У х в а л а

ІМенем УКраїни

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мартинюка В.І., НаумчукаМ.І.,

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків від 26 вересня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаною заявою. Зазначав, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків від 26 вересня 2014 року з нього на користь публічного акціонерного банку «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») стягнуто заборгованість за договором кредиту від 4 липня 2007 року № 2007/13-2.06/434 у розмірі 1 917 786 грн 50 коп., третейський збір - 19 577 грн 86 коп. Посилаючись на те, що справа не підвідомча третейському суду, оскільки він є споживачем послуг банку, з урахуванням уточнених вимог, просив задовольнити заяву.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 2 липня 2015 року, в задоволенні заяви відмовлено.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, постановити нову ухвалу про задоволення заяви.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Перевіряючи законність постановленої судом першої інстанції ухвали, апеляційний суд виходив із того, що кредитний договір між сторонами укладений 4 липня 2007 року, тобто до внесення 3 лютого 2011 року змін до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», якими не була передбачена можливість розгляду третейським судом справ у спорах щодо захисту прав споживачів, на час його укладення спір між сторонами міг вирішуватись третейським судом.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Судами встановлено, що 4 липня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2007/13-2.06/434, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 92 000 доларів США зі сплатою 12,7 % річних.

Відповідно до п. 6.2 кредитного договору у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків Білоконем Ю.М., що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15.

26 вересня 2014 року третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків Білоконем Ю.М. позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з останнього на користь банку 1 917 786 грн 50 коп. заборгованості та 19 577 грн 86 коп. витрат.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» (далі - Закон) юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону визначено винятки із категорій справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких не підвідомчий третейським судам.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» ч. 1 ст. 6 Закону доповнено п. 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Як вказано у Прикінцевих та перехідних положеннях цього Закону, після набрання ним чинності третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року у справі № 6-2074цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню судами загальної юрисдикції при вирішенні справи в частині норми права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, щодо застосування якої зроблено цей висновок.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд на зазначені норми матеріального права уваги не звернув, не з'ясував чи є укладений між сторонами кредитний договір споживчим, вказуючи на те, що цей договір, в якому містилось третейське застереження, був укладений до внесення змін до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» не врахував, що таке може мати значення для визнання третейського застереження недійсним і не впливає на вирішення питання про підвідомчість справи третейському суду, яка має визначатись виходячи із законодавства, що діяло на час ухвалення цим судом рішення про скасування якого подано заяву.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, в зв'язку з чим вона підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк М.І. Наумчук