Справа № 209/4409/15-ц
Провадження № 2/209/1880/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбара Г.А.,

при секретарі Вітязь Х.О.Є

за участі позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі ОСОБА_4 Дніпровського району, треті особи - Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання права на спадщину за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Дніпровської районної в місті Дніпродзержинську ради, в якому просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після померлої 28 лютого 2015 року матері ОСОБА_5 на квартиру житловою площею 31,0 кв.м., загальною площею 53,9 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що є підставою для реєстрації за ним права власності на зазначену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 30.09.2015р. № 1418-66/VI «Про входження Дніпродзержинської міської ради до складу засновника юридичних осіб Дніпровської районної у місті Дніпродзержинську ради» змінено найменування «Виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради» на «ОСОБА_4 Дніпровського району».

На обґрунтування позову зазначив, що він є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які перебували у зареєстрованому шлюбі з 1966 року по 1974 рік. Після розірвання шлюбу мати уклала шлюб з ОСОБА_8, прийняла прізвище чоловіка «Васильєва», і від цього шлюбу вони мали сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 09 квітня 1993 року. 29 липня 1994 року його матірю та вітчимом ОСОБА_8 було оформлено право власності на квартиру, яка складається із двох житлових кімнат, загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м., яку вони отримали у 1989 році, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, та отримано Свідоцтво про право власності на житло від 29 липня 1994 року, видане відділом обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинського міськвиконкому, згідно з розпорядженням №02825 від 29.07.1994 року, але в ОКП «ДБТІ» право власності зареєстровано не було, в силу їх юридичної необізнаності. В цій квартирі мати та вітчим постійно проживали та були в ній зареєстровані, вона була їх єдиним постійним місцем проживання. 01 листопада 2011 року ОСОБА_8 помер і після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3. Єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_8 була його дружина, а його, позивача, мати ОСОБА_5, яка фактично прийняла спадщину після померлого чоловіка, так як була зареєстрована разом із спадкоємцем у зазначеній квартирі. Але юридично спадщину мати не оформлювала і спадкова справа після смерті ОСОБА_8 не заводилась. 28 лютого 2015 року його, позивача, мати ОСОБА_5 померла і після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Він, позивач, є єдиним спадкоємцем після померлої матері ОСОБА_5, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. У встановленому законом порядку він звернувся до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_4 державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 було відмовлено в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкову квартиру, оскільки згідно листа ОКП «Дніпродзержинське БТІ» № 627 від 12 червня 2015 року, на підприємстві відсутні дані про реєстрацію права власності на зазначену квартиру, і йому, позивачу, рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання по суті. Не зважаючи на те, що право власності на квартиру за померлою матірю не було зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вважає, що його мати ОСОБА_5 правомірно набула право власності на спадкову квартиру: на 1/2 частку з моменту отримання свідоцтва про право власності на житло, на іншу 1/2 частку з моменту фактичного прийняття спадщини після смерті свого чоловіка. З моменту набуття права власності мати постійно проживала у квартирі, була в ній зареєстрована, користувалася житловим приміщенням за його призначенням, сплачувала квартирну плату та комунальні послуги. Відсутність реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_5 пояснюється правовою необізнаністю матері та відсутністю інформації щодо обовязкової реєстрації права власності в органах державної реєстрації, оскільки мати вважала, що отримання свідоцтва про право власності на житло, проживання та реєстрація у вказаній квартирі із співвласником та спадкодавцем є достатніми підставами для набуття права власності в цілому на нерухоме майно. Він, позивач, як єдиний спадкоємець першої черги за законом після смерті матері, своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, не відмовився від спадщини і продовжує користуватися спадковим майном.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню. Також пояснив, що з 1996 року і до теперішнього часу він постійно проживає в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2, в якій проживала його мати до моменту своєї смерті. В квартирі знаходяться його особисті речі. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та надала пояснення, аналогічні його обґрунтуванню, просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідач надав письмові заперечення проти позову, де зазначив, що заперечує проти позову ОСОБА_1, так як частиною 2 статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації. Враховуючи зазначене, виконком може констатувати, що квартира за адресою: АДРЕСА_2, належить до комунальної власності територіальної громади міста. Зазначені факти підтверджуються: листами департаменту комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради від 27 березня 2015 року, від 18 травня 2015 року, де зазначено, що згідно з архівними приватизаційними матеріалами квартира приватизованою не значиться; інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна від 27.03.2015 року № 35542508, наданими реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Відповідно до ст. 23 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, свідоцтво про право власності на квартиру підлягає обовязковій державній реєстрації в органах державної реєстрації. На момент видачі свідоцтва про право власності на житло діяв Наказ Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56 «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», і згідно частини 2 п. 28 зазначеного Наказу свідоцтво про право власності на квартиру (Будинок) підлягало обовязковій реєстрації в органах технічної інвентаризації. А ОСОБА_5 не була завершена процедура оформлення права власності на спірне житлове приміщення. Таким чином квартира АДРЕСА_5 не може бути спадковим майном, оскільки право власності за померлою ОСОБА_5 зареєстроване не було. Житлові приміщення, які не передані у власність громадян, відповідно до ст. 5 ЖК України, відносяться до житлового фонду місцевих рад. Просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та надала пояснення, аналогічні письмовим запереченням проти позову. Також пояснила, що нею визнається факт видачі органом приватизації свідоцтва про право власності на житло, згідно якого квартира АДРЕСА_5 була передана у приватну власність ОСОБА_8 та ОСОБА_5, визнає, що це свідоцтво є правовстановлюючим документом, але воно не зареєстроване. Думає, що реєстрацію свідоцтва повинний був здійснювати власник. Вважає, що ОСОБА_11 була власником квартири, але через те, що за ОСОБА_12 не було зареєстроване право власності на квартиру, ця квартира не є спадковим майном після її смерті.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно ч.2 ст. 158, ч.1 ст. 169 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності третіх осіб.

Вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1, (а.с.20) і витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_5, яка 27 грудня 1975 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, актовий запис № 696, і після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини було змінено з «Мякиш» на «Васильєву» (а.с.19).

29 липня 1994 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 приватизували квартиру, загальною площею 53,9 кв.м., житловою площе 31,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_6, на підтвердження чого 29 липня 1994 року відділом обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинського міськвиконкому, на підставі розпорядження № 02825 від 29 липня 1994 року, було видане Свідоцтво про право власності на житло, в якому було вказано, що квартира за адресою: АДРЕСА_7 дійсно належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (а.с. 17).

01 листопада 2011 року помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.12).

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_8.

Судом встановлено, що дружина померлого ОСОБА_5 фактично прийняла спадщину після свого померлого чоловіка, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, так як на час відкриття спадщини вона постійно проживала та була зареєстрована разом з померлим ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_5, залишилася проживати у цій квартирі після його смерті, що підтверджується довідками ТОВ «Абонент ХХІ» м. Дніпродзержинська від 31 серпня 2015 року (а.с.15), і не заявила про відмову від спадщини.

Отже ОСОБА_5, відповідно до частини 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_8, і відповідно набула право власності на квартиру АДРЕСА_5 в цілому, хоча юридично своє право власності на 1/2 частку квартири, що належала її чоловіку, не оформила.

28 лютого 2015 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.14).

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_5, 1/2 частка якої належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 липня 1994 року відділом обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинського міськвиконкому, а право власності на іншу 1/2 частку квартири ОСОБА_5 набула в порядку спадкування за законом після свого померлого чоловіка ОСОБА_8

Позивач ОСОБА_1, який є спадкоємцем першої черги після померлої матері ОСОБА_5, протягом встановленого законом шестимісячного строку після смерті спадкодавця, звернувся до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, за якою 09 червня 2015 року була заведена спадкова справа № 363/2015, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 13), та матеріалами спадкової справи (47-54).

Постановою нотаріуса Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 від 29 серпня 2015 року (а.с. 9) позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю даних про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5 в ОКП «Дніпродзержинське БТІ».

Суд вважає, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 правомірно набули право власності на квартиру АДРЕСА_5, яка була передана їм у спільну сумісну власність згідно Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду». Із моменту отримання Свідоцтва про право власності на житло, яке було видане відділом обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинського міськвиконкому, згідно з розпорядженням №02825 від 29 липня1994 року, вони стали власниками квартири.

Згідно частин 3 та 4 ст. 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладена на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Згідно частини 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

З урахуванням вказаного вище суд вважає, що свідоцтво про право власності на квартиру, що видане органом приватизації, є правовстановлюючим документом, яке підтверджує право власності громадян на передану у власність квартиру. Відсутність реєстрації свідоцтва про право власності на житло в органах технічної інвентаризації, не є підставою для позбавлення ОСОБА_5 та ОСОБА_8 права власності на квартиру, оскільки законодавством, що діяло на час приватизації квартири АДРЕСА_5, виникнення права власності на квартиру не пов'язувалося з державною реєстрацією цього права.

При вирішенні справи суд не приймає до уваги твердженнями представника відповідача, з посиланням на 331 ЦК України, про те, що право власності на приватизовану спадкодавцями ОСОБА_8 та ОСОБА_5 квартиру могло виникнути у них після її державної реєстрації, оскільки положення ч. 2 ст. 331 ЦК України регулюють правовідносини відносно новоствореного нерухомого майна, а не приватизованих квартир.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування згідно ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до статті 1261 ЦК України упершу чергу право на спадщину мають діти, батьки спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Оскільки 1/2 частину квартири АДРЕСА_5, що належала ОСОБА_8, після його смерті прийняла дружина померлого ОСОБА_5, яка є матірю позивача, то після її смерті вся квартира є спадковим майном, яке прийняв у спадщину позивач у справі, як спадкоємець першої черги за законом, і має право на визнання за ним права власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом.

У зв'язку з задоволенням позову, відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_4 Дніпровського району має бути стягнуто на користь позивача ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 487,20 гривень.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі ОСОБА_4 Дніпровського району, треті особи - Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання права на спадщину за законом.

Визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за законом після померлої 28 лютого 2015 року матері ОСОБА_5, на квартиру АДРЕСА_9, житловою площею 31,0 кв.м., загальною площею 53,9 кв.м.

Стягнути з адміністрації Дніпровського району, код 04052502, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 487,20 грн. сплаченого у справі судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара.