АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/4889/15 Головуючий І-ої інстанції - Єлізаров І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Шевченко Н.Ф.,

Івах А.П.

за участю секретаря Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2011 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому з урахування останніх уточнень просив стягнути з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором № 367-KMK-08 від 24.01.2008р., в сумі 563554,22 грн. та судові витрати по справі.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 24.01.2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 367-КМК-08, який відповідачем не виконувався попри неодноразове направлення йому письмових вимог про виконання зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 23.10.2014р. у ОСОБА_3 утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 563554,22грн. 20 травня 2013 року між AT «Кредитпромбанк» та AT «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким від ПАТ «Кредитпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» були відступлені зобов'язання ОСОБА_3, що виникають з кредитного договору № 367-КМК-08 від 24.01.2008р. та забезпечувальними до нього договорами, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції ПАТ «Дельта Банк» звернулося з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що вказане рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просило скасувати рішення суду інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового про задоволення позовних вимог, з таких підстав.

Відмовляючи ПАТ «Дельта Банк» в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що останнім не надано належних та допустимих доказів виконання ПАТ "Кредитпромбанк" зобов'язань за п.1.1, 2.3, і 2.4 кредитного договору, а саме підтвердження факту перерахування на відкритий особовий рахунок ОСОБА_3 вказаних кредитних коштів або видачі їх ОСОБА_3 готівкою.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, вважає їх помилковими та какими, що суперечать фактичним обставинам по справі, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статтями 3,11 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, судовим розглядом встановлено, що 24.01.2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 367-КМК-08. Факт укладання цього договору відповідачем не заперечувався.

02.03.2009року між ПАТ «Кредитпромбанк» і відповідачем ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору щодо сплати пені за кожний день прострочення у розмірі подвійної процентної ставки, визначеній у п.1.3 кредитного договору від суми прострочення платежу та 22.04.2011року - договір про внесення змін № 1 до кредитного договору, яким змінено строк повернення кредитних коштів з 20.01.2012року на 22.04.2011року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 24.01.2008року між ПАТ «Кредитпромбанк» і відповідачем ОСОБА_3 укладено договір застави №367-ЗМК/З-08, згідно умов якого, у разі порушення ОСОБА_3 умов кредитного договору банк має право звернути стягнення на майно, а саме - вантажний сідловий тягач марки Scania модель 124R, 1996 р.в., колі - червоний, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 та сідловий тягач марки Scania модель 124G, 1996 р.в., колі - червоний, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5.

22.04.2011року між ПАТ «Кредитпромбанк» і відповідачем ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін № 1 до договору застави, яким змінено термін повернення кредитних коштів до 22.04.2011року.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору відповідачем ПАТ «Кредитпромбанк» в особі Харківської філії ПАТ «Кредитпромбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 367-КМК-08 від 24.01.2008 року у сумі 786870,94 гривен.

21.02.2012року між ПАТ «Кредитпромбанк» в особі Харківської філії ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 21.02.2012р.

У відповідності з умовами затвердженої судом мирової угоди від 21.02.2012 року відповідач ОСОБА_3 зобов'язувався погасити на користь Харківської філії ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 786870,94 грн., при цьому зобов'язання відповідача ОСОБА_3 перед ПАТ «Кредитпромбанк» за кредитним договором № 367-КМК-08 від 24.01.2008 року у сумі 786 870,94 грн. не припинялось та їм визнавалось. Під час розгляду справи, ОСОБА_3 факт отримання грошової суми за кредитним договором не заперечувався.

20 травня 2013 року між AT «Кредитпромбанк» та AT «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким від ПАТ «Кредитпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» були відступлені зобов'язання ОСОБА_3, що виникають з кредитного договору № 367-КМК-08 від 24.01.2008р. та забезпечувальними до нього договорами.

29.10.2013року ухвалою апеляційного суду Харківської області від по цивільній справі № 22- ц/790/6979/13 за апеляційною скаргою майнових поручителів ОСОБА_3 - ОСОБА_6 і ОСОБА_4 ухвала Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2012р. про визнання мирової угоди від 21,02.2012р. була скасована та цивільна справа була передана на новий розгляд до Московського районного суду м. Харкова.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору № 367-KMK-08 від 24.01.2008р., банк надає позичальнику кредит у розмірі 750000грн. Кредитні зобов'язання Банку та зобов'язання Позичальника щодо повернення кредитів, сплати процентів, а також інші права та зобов'язання Сторін, передбачені цим договором, виникають з моменту укладення Сторонами цього Договору».

Згідно п.2.3 вказаного кредитного договору, - датою видачі кредиту вважався день зарахування грошових коштів на зазначений у п.1.2 цього Договору рахунок, відкритий Банком для обліку заборгованості Позичальника за кредитом, наданим згідно з цим Договором.

Пункт 2.4 кредитного договору встановлював, що сума кредиту надається позичальнику ОСОБА_3 в готівковій формі через касу банку.

Відповідно до третього абзацу пункту 2 глави 3 «порядок видачі готівки з каси банку» розділу ІІІ інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління НБУ від 14 серпня 2003 року № 337 (надалі - інструкція), яка діяла на час укладення кредитного договору з каси банку готівка національної валюти видається, зокрема за заявою на видачу готівки - фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків та фізичним і юридичним особам переказ без відкриття рахунку (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу) за операціями з клієнтами (видача кредиту тощо).

У свою чергу, заява на видачу готівки належить до касових документів, які оформлюються згідно з касовими операціями і зразок цього документу міститься в додатку 8.

В другому абзаці пункту 2 глави 1 розділу ІІІ інструкції було зазначено, що форми документів, які застосовується під час приймання переказу готівки та виплати її суми отримувачу в готівковій формі (а втому числі і заяви на видачу готівки), визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов'язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Крім того, відповідно до п.11 глави 3 розділу ІІІ інструкції, видану з каси банку готівку клієнт має, не відходячи від каси, перевірити за пачками та корінцями банкнот, монети - за мішечками (блоками), пакетами і роликами, а окремі банкноти (монети) перераховувати поаркушно (за кружками).

В матеріалах справи міститься заява на видачу готівки №68_7 від 24.01.2008року, яка повністю відповідає вимогам вищевказаної інструкції, згідно якої, під час видачі готівки особу отримувача грошових коштів було встановлено, що підтверджується записом про реквізити пред'явленого паспорту ОСОБА_3, його дати народження та місця реєстрації проживання. Крім того, як вбачається із змісту заяви, факт видачі готівки підтверджено підписами, щонайменше, трьох відповідальних робітників Харківської філії ВАТ «Кредитпромбанк», а також підписом самого позичальника - ОСОБА_3 (а.с.22).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підтвердження своїх заперечень за заявою представника відповідача судом була призначена по справі судова економічна експертиза.

Згідно висновку судової економічної експертизи №722 від 02.03.2015року на питання «чи була в реальній дійсності кредитодавцем ПАТ «Кредитпромбанк» здійснена касова операція за первинним касовим документом «Заява на видачу готівки №69_7 від 24.01.2008року», якщо згідно даних роздруківки руху та обліку коштів по позичковому рахунку НОМЕР_7 зарахування кредитодавцем кредитних коштів на відкритий на імя позичальника ОСОБА_3 вказаний позичковий рахунок по цей не відбулось?» експерт зазначив, що вирішення поставленого питання передбачає встановлення фактичних обставин справи та не відноситься до компетенції експерта-економіста.

Судовим розглядом встановлено, що рішення апеляційного суду Харківської області від 15.09.2014року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на майно - задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 367-KMK-08 від 24.01.2008р.,в розмірі 563554,22грн. звернено стягнення на зазначений в позові предмети застави.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Даним судовим рішенням було встановлено, що 24.01.2015року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладався кредитний договір № 367-KMK-08 від 24.01.2008р. на суму 750000 грн. та отримувалися позичальником за цим договором грошові кошти. Також встановлено, що розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту станом на 24.02.2014року складає 563554,22грн.

Судовим розглядом безумовно встановлено, що відповідачем отримувалися грошові кошти за вказаним кредитним договором, протягом трьох років - до квітня 2011року ОСОБА_3 виконував умови зазначеного кредитного договору, сплачував кошти за тілом кредиту та відсотками, в 2009 та 2011 р. сторонами вносилися зміни до вказаного договору, сторони кредитного договору укладали в суді мирову угоду щодо розміру заборгованості та ОСОБА_3 ніколи не заперечував факту отримання кредитних коштів, а тому твердження відповідача про безгрошовість угоди є надуманими і необґрунтованими та такими, що не відповідають встановленим фактичним обставинам справи. При цьому, вимог щодо недійсності правочину або про розірвання договору відповідачем ніколи не заявлялося.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник уважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно положень ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором чи законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів стосовно належного виконання зобов'язання.

Нормами ст.1050 ЦК України також передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити гроші відповідно до ст.625 ЦК України незалежно від сплати процентів, належних йому згідно з вимогами ст.1048 ЦК України.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеним кредитним договором.

Таким чином, висновок суду першої інстанції з приводу того, що позовні вимоги ПАТ «ДельтаБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено факту виконання банком умов кредитного договору, а саме надання кредитних коштів позичальнику не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

Оскільки ПАТ «ДельтаБанк» в уточненій позовній заяві просив стягнути тільки тіло кредиту - 563554,22грн., то колегія суддів відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України задовольняє позовні вимоги в цьому розмірі.

Згідно п.4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанації підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову ПАТ «ДельтаБанк».

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 367-KMK-08 від 24.01.2008р. в сумі 563554,22грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -