27 травня 2015 року.

Також апелянт просив скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності відповідача в період з 28 лютого 2013 року по 27 травня 2015 року з приводу порушення пункту 2.1.4 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж у вигляді ненадання позивачу підписаного договору про користування електричною енергією за адресою: вул.Пухова, 114-а, у м.Чернігові та прийняти нове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги в повному обсязі.

Просив скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності та дій персоналу відповідача, до та під час подання 27 травня 2015 року позивачем заяви про заключення договору про користування електричною енергією за адресою: вул.Пухова, 114-а, у м.Чернігів, щодо невиконання вимог виданого відповідачем наказу у відповідності до пункту 1.1 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, який регламентує дії персоналу щодо розподілу прав та обовязків під час здійснення заходів з приєднання та підключення електроустановок замовників та забезпечує реалізацію принципу «Єдиного вікна» для замовників, у вигляді позбавлення можливості позивачу подати документи через так зване «Єдине вікно» та у вигляді ненадання персоналом 27 травня 2015 року необхідних розяснень з приводу виконання необхідних дій для отримання екземплярів договору та у вигляді ненадання 27 травня 2015 року допомоги позивачу у оформленні зазначеної заяви від 27 травня 2015 року, щоб виключити ймовірність тяганини з заключенням договору та виключити ймовірність незаключення договору з позивачем, який не мав можливості отримати аналогічну послугу у іншого постачальника та прийняти нове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було винесено окрему ухвалу в прядку ст.211 ЦПК України з приводу вчинення відповідачем кримінального правопорушення у вигляді неподання відповідачем витребуваних судом доказів.

Апелянт зазначає, що після 28 лютого 2013 року почали діяти Правила приєднання електроустановок до електричних мереж, згідно п.2.1.4 яких відповідач був зобовязаний за власною ініціативою, без всякої заяви з боку позивача надати підписаний договір про користування електричною енергією або договір про постачання електричної енергії не пізніше 5 днів після введення в експлуатацію електроустановок зовнішнього електрозабезпечення, тому судом, встановивши факт введення в експлуатацію електроустановок ОСОБА_5 ще 28 листопада 2000 року, мало бути визнано дії відповідача неправомірними щодо ненадання підписаного договору в період з 28 лютого 2013 року по 27 травня 2015 року.

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що у справах про захист прав споживача обовязок, щодо доказування покладається на відповідача. Таким чином, ПАТ «Чернігівобленерго» мало доказати наявність або відсутність вини співробітників відповідача у бездіяльності та діях до та під час подання ОСОБА_5 27 травня 2015 року документів через так зване «Єдине вікно». В той же час, на думку апелянта, суд не побажав забезпечити згідно до положень ст.160 ЦПК України здійснення учасниками цивільного процесу і виконання ними обовязків та не забезпечив повного, всебічного, обєктивного зясування обставин справи, а саме не виконав обовязку про витребування доказів у відповідача.

Крім того, апелянт вважає, що суд при ухваленні рішення, не дотримався меж заявленої четвертої позовної вимоги та ухвалив рішення, яке не узгоджується з його заявленою позовною вимогою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що електроустановка позивача фактично приєднана до електричних мереж електропередавальної організації, що покладає на відповідача обовязок надати ОСОБА_5 підписаний договір про користування електричною енергією та визнав неправомірним ненадання відповідачем ОСОБА_5 підписаного договору про користування електричною енергією і зобовязав ПАТ «Чернігівобленерго» надати позивачу підписаний договір про користування електричною енергією за адресою: м.Чернігів, вул.Пухова, буд.114а.

Проте, з підстав недоведеності, судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності відповідача в період з 2000 року по 28 лютого 2013 року дату набрання чинності Правилами про приєднання електроустановок до електричних мереж з приводу неукладення з позивачем договору про користування електричною енергією за адресою: вул.Пухова,114-А у м.Чернігові, а також в період з 28 лютого 2013 року по 27 травня 2015року з приводу, в порушення пункту 2.1.4 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, у вигляді ненадання позивачу підписаного договору про користування електричною енергією; про визнання неправомірною бездіяльності та дій персоналу відповідача до та під час подання 27 травня 15 року позивачем заяви про укладення договору про користування електричною енергією, щодо невиконання вимог виданого відповідачем наказу у відповідності до пункту 1.1 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, який регламентує дії персоналу щодо розподілу прав та обов'язків під час здійснення заходів з приєднання та підключення електроустановок замовників та забезпечує реалізацію принципу «єдиного вікна» для замовників, у вигляді позбавлення можливості подати документи через так зване «єдине вікно» та у вигляді ненадання персоналом необхідних розяснень з приводу виконання необхідних дій для отримання екземплярів договору, та у вигляді ненадання допомоги позивачу в оформленні зазначеної заяви.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За правилами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 травня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Чернігівських міських електромереж ПАТ «Чернігівобленерго» з письмовою заявою, в якій просив укласти з ним договір користування електричною енергією (а.с.137).

З листа ПАТ «Чернігівобленерго» від 25 червня 2015 року №551-Д, вбачається, що ОСОБА_5 відмовлено в укладенні договору про користування електричною енергією, посилаючись на те, що із заявою про укладення договору про користування електричною енергію за тією ж адресою також звернувся ОСОБА_7 (а.с.46).

Листом від 30 липня 2015 року №14/6276 директор ЧнМЕМ ПАТ «Чернігівобленерго» ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_5 з проханням погодити дату та час обстеження приладу обліку та технічних характеристик належної йому електроустановки для укладення договору про користування електричною енергією (а.с.44).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав. Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші державні органи, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст.ст.22, 711, 714, 1209, 1210 ЦК України, Законом України «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року « 1357 (з відповідними змінами та доповненнями).

Відповідно до вимог ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договір є домовленість обох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі вимог ч.1ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В частині 2 цієї статті вказано, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачеві надано право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 1 частини 2 цієї ж статті встановлений обовязок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

При цьому згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець також зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

За змістом ст.ст.24, 26 Закону України «Про електроенергетику» енергопостачальник, що здійснює постачання електричної енергії на закріпленій території, не має права відмовити замовнику (споживачу), електроустановки якого розташовані на такій території, в укладанні договору про постачання електричної енергії (договору про користування електричною енергією) за умови, що нова електроустановка замовника приєднана або потужність для діючої електроустановки спожива збільшена в установленому законодавством порядку. Споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Так само і пунктом 3 Правил № 1357 передбачено, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, об'єкти якого розташовані на цій території, в укладенні договору про користування електричною енергією.

Згідно ж п. 7 Правил № 1357 для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об'єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Після чого енергопостачальник протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості підключає квартиру або об'єкт споживача до електропостачання.

Аналіз вищевказаних правових норм дає підстави для висновку, що надання житлово-комунальних послуг, до складу яких відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» входить і електропостачання, здійснюється на підставі договору, зокрема, про постачання електроенергії, обовязок по укладенню якого покладається як на споживача, так і на енергопостачальника.

Відповідно до п. 1.1 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 17.01.2013 № 32 (далі Правила № 32) ці Правила регулюють відносини, які виникають під час приєднання новозбудованих, реконструйованих чи технічно переоснащених електроустановок замовників (крім когенераційних установок) до електричних мереж.

Пунктом 1.2 Правил № 32 визначено, що договір про приєднання до електричних мереж - письмова домовленість сторін, що є документом встановленої форми, який визначає зміст та регулює правовідносини між сторонами щодо приєднання електроустановок замовника до електричних мереж власника електромереж (далі - договір про приєднання). Приєднання електроустановки - надання електропередавальною організацією послуги замовнику зі створення технічної можливості для передачі (прийняття) у місце приєднання електроустановки замовника відповідної потужності до електричних мереж електропередавальної організації (у тому числі новозбудованих) електричної енергії необхідного обсягу з дотриманням показників її якості та надійності.

Згідно п. 1.3 Правил № 32 електропередавальна організація не має права відмовити в приєднанні до її мереж електроустановки замовника за умови дотримання ним вимог цих Правил.

Пунктом 2.1.4 Правил №32 встановлено, що електропередавальна організація надає замовнику підписаний договір про користування електричною енергією або договір про постачання електричної енергії не пізніше 5 днів після введення в експлуатацію електроустановок зовнішнього електрозабезпечення.

Вбачається, що ОСОБА_5, звертався з письмовою заявою до ПАТ «Чернігівобленерго» щодо укладення договору, проте до цього часу договір не укладено. З матеріалів справи також вбачається, що відповідач не заперечує факту подання позивачем усіх необхідних для укладення договору документів.

За вказаних обставин висновок суду про неправомірність дій, бездіяльності відповідача щодо не укладення договору про користування електричною енергією та про зобовязання ПАТ «Чернігівобленерго» надати ОСОБА_5 підписаний договір про користування електричною енергією за адресою: м.Чернігів, вул.Пухова, буд.114а, є цілком законним і обґрунтованим.

Посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що у справах про захист прав споживача обовязок, щодо доказування покладається на відповідача, не спростовують вірного по суті рішення суду першої інстанції, адже судом по суті визнано неправомірними дії ПАТ «Чернігівобленерго» стосовно неукладення договору та встановлено спосіб захисту прав позивача.

Доводи апелянта, які також були надані в позові, були детально розглянуті судом першої інстанції та повно, обєктивно та всебічно перевірені доказами, наданими сторонами по справі, і не спростовують висновків суду.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги стосовно небажання суду витребувати відповідні докази по справі, адже судом першої інстанції були витребувані документи у відповідача, а відповідачем надані наявні у нього документи, які стосуються розгляду заяв ОСОБА_5, відсутність чи ненадання будь-яких певних документів позивачем не доведено.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо винесення окремої ухвали, то суд апеляційної інстанції має зазначити, що окремі ухвали це процесуальний засіб реагування суду на виявлені ним в ході розгляду справи порушення закону, недоліки в діяльності органів управління, установ чи підприємств та їх посадових осіб. Як правило, окрема ухвала постановляється в нарадчій кімнаті одночасно з ухваленням рішення у справі при вирішенні спору по суті. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є: виявлення під час розгляду справи порушень матеріального або процесуального закону; встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. За наявності цих двох правових підстав у сукупності суд має право постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню виявлених порушень.

Відповідно до ч.1 ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Отже, окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду порушення законності, яка може бути постановлена судом, але не є обовязком суду.

Безпідставними є й інші доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержання вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи порушені, або неправильно застосовані норми матеріального чи процесуального права. Рішення суду відповідає вимогам закону, порушень процесуального законодавства при розгляді справи та прийнятті рішення не встановлено, тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: