Справа №484/3780/15-ц 07.12.2015 07.12.2015 07.12.2015
Провадження №22-ц/784/3007/15
Справа № 484/3780/15-ц
Провадження № 22ц/784/3007/15 Головуючий в 1 інстанції Маржина Т.В.
Категорія: 46 Доповідач Маляренко І.Б.
УХ В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Темнікової В.І., Кутової Т.З.,

За участю секретаря: Богуславської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що є власницею квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 У квартирі за життя матері був зареєстрований ОСОБА_1, який і на даний час там проживає і перешкоджає проживати в цій квартирі їй та членам її сімї. ОСОБА_1 має у власності інше житло, вона неодноразово попереджала його про необхідність знятися з реєстрації та звільнити належну їй квартиру, однак він на це не реагує.

Посилаючись на те, що реєстрація та проживання в належній їй квартирі відповідача порушує її право власності, а припинення права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру припинило і право користування нею особами, які були в ній зареєстровані, ОСОБА_2 просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою № 59 в буд. № 44 по вул. Корабельній в м. Первомайську Миколаївської області.

Рішенням Первомайського районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою № 59 по вул. Корабельній, 44 в м. Первомайську Миколаївської області з моменту набрання даним рішенням законної сили. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неповним зясуванням обставин справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку

позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.08.2015 року є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується копією наданого свідоцтва та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

У спірній квартирі з 14.04.2009 року з дозволу ОСОБА_3 зареєстрований і проживає її співмешканець ОСОБА_1

Колишній власник квартири ОСОБА_3 померла 20.09.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ФП № 188894.

Єдиним власником вказаної квартири після її смерті є ОСОБА_2

У відповідача ОСОБА_1 є інше житло, він є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_3, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Проте у зазначеній квартирі він не зареєстрований і не проживає, знятися з реєстрації та звільнити квартиру, яка належить позивачці, не бажає, оскільки оспорює її право власності на цю квартиру.

Будь-які договори між сторонами про порядок користування, найм житлового приміщення тощо, не укладались.

Згідно із ч.1 ст. 317 та ч.1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, і він реалізує їх на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Глава 28 ЦК України визначає житло обєктом права приватної власності.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, чинним законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника. Виникнення права членів сімї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на неї, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сімї колишнього власника на користування цією квартирою.

При цьому втрата права користування жилим приміщенням є наслідком припинення права власності на жиле приміщення у колишнього власника житла

З урахуванням вищенаведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги стосовно безпідставного посилання суду у мотивувальній частині оскаржуваного рішення на необхідність усунення перешкод у користуванні позивачкою своєю власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, без наявності таких вимог у позовній заяві, на увагу не заслуговують, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання членів сім?ї колишнього власника такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Наведене стосується і доводів апелянта щодо того, що ЦК України не передбачено правових норм, на підставі яких особу можна визнати такою, що втратила право на користування житлом.

Що стосується посилання апелянта на незаконність відмови суду у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28.05.2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення юридичного факту та зміну черговості одержання права на спадкування та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 09.07.2015 року, то вони не заслуговують на уваги, виходячи з такого.

Так, зупинення провадження у справі це тимчасове припинення розгляду справи на невизначений час з незалежних від суду та осіб, які беруть участь у справі, обставин, що перешкоджають подальшому рухові справи.

Згідно п.4 ч.1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи

адміністративного судочинства.

Тобто між двома справами, що розглядаються, повинен існувати близький взаємозвязок , який зазвичай проявляється у тому, що факти, які будуть встановлені в одній справі (яка розглядається), будуть мати преюдиційне значення у іншій справі (яка призупинена).

Виходячи ж з вимог ст. 323 ЦПК України, касація це способ оскарження судових рішень, які набрали законної сили.

Таким чином, оскільки вищезазначене рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28.05.2015 року набрало законної сили, тобто ним вже встановлено конкретні факти, а до повноважень суду касаційної інстанції входить лише перевірка законності рішень і ухвал суду першої інстанції та апеляційної інстанції, постановлених у цивільних справах, то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315 ЦПК України,

колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: