Справа №442/4794/15-ц
Провадження №2/442/1678/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі :

головуючого судді Хомика А.П.

з участю секретаря Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал», генерального директора - ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить поновити його на посаді електромеханіка дільниці з консервації рудника №2 ОСОБА_2 акціонерного товариства «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал» та стягнути з останнього середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10000 грн. моральної шкоди. Позов обґрунтовує тим, що 03 березня 2015 року комісією було прийнято рішення припинити спуск в рудник №2 працівників ПАТ СГХП «Полімінерал» для проведення моніторингових спостережень у зв'язку з тим, що в руднику № 2 почали накопичуватись багато недонасичених розсолів мінералізацією 280:300 г/л, почали руйнуватись виробки дренажного, вентиляційного та першого горизонтів. В результаті цього, керівництвом підприємства була ліквідована гірнича дільниця № 2 і створена «Дільниця з консервації рудника № 2».

27.03.2015 року на засіданні комісії йому запропонували посаду електромеханіка «Дільниці з консервації рудника № 2» у ПАТ СГХП «Полімінерал» на що він погодився. У квітні 2015 року у відділ кадрів він написав заяву на заняття посади електромеханіка і у графіку роботи на червень 2015 року по підприємству він записаний як електромеханік.

26 травня 2015 року він отримав інформацію, що готують документи на його звільнення і 27 травня 2015 року написав заяву в комісію по трудових спорах про ситуацію, що склалась .

28 травня 2015 року голова профокму ПАТ СГХП «Полімінерал» повідомив йому, що звертався до генерального директора ОСОБА_3 про працевлаштування його ( ОСОБА_1М.), однак, той відповів, що не хоче бачити ні заяви, ні його, і що профспілка не має до цього ніякого відношення.

Причиною звільнення з роботи стала його заява в Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області про махінації з майном, котре передане ПАТ СГХП «Полімінерал» на зберігання. Внаслідок таких подій він відчув погіршення стану здоров'я і пішов у Стебницьку лікарню, де проходив лікування з 28 травня 2015 року по 19 червня 2015 року .

22.06.2015 року він вийшов на роботу і здав лист непрацездатності. На роботі його повідомили, що готується наказ про його звільнення з формулюванням «відмова від продовження роботи в зв'язку зі зміною істотних умов праці». Потім, йому дали ознайомитись з наказом № 64-К від 22 червня 2015 року, де вказано, що його ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу хвостового господарства гірничої дільниці №2 на підставі п.6 ст.36 Кодексу законів про працю України з формулюванням «відмова від продовження роботи в зв'язку зі зміною істотних умов праці», тобто навіть сам наказ оформлено не правильно, оскільки його звільнили з посади начальника відділу хвостового господарства, а він являвся начальником відділення хвостового відвального господарства.

Він жодним чином не відмовлявся від запропонованої йому посади електромеханіка, а власник порушив процедуру звільнення його з посади.

Таким чином, з викладеного вбачається, що відповідач звільнив його без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов'язаний поновити його на роботі - на посаді електромеханіка «Дільниці з консервації рудника № 2» у ПАТ «СГХП «Полімінерал»;

Враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення йому не було нараховано середньомісячну заробітну плату, відповідач зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Також зазначає, що вказані дії з боку відповідача є порушенням його законних прав на працю, які завдали йому моральних страждань, у нього погіршився стан здоровя (знаходився на стаціонарному лікуванні з 28.05.2015 року по 19.05.2015 року з діагнозом гіпертонічна хвороба, стенокардія, серцевий криз), втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, так як його фактично звільнили через принципову позицію. Моральну шкоду оцінює у 10000 гривень.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у ньому. Просять позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 позову не визнала, подала письмові заперечення проти позову, в яких зазначає, що 03 березня 2015 року комісією було прийнято рішення припинити спуск в рудник №2 працівників ПАТ "СГХП "Полімінерал" через аварійний стан підземних гірничих виробок, які почали руйнуватися. Виникла небезпека перебування працівників в шахті. У зв'язку з цим, керівником підприємства був виданий наказ про ліквідацію гірничою дільниця №2 і створення "Дільниці з консервації рудника №2".

Згідно з ЗУ "Гірничий закон України" ст. 1 рудник - це гірниче підприємство, що видобуває рудні та нерудні корисні копалини підземним способом. Зважаючи на те, що було прийнято рішення про ліквідацію гірничої дільниці №2 та виведення працівників ПАТ "СГХП "Полімінерал" зайнятих на гірничих роботах на поверхню, що відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9.

Таким чином, при змінах в організації виробництва і праці власник має право без згоди працівника змінювати істотні умови праці, а саме: системи та розміри оплати праці, зменшувати надані пільги, змінювати режим роботи, встановлювати або скасовувати неповний робочий час, суміщення професій, змінювати розряди і найменування посад тощо (ч.3 ст. 32 КЗпП України).

Із законодавства випливає, що зміни істотних умов праці не повинні спричиняти примусу до праці. Керуючись ч.3 ст.32 КЗпПУ, якою на власника покладені обов'язки попередити працівника за два місяці про наступні зміни в організації виробництва і праці, а також зміну істотних умов праці працівника, на засіданні загально-заводської комісії по оптимізації виробництва та повідомлення працівників про зміну в організації виробництва і праці по Гірничій дільниці №2, яка відбулась 27 березня 2015 р. керівником підприємства ПАТ "СГХП "Полімінерал" було повідомлено працівників гірниичої дільниці №2 про подальші зміни в організації виробництва і праці, а також зміну істотних умов праці працівників, істотні умови праці яких у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці підлягають зміні, персонально були попередженні про дату таких змін (не пізніше ніж за два місяці до змін), та їм, зокрема і ОСОБА_1 було запропоновано іншу посаду на даному підприємстві, від якої вищевказана особа привселюдно відмовилась, про що вказано у вищенаведеному протоколі комісії. Даний факт також можуть підтвердити всі працівники ПАТ "СГХП "Полімінерал", які були присутні на засіданні загально-заводської комісії.

Відповідно до Законодавства України двомісячний строк передбачено для того, щоб працівник міг знайти собі іншу роботу, якщо його не влаштовує зміна істотних умов праці. Протягом двох місяців від усіх відповідних працівників доцільно одержати письмову заяву про згоду продовжувати роботу після зміни істотних умов праці або про їхню відмову працювати в нових умовах. При цьому працівник має право будь-коли змінити своє рішення. Зазначена в законодавстві згода протягом 2-ох місяців від ОСОБА_1 так і не поступила, водночас, під час проведення інвентаризації, він як матеріально-відповідальна особа передав комісії з інвентаризації всі матеріальні цінності.

28 травня 2015 р. ОСОБА_1 не з'явився на роботу, 22.06.2015 р. здав лікарняний листок. Як свідчить Заключний акт за результатами періодичного огляду працівників рудника №2 від 23.07.1997 р. ОСОБА_1 поставлено діагноз стенокардія з 1995 р. Вищевказана особа, періодично та систематично, не рідше одного разу на рік проходила амбулаторне лікування.

22.06.2015 року було видано наказ №64к про звільнення ОСОБА_1, з яким працівник був ознайомлений, а копія наказу видана на руки. У наказі зазначено, що працівника звільнено згідно з п.6 ст. 36 КЗпП України, у рядку "підстави для звільнення" зазначено, що працівник відмовився від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці. У наказі № 64к була допущена описка у назві посади працівника, у зв'язку з чим 22 червня 2015 р. був виданий наказ №64к "Про внесення змін до наказу". Дана описка не містить юридичної основи для скасування такого наказу, чи визнання його незаконним.

Того ж дня був здійснений розрахунок з працівником ОСОБА_1 в повному обсязі, про що свідчать виписка з рахунку № /0728 за розрахунковий період з 01.01.2015 по 23.06.2015 та платіжне доручення №79195 вид 23 червня 2015 р.

У день звільнення позивач відмовився отримувати трудову книжку, що підтверджується актом комісії від 23.06.2015 р. "Про відмову в отриманні відповідних документів при звільненні" під яким підписались: генеральний директор, заступник генерального директора з питань фінансів та економіки, начальник ВОП та ЗП.

Відповідно п. 4.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України Міністерства соціального захисту населення №58 від 29.07.1993 року, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

23.06.2015 року ПАТ «СГХП «Полімінерал» направив лист на адресу позивача з проханням з'явитися до відділу кадрів ПАТ «СГХП «Полімінерал» та отримати трудову книжку або повідомити про можливість її відправлення цінним листом з описом на адресу його місця проживання. Повідомлення було відправлене рекомендованим листом (копія додається). Відповіді від позивача до ПАТ «СГХП «Полімінерал» так і не поступило.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Як зазначено у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року із наступними змінами розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судом та матеріалами справи встановлено, що згідно наказу №64-к від 22 червня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу хвостового господарства Гірничої дільниці №2 ПАТ «СГХП «Полімінерал» на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України відмова від продовження роботи у звязку зі зміною істотних умов праці.

Згідно протоколу №1 засідання загально-заводської комісії по оптимізації виробництва від 27.03.2015 року керівником підприємства ПАТ "СГХП "Полімінерал" було повідомлено працівників Гірничої дільниці №2 про подальші зміни в організації виробництва і праці, а також зміну істотних умов праці працівників, істотні умови праці яких у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці підлягають зміні. З даним протоколом ОСОБА_1, був ознайомлений і йому було запропоновано посаду електромеханіка «Дільниці к консервації рудника №2» на що останній не дав чіткої відповіді.

Разом з тим, судом встановлено і сторонами не оспорюється, що 27.05.2015 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою на імя Комісії по трудових спорах ПАТ «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал», де вказав, що погоджується на запропоновану посаду електромеханіка дільниці з консервації рудника №2 ОСОБА_2 акціонерного товариства «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал» про що написав заяву у відділ кадрів підприємства.

Зважаючи на вище викладене, суд вважає, що вивільнення з роботи позивача є незаконним, оскільки проведено з порушенням норм трудового законодавства, що регулюють цей порядок, в тому числі без згоди профспілкового органу. Системний аналіз зазначених доказів у їх сукупності дає підстави вважати, що у ПАТ «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал» не було законних підстав для звільнення ОСОБА_1

Оскільки звільнення ОСОБА_1 з роботи проведено без законних підстав, то підлягає скасуванню й наказ керівника «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал» ОСОБА_3 від 22 червня 2015 року №64-к про звільнення з роботи ОСОБА_1 за п.6 ст.36 КЗпП України, з поновленням останнього на посаді електромеханіка дільниці з консервації рудника №2 ОСОБА_2 акціонерного товариства «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал».

Як зазначено у п.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно довідки відповідача середньоденний заробіток ОСОБА_1 на час звільнення становив 164,96 гривень. На підприємстві встановлений п'ятиденний робочий тиждень.

ОСОБА_1 був незаконно звільнений 22 червня 2015 року. Його останнім робочим днем було 27 травня 2015 року ( з 28.05.2015 року по 21.06.2015 року перебував на листку непрацездатності).

Відтак, у червні 2015 року залишилось 6 робочих днів, у липні 2015 р.- 23 р.д., у серпні 2015 р.- 20 р.д., у вересні 2015 р.- 22 р.д., у жовтні 2015 р.- 21 р.д., у листопаді - 22 р.д., у грудні 4 робочих днів (включно по 4 грудня 2015 року).

Сумарна кількість робочих днів за час вимушеного прогулу складає 118.

Сума втраченого заробітку позивача за період з 22 червня 2015 року по 04 грудня 2015 року становить 19465 грн. 28 коп. (118 днів х 164,96 гривень). Оскільки, позивачу під час проведення розрахунку при звільненні було виплачено 9650 грн. 16 коп. вихідної допомоги (тримісячний середній заробіток), тому до стягнення підлягає 9815,12 грн. (19465,28 грн. 9650,16 грн.).

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Діями відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал» ОСОБА_1 беззаперечно заподіяно моральну шкоду, останній втратив роботу, а відтак, додатковий засіб для існування.

При визначенні розміру моральної шкоди враховуються характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, стан його здоров'я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, а тому суд визначає її у розмірі 1000 грн.

Вимога позивача про стягнення на його користь 10000 гривень моральної шкоди є дещо завищеною, належним чином не мотивованою.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір", оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 487,20 грн., (підпункт 1 пункту 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», чинного на момент подачі позову, розмір судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше три розміри мінімальної заробітної плати, що становить 243 грн. 60 коп.; підпункт 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», чинного на момент подачі позову, розмір судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 243 грн.60 коп.).

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», чинного на час подання позову, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Звідси, 243,60 + 243,60 = 487,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді електромеханіка дільниці з консервації рудника №2 ОСОБА_2 акціонерного товариства «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал».

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал» в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9815,12 грн. та 1000 грн. моральної шкоди.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 2804,24 грн. допустити до негайного виконання.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя А.П. Хомик