У Х В А Л А

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що він працював у публічному акціонерному товаристві «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», товариство) на різних посадах, а у 1999 році звільнився у зв'язку зі станом здоров'я. Висновком медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 06 лютого 2014 року йому встановлено безстроково 80 % втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності.

Посилаючись на те, що професійне захворювання він отримав працюючи у товаристві, а також на те, що відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі не виконало своїх обов'язків, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності», що також призвело до набуття ним професійного захворювання, позивач просив стягнути з відповідачів по 100 тис. грн. моральної шкоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану професійним захворюванням, у розмірі 100 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року рішення районного суду в частині розміру стягнутої з ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 моральної шкоди змінено, зменшено цей розмір зі 100 тис. грн. до 2 550 грн. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Судові рішення в частині вирішення позову до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов до ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» та відшкодовуючи моральну шкоду, завдану професійним захворюванням, суд першої інстанції виходив із того, що ушкодження здоров'я позивача, яке спричинило втрату професійної працездатності на 80 % сталося саме з вини товариства.

Змінюючи рішення районного суду та зменшуючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд виходив із того, що професійне захворювання первинно встановлено висновком лікарсько-трудової експертної комісії (далі - ЛТЕК) від 21 лютого 2000 року, тому відповідно до Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила), розмір компенсації моральної шкоди обмежено 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до п. 38 Правил право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 працював у ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на різних посадах, а у 1999 році звільнився у зв'язку зі станом здоров'я.

Висновком ЛТЕК від 21 лютого 2000 року первинно встановлено факт отримання ОСОБА_3 професійного захворювання, а висновком МСЕК від 06 лютого 2014 року йому встановлено безстроково 80 % втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі ст. ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року № 6-207цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив мінімального розміру компенсації виходячи із наведених норм матеріального права, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України не оцінив глибину страждань позивача та належним чином не визначився із розміром моральної шкоди, завданої позивачу втратою професійної працездатності.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині, що стосується ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду в цій частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська