АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» про визнання договорів недійсними,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року,

встановила:

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2015 року в задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ПАТ «КБ «Надра» у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання недійсними оспорюваних правочинів.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 07 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра» укладено договір «Автопакет» №199/П/74/2008-840, відповідно до якого відповідачем надано позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 28 116,83 доларів США на придбання автотранспортного засобу та витрати пов'язані з державною реєстрацією автотранспортного засобу.

Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 15,25% річних.

Термін погашення кредиту до 06 травня 2015 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язання щодо погашення кредиту позивач передав в заставу відповідачу автотранспортний засіб.

26 листопада 2010 рокуміж сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору, за яким були внесені зміни в кредитні зобов'язання.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначала, що 07 травня 2008 року між нею та ПАТ «КБ «Надра» укладено договір «Автопакет» №199/П/74/2008-840. Цільове призначення кредиту: придбання автомобіля, а також витрати пов'язані з державною реєстрацією автотранспортного засобу. Відповідно до п. 1.1. договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 28 166,83 доларів США, зі сплатою 15,25% річних. 24 січня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра» укладено додатковий договір № 2 до договору. З метою забезпечення виконання зобов'язань по договору укладено договір застави № б/н від 24.01.2013 року та договір поруки № 1 від 24 січня 2013 року. В пункті 1.1.3.1. додаткового договору №2 до договору зазначено, що відсоткова ставка за користування кредитом є фіксованою процентною ставкою. Проте у пункті 2.9. додаткової угоди № 1 до договору зазначено, що незважаючи на інші умови договору, у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, банк має право ініціювати зміну процентної ставки за надання кредиту, повідомивши позичальника не менше ніж за 10 календарних днів до дати початку введення. Додатковим договором № 2 до договору встановлено процентну ставку у розмірі 15,25% відсотків, з можливістю її підвищення на 4% відсотки річних (п. 2.1.8.). Зазначені вище пункти договору та додаткових угод до нього суперечать положенням ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також п.п. 2.1., 3.2., 3.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

Вирішуючи спір, суд вірно встановив, що позичальник була ознайомлена із умовами кредитування у банку, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, графіком платежів, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору, про що свідчить її підпис на оспорюваних правочинах.

ОСОБА_1 погодилась з умовамикредитного договору, в тому числі в частині, що стосуються змін до умов кредитування, підписавши кредитний договір особисто і без застережень.

При цьому, ОСОБА_1 могла відмовитися від його укладення на умовах, запропонованих банком.

Проте позивач не відмовилась від його виконання, а тривалий час користувалась кредитними коштами, що також свідчить про її згоду з умовами договору.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що оспорювані договори були укладені позивачем саме на викладених у ньому умовах, які її влаштували і заперечень не викликали, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 22 вересня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук