Справа № 363/832/13-ц Головуючий у І інстанції Скарлат О. І.
Провадження № 22-ц/780/5540/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 02.12.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

2 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Ігнатченко Н.В.,

суддів : Антоненко В.І., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Вербової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобовязання звільнити самовільно зайняті земельні ділянки, відновити межі, не чинити перешкоди у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Вишгородської міської ради Київської області про визнання недійсним рішення та державних актів на право власності на земельні ділянки, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником будинку № 66 по вул. Ватутіна у м. Вишгороді Київської області, який розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, та суміжної земельної ділянки площею 0,657 га. Відповідач є власником земельної ділянки, яка межує із її земельними ділянками. Позивач зазначає, що відповідач знищив межові знаки, перемістив межу земельної ділянки вглиб належних їй земельних ділянок і збудував капітальний паркан. Унаслідок цих незаконних дій відповідача захоплено частину її земельної ділянки. З огляду на викладене, з урахуванням доповнених позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд усунути їй перешкоди у користуванні правом власності, зобовязати ОСОБА_3 відновити межу між земельними ділянками згідно із даними земельно-кадастрової документації, звільнити самовільно зайняті земельні ділянки, а також стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_2, Вишгородської міської ради Київської області, в якому ставив питання про визнання недійсним рішення Вишгородської міської ради Київської області від 26 жовтня 2012 року, визнання недійсними і скасувати державні акти на право приватної власності на земельну ділянку від 5 грудня 2012 року, що належать ОСОБА_2, а також про стягнення із ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняті земельні ділянки, що на праві власності належать ОСОБА_2 шляхом демонтажу паркану із металевої сітки та металевих стовпів довжиною 15 м від вул. Ватутіна у м. Вишгороді Київської області; вирішено питання про розподіл судових витрат; в решті позову відмовлено; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 також відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких просять його скасувати в тій чи іншій частині, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яке б відповідало змісту заявлених позовних вимог.

Зокрема, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення в незадоволеній частині первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позову ОСОБА_2 відмовити, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2; зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково: визнано недійсним рішення Вишгородської міської ради Київської області від 26 жовтня 2012 року, визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 5 грудня 2012 року серії ЯЙ № 327434 та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 5 грудня 2012 року серії ЯЙ № 327434; в іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано, справу передано новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційих скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Так судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1387 га, що розташована по вул.Ватутіна,68 м.Вишгород Київської області на підставі договору дарування від 28 травня 2010 року, та договору купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,0386 га від 28 травня 2010 року.

Після укладення зазначених вище цивільно-правових договорів ОСОБА_3 обєднав земельні ділянки розміром 0,10 га та 0,0386 га в одну земельну ділянку і 26 квітня 2011 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 568109, площею 0,1387 га, кадастровий номер :01:292:0160.

На момент оформлення ОСОБА_3 державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №568109 ОСОБА_2 не була ні власником, ні землекористувачем суміжної земельної ділянки.

06 квітня 1993 року померла мати позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4. Через 19 років після смерті матері, 12 березня 2012 року (а.с.6, т.1) ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом і успадкувала житловий будинок № 66 з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по вул. Ватутіна у м. Вишгород Київської області.

Рішенням Вишгородської міської ради Київської області 16 сесії 6 скликання № 16/27 від 26 жовтня 2012 року, ОСОБА_2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та передано їй у приватну власність земельну ділянку розміром 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку розміром 0,0657 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: вул. Ватутіна, 66 у м. Вишгороді і 05 грудня 2012 року ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЙ № 327433, площею 0,1000 га, кадастровий номер: :01:292:0162, що розташована за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Ватутіна, 66, та державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЙ №327434 площею 0,0657га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:292:0161.

При передачі земельних ділянок ОСОБА_2 згідно даних акту про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачу на зберігання встановлених межових знаків власнику (землекористувачу) земельної ділянки за адресою м.Вишгород, вул Ватутіна,66 представники суміжних землекористувачів: ОСОБА_5 підписав акт, ОСОБА_6 підпис відсутній(а.с.222 т.1).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_3 самовільно зайняв частину земельної ділянки, що на праві власності належить ОСОБА_2 та зобовязав ОСОБА_3 усунути вчинені ним порушення, а саме, звільнити самовільно зайняті земельні ділянки шляхом демонтажу паркану із металевої сітки та металевих стовпів довжиною 15 м від вул. Ватутіна у м. Вишгороді Київської області; та вирішив питання про розподіл судових витрат; в решті позову відмовлено з підстав недоведеності позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд виходив з того, що ОСОБА_3 не довів, що державні акти, які він оспорює, виготовлені з недотриманням земельного законодавства і внаслідок цього його права порушені. Також суд вказав, що він не довів про накладення земельної ділянки ОСОБА_2 на його земельну ділянку. Відповідно відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд відмовив і у відшкодуванні моральної шкоди, мотивуючи тим, що вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди є похідними від позовних вимог про скасування рішення ради та визнання недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки.

Між тим, такий висновок суду зроблений невірно, без належного дослідження в судовому засіданні обставин справи і перевірки їх доказами.

Суд фактично не повністю дослідив матеріали справи, не провів їх аналіз та не надав оцінки доказам по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Так судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1387 га, що розташована по вул.Ватутіна, 68 м.Вишгород Київської області згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 568109, площею 0,1387 га, кадастровий номер :01:292:0160 від 26 квітня 2011 року (яку він набув за договором дарування та купівлі-продажу).

Після смерті матері, ОСОБА_4, позивач ОСОБА_2 успадкувала житловий будинок № 66 по вул. Ватутіна у м. Вишгород Київської області, про що вказано в свідоцтві про право на спадщину за законом № 2-458 від 12 березня 2012 року, і потім на підставі Рішення Вишгородської міської ради Київської області 16 сесії 6 скликання № 16/27 від 26 жовтня 2012 року ОСОБА_2 05 грудня 2012 року отримала державні акти на право власності на земельні ділянки: серія ЯЙ № 327433, площею 0,1000 га, кадастровий номер: :01:292:0162, та серія ЯЙ №327434 площею 0,0657га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:292:0161, що розташовані за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Ватутіна, 66.

Тобто, набула право власності на земельну ділянку відповідно до ст. 116 ЗК України, де закріплено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, та відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України, де вказано, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

На що суд першої інстанції не звернув увагу, та зробив невірний висновок, що земельна ділянка ОСОБА_3 накладається на земельну ділянку ОСОБА_2.

Так як на час виділення ОСОБА_2 земельної ділянки та встановлення межових знаків, ОСОБА_3 був власником суміжної земельної ділянки, то земельна ділянка ОСОБА_2 мала виділятись з врахуванням меж виділеної, існуючої межі, згідно державного акту, земельної ділянки ОСОБА_3

Для приватизації земельної ділянки необхідно здійснити комплекс робіт.

Так, для визначення та відновлення меж земельних ділянок проводиться кадастрова зйомка землі.

Відповідно до ст.198 ЗК України Кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Отже кадастрова зйомка включає, зокрема, і погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Судом встановлено, що при встановленні в натурі (на місцевості) та погодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_2, та передачу на зберігання встановлених межових знаків власнику (землекористувачу) земельної ділянки за адресою м.Вишгород, вул Ватутіна,66 представники суміжних землекористувачів: ОСОБА_5 підписав акт, ОСОБА_3 підпис відсутній(а.с.222 т.1).

Тобто суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність погодження з ОСОБА_3 меж земельної ділянки ОСОБА_2, в порушення норм ст.198 ЗК України.

Отже між сторонами виник спір щодо встановлення меж суміжних земельних ділянок.

Внаслідок неузгодження меж спірних земельних ділянок та передачі їх у власність ОСОБА_2 порушено право ОСОБА_3 на користування його земельною ділянкою, оскільки в нього забирається частина його земельної ділянки, якою він користувався до виділення земельної ділянки ОСОБА_2, оскільки виділивши їй земельну ділянку згідно виданих їй державних актів, межа земельної ділянки проходитиме по його будівлях, збудованих ще в 1964 році, про що вказано в схемі невідповідності меж земельних ділянок.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недійсним рішення Вишгородської міської ради 16 сесії 06 скликання №16/27 від 26 жовтня 2012 року, яким було передано у власність ОСОБА_2 та надано дозвіл на приватизацію земельних ділянок розміром 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0657 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська обл., м. Вишгород, вул. Ватутіна, 66 та визнання недійсними державних актів від 05 грудня 2012 року серія ЯЙ №327433 на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку розміром 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:292:0162 і від 05 грудня 2012 року серія ЯЙ №327434 на право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку розміром 0,0657 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:292:0161.

Згідно до ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Про що також висловив свою думку Верховний Суд України в правовій позиції у справі №6-319цс 15 від 01 липня 2015 року, яка є обовязковою для всіх судів, вказавши, що оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, колегія судів вважає, що ОСОБА_3 не довів протиправної поведінки ОСОБА_2 щодо нього самого, членів його сім'ї чи близьких родичів належними та допустимими доказами, за таких обставин відсутні підстави для задоволення зустрічної позовної вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

Поскільки державні акти ОСОБА_2 на право власності на земельні ділянки видані з порушенням вимог закону та підлягають визнанню недійсними, а також з урахуванням положень ст. ч.2 ст. 152 ЗК України колегія суддів приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_2 про зобовязання звільнити самовільно зайняті земельні ділянки, відновити межі, не чинити перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню так як ОСОБА_2 не є власником земельних ділянок або землекористувачем.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 309 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове про відмову ОСОБА_2 в задоволені позову.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково, визнати недійсним рішення Вишгородської міської ради 16 сесії 06 скликання №16/27 від 26 жовтня 2012 року, в частині надання дозволу ОСОБА_2 на приватизацію земельних ділянок розміром 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0657 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська обл., м. Вишгород, вул. Ватутіна, 66 та передачі у власність ОСОБА_2 вказаних земельних ділянок та визнати недійсними державні акти: від 05 грудня 2012 року серія ЯЙ №327433 на земельну ділянку розміром 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:292:0162 та від 05 грудня 2012 року серія ЯЙ №327434 на земельну ділянку розміром 0,0657 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:292:0161 видані на право власності ОСОБА_2

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. ст. 116, 125, 152, 198 ЗК України, ст.ст. 307, 309, 313-314, 316-317, 319, 209, 218 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволені позову до ОСОБА_3 про зобовязання звільнити самовільно зайняті земельні ділянки, зобовязання відновити межі, зобовязання не чинити перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення Вишгородської міської ради 16 сесії 06 скликання №16/27 від 26 жовтня 2012 року, в частині надання дозволу ОСОБА_2 на приватизацію земельних ділянок розміром 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0657 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська обл., м. Вишгород, вул. Ватутіна, 66 та передачі у власність ОСОБА_2 вказаних земельних ділянок.

Визнати недійсними державні акти: від 05 грудня 2012 року серія ЯЙ №327433 на земельну ділянку розміром 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:292:0162 та від 05 грудня 2012 року серія ЯЙ №327434 на земельну ділянку розміром 0,0657 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:292:0161 видані на право власності ОСОБА_2

Стягнути з ОСОБА_2 (ідн. НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн..

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: