1Справа № 335/5965/15-ц 2/335/1559/2015
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Соболєвої І.П.,

при секретарі Школяр К.П.,

зв участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів-1, 2 ОСОБА_2,

представника відповідача-3 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 міської ради, Районної адміністрації ОСОБА_5 міської ради по Орджонікідзевському району, міського комунального підприємства «Основаніє», Орджонікідзевського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про визнання права на користування житлом, зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_6 з цивільним позовом до ОСОБА_5 міської ради про визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_7 була рідної сестрою матері позивачки ОСОБА_8 та приходилась останній тіткою. На підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів м. Запоріжжя від 30.06.1964 ОСОБА_7 отримала ордер № 3207 на вселення до однокімнатної квартири АДРЕСА_1 та вселилась в неї.

У 1970 році позивач разом з матірю вїхала до вказаної квартири до тітки та розпочала відвідувати у місцеву школу-інтернат, так як її матір була глухонімою та її вихованням займалась тітка, яка власних рідних дітей не мала. Крім тітки у цій квартирі більше ніхто зареєстрований не був.

Приблизно у 2005 році позивач з тіткою зверталась до СГІРФО Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області щодо її реєстрації у квартирі, але отримали відмову у звязку з тим, що квадратура квартири не дозволяла реєстрацію ще однієї людини.

Позивач зазначає, що з 1970 року та по теперішній час вона проживала разом з тіткою, вела спільне господарство, приймала участь в утриманні житла в належному стані, оплаті комунальних та інших послуг.

20.03.2014 ОСОБА_7 померла. За її відсутністю ОСОБА_4 не може зареєструвати за собою місце проживання. На теперішній час позивач продовжує проживання у вказаній квартирі та виконувати обовязки наймача. Іншого житла позивач не має.

ОСОБА_9 вважає себе такою, що набула право користування однокімнатною квартирою № 35 у будинку № 56 по вулиці Наукового містечка у місті Запоріжжі в якості члена сімї померлого наймача свої тітки, яка вселилася до цієї квартири за її згодою.

В подальшому, позивач декілька разів уточнювала та збільшувала позовні вимоги, у звязку з чим, судом залучено в якості співвідповідачів Районну адміністрацію ОСОБА_5 міської ради по Орджонікідзевському району, міське комунальне підприємство «Основаніє», Орджонікідзевський районний відділ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області.

З вказаних підстав просить позов задовольнити та: визнати ОСОБА_4 членом родини наймача ОСОБА_7; зобовязати районну адміністрацію ОСОБА_5 міської ради по Орджонікідзевському району переоформити особовий рахунок на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_4; зобовязати міське комунальне підприємство «Основаніє» укласти з ОСОБА_4 договір найму на вказану квартиру; зобовязати Орджонікідзевський районний відділ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області зареєструвати ОСОБА_4 у вказаній квартирі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 міської ради та Районної адміністрації ОСОБА_5 міської ради по Орджонікідзевському району у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Надав судові письмові заперечення проти позову від імені ОСОБА_5 міської ради з яких вбачається, що за життя ОСОБА_7 добровільно тимчасово дозволила на час навчання в інтернаті проживати разом з нею ОСОБА_4, тобто остання є тимчасовим жильцем та не має права на переоформлення на її імя договору найму квартири. Також суду надано письмові заперечення аналогічного змісту від імені Районної адміністрації ОСОБА_5 міської ради по Орджонікідзевському району (арк. справи 76 77, 79 80).

Представник відповідача МКП «Основаніє» у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову. Надала судові письмові заперечення проти позову з яких вбачається, що спірна квартира є власністю територіальної громади міста в особі ОСОБА_5 міської ради та знаходиться на балансі МКП «Основаніє». Позивач у цій квартирі ніколи зареєстрована не була, факт її постійного проживання недоведений.

Представник відповідача ОСОБА_10 районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, суду надав письмові заперечення проти позовних вимог, з яких вбачається, що ОСОБА_9 до Орджонікідзевського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області з питань оформлення реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 не зверталась, з цього приводу будь-яких рішень з цього приводу не приймалось, отже, відсутні підстави для зобовязання проведення оформлення реєстрації за вказаною адресою. З вказаних підстав просять відмовити у задоволенні позову (арк. справи 103 104).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника Орджонікідзевського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.

Наймачем квартири АДРЕСА_1 до 20.03.2014 була ОСОБА_7, яка була заселена в спірну квартиру на підставі ордеру № 3207, виданого на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів м. Запоріжжя від 30.06.1964 (арк. справи 11).

Матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7) є ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 03.12.1962 (арк. справи). В свою чергу, ОСОБА_8 є рідною сестрою ОСОБА_7, отже, ОСОБА_7 приходилась позивачці рідною тіткою.

З копії паспорту ОСОБА_7 вбачається, що вона була зареєстрована 11.08.1957 у квартирі АДРЕСА_1 (арк. справи 7).

20.03.2014 ОСОБА_7 померла про що зроблено актовий запис № 1769, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 286921, виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_5 міського управління юстиції (арк. справи 10).

З пояснень представника позивача витікає, що з 1970 року та по теперішній час ОСОБА_9 проживала разом з тіткою ОСОБА_7, вела спільне господарство, приймала участь в утриманні житла в належному стані, оплаті комунальних та інших послуг.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 30.11.2015 № 48726756 вбачається, що ОСОБА_4 на підставі приватної спільної часткової власності належить ? квартири № 43 у будинку № 9 у місті Запоріжжі, Запорізької області загальною площею 42,32 м2, з яких житлова 27,2 м2 (арк. справи 110).

Таким чином не підтверджуються доводи позивача про те, що крім спірної квартири у неї іншого житла немає.

Також у суді не підтвердився факт фактичного проживання позивачки ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1.

З метою зясування вказаного факту, судом в якості свідків допитані мешканці будинку № 56 по вулиці Наукового містечка у місті Запоріжжі - ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які надали суперечливі та непереконливі свідчення, тому суд не може покласти такі докази в основу судового рішення.

Аналізуючи докази добуті в ході судового засідання в їхній сукупності, судом не встановлено обставин, підтверджуючих факт постійного проживання ОСОБА_4, як члена родини наймача ОСОБА_7 однією сімєю, ведення спільного господарства, ведення спільного бюджету.

Чеки про сплату комунальних послуг, надані позивачем, заповнені від імені ОСОБА_7, отже, не можуть бути розцінені, як доказ сплати житлово-комунальних послуг саме позивачем (арк. справи 13).

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

З аналізу ст. 61 Житлового Кодексу України (далі ЖК України), вбачається, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Частиною 2 статті 64 ЖК України передбачено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Пунктом 9 постанови пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що суди, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Згідно вимог ст. 104 ЖК України, член родини наймача вправі вимагати укладання з ним окремого договору наймання, якщо житлова площа, яка приходиться на його частку може бути виділена у виді приміщення, що відповідає вимогам ст. 63 ЖК України. У разі відмовлення членів сімї дати згоду на укладання окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладанні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивачка в конкретному випадку не має можливості отримати таку згоду від наймача ОСОБА_7, оскільки остання померла 20.03.2014. Факт проживання позивачки однією сімєю разом з наймачем також не знайшов свого підтвердження.

З наведеного вбачається, що позов задоволенню не підлягає.

Ні підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57 61, 88, 208, 212-215, 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 міської ради, Районної адміністрації ОСОБА_5 міської ради по Орджонікідзевському району, міського комунального підприємства «Основаніє», Орджонікідзевського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про визнання права на користування житлом, зобовязання вчинити дії відмовити.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 30 листопада 2015 року. Повний текст рішення виготовлений 4 грудня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя: І.П. Соболєва