Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України/

02 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пєронкова М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 24 листопада 2014 року померла її мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з 31/100 частин будинку разом з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Високовольтна, 79/2, що належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. На підставі рішення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 26 жовтня 2001 року № 543 затверджено акт ідеальних часток, згідно якого за ОСОБА_4 31/100 частина від усього домоволодіння. 28 вересня 2010 року матірю позивача було складено заповіт, відповідно до якого вона заповіла все своє майно позивачу та її сестрі в рівних частках. У встановлений законом строк позивач звернулася до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса від 12 серпня 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з наявністю розбіжностей в частках. В звязку з чим позивач вимушена звернутися до суду. Тому позивач просить суд визнати за нею право власності на 31/100 частин домоволодіння разом з господарськими будівлями і спорудами, що складається з житлового будинку А-1, приміщення 2-4 житловою площею 9,1 м 2, приміщення 2-5 житловою площею 14,8 м2, приміщення 2-6 житловою площею 8,0 м2, прибудови А1-1 приміщення 2-2 площею 9,3 м2, погріб під А1-1, тамбур а1-1, ганок а2, уборна 3, огорожа 14, мостіння 1, огорожа № 5, огорожа № 9, хвіртка № 7, огорожа № 8, огорожа № 15, хвіртка № 11, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Високовольтна, 79/2, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, що померла 24 листопада 2014 року.

Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Треті особи в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним, до суду надійшли заяви від ОСОБА_2 та представника Першої дніпропетровської державної нотаріально контори про розгляд справи без їх участі.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як встановлено в судовому засіданні, 28 вересня 2010 року ОСОБА_4 було складено заповіт, відповідно до якого остання заповіла все своє майно по 1/2 частині кожному ОСОБА_1 та ОСОБА_2 24 листопада 2014 року померла ОСОБА_4К./а.с.15/, після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з 31/100 частин домоволодіння разом з господарськими будівлями і спорудами, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Високовольтна, 79/2, що належало померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом /а.с.10-11/. На підставі рішення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 26 жовтня 2001 року № 543 затверджено акт ідеальних часток, згідно якого за ОСОБА_4 рахується 31/100 частина від усього домоволодіння /а.с.16-18/.

У встановлений законом строк позивач звернулася до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Сестра позивача ОСОБА_2 надала до нотаріальної контори заяву, згідно якої остання не претендує на видачу свідоцтва про право на спадщину та отримання спадкового майна.

Постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 12 серпня 2015 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки з наданого спадкоємицею свідоцтва про право на спадщину вбачається, що померлій належить 21/50 житлового будинку, тоді як згідно відповіді КП «ДМБТІ» станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності на житловий будинок на 31/100 частин домоволодіння згідно з рішенням Жовтневої районної ради від 26 жовтня 2001 року, яке необхідно було зареєструвати належним чином спадкодавцю за життя в КП «ДМБТІ» ДОР.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності.

Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_4 відповідно до заповіту від 28 вересня 2010 року, але в звязку з тим, що остання не зареєструвала вищезазначене майно у відповідних органах державної реєстрації, позивач позбавлена права на отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом від 28 вересня 2010 року після смерті ОСОБА_4, померлої 24 листопада 2014 року, на 31/100 частин домоволодіння разом з господарськими будівлями і спорудами що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Високовольтна, 79/2, що складається з житлового будинку А-1, приміщення 2-4 житловою площею 9,1 м 2, приміщення 2-5 житловою площею 14,8 м2, приміщення 2-6 житловою площею 8,0 м2, прибудови А1-1 приміщення 2-2 площею 9,3 м2, погріб під А1-1, тамбур а1-1, ганок а2, уборна 3, огорожа 14, мостіння 1, огорожа № 5, огорожа № 9, хвіртка № 7, огорожа № 8, огорожа № 15, хвіртка № 11.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.О. Демидова