Провадження № 22-ц/780/5902/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 1 01.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

01.12. 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого Дмитрієвої Л.Д.

Суддів: Матвієнко Ю.О.,Мельника Я.С.

при секретарі: Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 17.09.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 01.06.2005 року, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, 3-я особа ГУЮ у м.Києві про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності .

встановила:

ОСОБА_4 звернулась в інтересах ОСОБА_4 К,В., ОСОБА_6, ОСОБА_6, з позовними вимогами до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16.07.2011 р. помер ОСОБА_8, її колишній чоловік та батько двох дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 Зазначає, що після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки у Київській області пл. 0,1288 га. Вказує, що в установлений законом строк звернулася в інтересах своїх дітей до Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На підставі заяви було відкрито спадкову справу щодо майна померлого. Зауважує, що під час розгляду цивільної справи Деснянським районним судом м. Києва у 2014 р. зясувалося, що спірна земельна ділянка була відчужена на користь відповідачки на підставі договору дарування земельної ділянки від 01.12.2003 р., укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого у реєстрі за №2599. Зазначає, що із ОСОБА_8М, перебувала у шлюбі з 05.01.2000 р. і спірну земельну ділянку придбали під час перебування у шлюбі за сімейні кошти для подальшого будівництва будинку. Вказує, що оспорюваний договір дарування є недійсним оскільки спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя і для укладення договору про відчуження земельної ділянки необхідна письмова згода подружжя, яку позивач не надавала. Тобто зауважує, що 1/2 частина земельної ділянки належить позивачці. Також зазначає, що ОСОБА_8 заповіту не склав, а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті померлого ОСОБА_8 є його малолітні діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3

Рішенням Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 17.09.2015 року позовні вимоги задоволені.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 01.12.2003 р., укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу - ОСОБА_9 8.В., зареєстрований у реєстрі за №2599.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. 13-й провулок, №8, пл. 0,1228 га.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. 13-й провупок, №8, пл. 0,1228 га.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. 13-й провулок,пл..0,1228 га.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі - 1 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 17.09.2015 року та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції не вірно оцінив обставини по справі та не застосував до спірних правовідносин строк позовної давності. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 та ч. З ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження ОСОБА_8 та Коробенко (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Пархомець») ОСОБА_10 зареєстрували шлюб 05.01.2000 р., зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено запис №04. Згідно свідоцтва про народження Серія І-БК №152711 ОСОБА_5 народилася 13.05.2001 р., та її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_4. 25.10.2001 р. між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого останній купив земельну ділянку пл. 1228 кв. м., що розташована в смт. Гостомель Київської області по вул. 13-й провулок, №8. На підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_8 отримав державний акт на право приватної власності на землю ІІ-КВ №068044, а саме земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. 13-й провулок, №8, пл. 0,1228 га. 01.12.2003 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 прийняла в дар земельну ділянку пл. 1228 кв. м., що розташована в смт. Гостомель Київської області по вул. 13-й провулок, №8. Згідно свідоцтва про народження Серія І-БК №022604 ОСОБА_6 народилася 01.06.2005 р., та її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_4. 07.08.2008 р. шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія І-БК №079268. ОСОБА_8 помер 16.07.2011 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_12 І-БК №214579 про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №12589.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. 13-й провулок, №8, пл. 0,1228га. була подарована ОСОБА_8 ОСОБА_13 ОСОБА_14 за договором дарування земельної ділянки від 01.12.2003 р. без письмової згоди ОСОБА_4, яка на час укладення вказаного правочину була дружиною дарувальника.

Судова колегія погоджується з висновком суду, що на підставі статей 60 та 70 Сімейного кодексу України, спірна земельна ділянка належала на праві спільної сумісної власності в рівних частках ОСОБА_4 та ОСОБА_8, який помер 16.07.2011 р.,а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав договір дарування між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, зареєстрований у реєстрі за №2599.недійсним.

Статтею 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та зароджені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки ОСОБА_8 на день смерті належала 1/2 частина земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. 13-й провулок, №8, пл. 0,1228 га, тому в порядку спадкування за законом після його смерті право власності на частину вказаної земельної ділянки, зокрема, повинно перейти до його неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/6 частині кожній.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, оскільки вони відповідають матеріалам справи і узгоджуються із вимогами закону.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом. Крім того, колегія суддів враховує, що позивач дізнався про порушення свого права лише у 2014 році.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність і обґрунтованість судового рішення не впливають.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України судова колегія ,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 17.09.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: