Справа № 642/8899/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 р. м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Ольховського Є.Б.

при секретарі Петренко Т.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Обласного Фізкультурно-спортивного товариства «Україна» , 3-і особи: ЗАТ «ОСОБА_2 вагонно-будівний завод», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України в м. Харкові, Головне управління держпраці у Харківській області про встановлення факту нещасного випадку на виробництві -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 Обласного Фізкультурно-спортивного товариства «Україна», 3-ї особи: ЗАТ «ОСОБА_2 вагонно-будівний завод», «Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України в м. Харкові», Головне управління Держпраці у Харківській області, та просить визнати нещасний випадок, який стався з нею 20.04.1976 року, таким, що повязаний з виробництвом та зобовязати відповідача скласти акт за формою Н-1. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 посилаються на те, що позивачка працювала на ОСОБА_2 експериментальному заводі «Прибор», перейменоване на ОСОБА_2 завод «Еталон» слюсарем КВП і автоматики і одночасно за сумісництвом працювала з 1968 р. по 20 квітня 1976 року тренером з велоспорту в ОСОБА_2 Обласній раді ДСО «Спартак», правонаступником якого є відповідач Харківське Обласне фізкультурно-спортивне товариство «Україна». 20 квітня 1976 року о 15 годині 40 хвилин при проведенні індивідуального тренування на велосипеді з метою підготовки до змагань на обїзній дорозі м. Харкова зі сторони Олексіївки в напрямку Пятихаток на неї було скоєне наїзд автомобілем, який належав ОСОБА_2 вагонно-ремонтному заводу (в даний час ЗАТ «ОСОБА_2 вагонно-будівний завод»), при цьому вона отримала важку травму, від якої за висновком МСЕК (останній висновок від 22.05.1995 р.) була визнана інвалідом першої групи від трудового каліцтва з втратою професійної працездатності 100% безстроково. На нещасний випадок складений ОСОБА_4 спортивної травми від 21.04.1976 р. Позивачка та її представник вважають, що відповідач повинен був скласти ОСОБА_4 про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1, оскільки саме за його завданням вона проводила тренування на шосе. Відшкодування матеріальної шкоди у звязку з каліцтвом проводив ЗАТ «ОСОБА_2 вагонно-будівний завод», як володій джерела підвищеної небезпеки. У звязку з введенням в дію у 2001 році Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності» документи ОСОБА_1 щодо трудового каліцтва повинні були передати до Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Але у потерпілій не було акту про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1, тому передача документів не відбулася. Зараз на ОСОБА_2 вагонно-будівному заводі склався важкий фінансовий стан, що призведе до відмови ОСОБА_1 у виплаті відшкодування шкоди у звязку з пошкодженням здоровя.

Представник відповідача голова ОСОБА_2 Обласного фізкультурно-спортивного товариства «Україна» ОСОБА_4 проти позову не заперечував, пояснив, що Харківське обласне фізкультурно-спортивне товариство «Україна» є правонаступником ліквідованого ДСО «Спартак». ОСОБА_1 дійсно працювала в ДСО «Спартак» тренером з велоспорту на півставки, за що отримувала заробітну плату, ОСОБА_1 надані відповідні довідки, які є в матеріалах справи. Тренуванням на велосипеді на шосе ОСОБА_1 виконувала свої службові обовязки за завданням керівника організації.

Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Харкові ОСОБА_5 проти позову заперечує, вважає, що не доведено, що ОСОБА_1 отримала каліцтво при виконанні трудових обовязків та акт про нещасний випадок на виробництві за формою. Н-1 не був складений, що виключає призначення страхових виплат позивачці від Фонду.

Представник третьої особи ОСОБА_2 вагонно-будівного заводу ОСОБА_6 проти позову не заперечує, пояснив, що завод виплачує відшкодування шкоди позивачці у звязку з пошкодженням здоровя, спричиненим джерелом підвищеної небезпеки. Але зараз підприємство знаходиться у важкому економічному стані, взагалі буде припинено його існування. Була спроба передати справу ОСОБА_1 Фонду, але отримали відмову, оскільки у потерпілій не було ОСОБА_4 про нещасний випадок за формою Н-1.

Представник третьої особи Головного Управління Держпраці по Харківській області просив розглядати справу у його відсутність.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 працювала слюсарем на ОСОБА_2 заводі «Еталон» та за сумісництвом тренером по велоспорту з 50-годинною нагрузкою ОСОБА_2 обласної ради «Спартак», правонаступником якої є Харківське обласне фізкультурно-спортивне товариство «Україна», отримувала заробітну плату, що підтверджується довідками: №141 від 18.05.93 р. (а.с. - ) , №178 від 15.08.85 р., (а.с. - ), довідкою обєднаного архіву ОСОБА_2 обласної ради профспілок від 03.04.85 р. (а.с. - ). 24 квітня 1976 року при виконанні тренувальної гонки на велосипеді на шосе ОСОБА_1 була збита автомобілем, який належав ОСОБА_2 вагонно-будівному заводу, про що був складений ОСОБА_4 спортивної травми від 21.04.76 р. Факт отримання травми позивачкою та її обставини підтверджується Вироком народного суду Дергачівського району Харківської області від 27.10.1976 р.

Згідно висновків МСЕК (останній висновок від 22.05.1995 р.) ОСОБА_1 визнана інвалідом першої групи від трудового каліцтва з встановленням 100% втрати професійної працездатності з 01.07.1995 р. безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК №317 891 (а.с. - ).

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 червня 1998 року, позивачка ОСОБА_1 працювала за сумісництвом тренером по велоспорту в ОСОБА_2 облраді ДСО «Спартак», 20.04.76 р. в результаті ДТП при виконанні своїх службових обовязків була травмована з вини ОСОБА_2 вагонно-ремонтного заводу.

Розмір відшкодування шкоди у звязку з каліцтвом стягнутий судом на користь ОСОБА_1 розрахований виходячи із її середнього заробітку за основним місцем роботи та за сумісництвом.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі викладеного суд доходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 отримала 20 квітня 1976 року пошкодження здоровя в результаті ДТП при виконанні своїх службових обовязків, які виконувала за завданням керівника.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходить із того, що відповідно до «Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві», затвердженого постановою Президії ВЦРПС від 20.05.1966 року, зі змінами, затвердженими постановами Президії ВЦРПС від 29.01.1969 р. та від 24.02.1975 р., яке діяло на час події, пункт 2, - розслідуванню в порядку, який передбачений даною постановою підлягають нещасні випадки, якщо вони сталися: а) на території організації; б) поза територією організації при виконанні роботи за завданням організації, а також з робітниками і службовцями, які доставляють на місце роботи і з роботи транспортом, наданим організацією.

Відповідно до п. 4 цього «Положення» результати розслідування нещасного випадку на виробництві, який призвів до втрати працездатності не менше одного робочого дня, оформлюються актом за формою Н-1. ОСОБА_7 спортивної травми не відповідає даному «Положенню».

З 01 квітня 2001 року в Україні діє Закон «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності» від 23.09.1999 р. №1105- ХIV, дія якого поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від їх форм власності і господарювання. Особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, повязаних з виконанням ними трудових обовязків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку, відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 35 Закону №1105-ХIV для розгляду справ про страхові виплати до Фонду соціального страхування від нещасних випадків подаються: акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та (або) висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 27,31, 61, 107, 110, 119, 120, 256 ЦПК України, Законом України від 23.09.1999 року «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності», Положенням про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві», затвердженим постановою Президії ВЦРПС від 20.05.1966 р. суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати нещасний випадок що стався з ОСОБА_1 20.04.1976 року таким що пов'язаний з виробництвом забов*язавши Харківське обласне фізкультурно-спортивне товариство «Україна» скласти акт за формою Н-1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Б. Ольховський