Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 312/171/15 Головуючий у 1 інстанції: Рогоза А.Ю.
Провадження № 22-ц/778/6443/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Камянсько-Дніпровському районі Запорізької області на рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Камянсько-Дніпровському районі Запорізької області про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Камянсько-Дніпровському районі Запорізької області про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, в якій зазначає, що з 01.01.1962 по 02.01.1991рр. вона перебувала у трудових відносинах з радгоспом «Правда», правонаступником якого згодом стало ТОВ «Агрофірма Правда». ТОВ «Агрофірма Правда» визнано банкрутом та ліквідовано без правонаступника. Працюючи телятницею в радгоспі «Правда», 30.08.1980р. вона отримала травму зі струсом головного мозку. За фактом нещасного випадку на виробництві було складено акт форми Н-1 № 11 від 31.08.1980р. При проходженні 04.11.1993р. медичного огляду в Запорізькій МСЕК її було визнано інвалідом 3-ї групи безстроково та встановлено стійку втрату працездатності у 50%. Згодом 05.03.2008р. її було визнано інвалідом 2-ї групи за наслідками трудового каліцтва 1980р. Позивачем зазначено, що наслідки отриманого трудового каліцтва призвели не лише до втрати загальної та професійної працездатності, а й докорінно змінили її життя, завдавши сильних моральних страждань. Зважаючи на те, що моральна шкода, заподіяна трудовим каліцтвом не відшкодована, а моральні страждання є прямим наслідком отриманого трудового каліцтва, враховуючи тривалість, характер та обсяг душевних страждань, безпорадність та тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у сумі

121 800,00 грн.

Рішенням Великобілозерського районного суду Запорізької області від 13 жовтня

2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Камянсько-Дніпровському районі Запорізької області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 10 000,00 (десять тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судові витрати в цій справі в сумі 243 грн. 60 коп. компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Не погоджуючись з вказаним рішення, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Камянсько-Дніпровському районі Запорізької області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріальногго і процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Позивач та її представник, будучи повідомлені про день, час та місце розгляду справи апеляційним судом, в судове засідання апеляційного суду 26 листопада 2015р. не з»явились, не надавши будь-яких клопотань чи заяв про відкладення справи, не сповістивши про причини своєї неявки, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 01.01.1962р. по 02.01.1991р. ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з радгоспом «Правда» та його правонаступником ТОВ «Агрофірма Правда».

30.08.1980р. з ОСОБА_2 стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого вона отримала травму зі струсу головного мозку, за яким було складено Акт № 11 від 31.08.1980р. В пункті 15 Акту зазначено, що причиною нещасного випадку є відсутність кормороздавачів, внаслідок чого корм телятницею ОСОБА_2 підвозився гарбою за допомогою коня.

Внаслідок вказаної травми в подальшому висновком МСЕК від 04.11.1993р. ОСОБА_2 встановлено 50 % стійкої втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності, яка під час повторно переогляду висновком МСЕК від 05.03.2008р. була змінена на 2 групу інвалідності.

Виплати щодо відшкодування шкоди, заподіяної трудовим каліцтвом, їй спочатку здійснював радгосп «Правда», потім його правонаступник ТОВ «Агрофірма Правда», а з 01.08.2003р. Відділення фонду у Кам»янсько-Дніпровському районі Запорізької області.

Посилаючись на те, що наслідком нещасного випадку на виробництві стало погіршення її здоров»я та отримання інвалідності спочатку 3 групи, а згодом 2 групи, це все супроводжувалось змінами у її житті, для організації якого їй потребувались додаткові зусилля, так як вона поступово втрачала зір, просила стягнути з відділення Фонду у Кам»янсько-Дніпровському районі на відшкодування моральної шкоди 121 800 грн.

Задовольняючи цей позов частково у сумі 10 000 грн., суд першої інстанції виходив із того, що право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача в 1993р., підприємство на тепер ліквідовано без правонаступництва, тому такий обов»язок покладається саме на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань на виробництві.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що не повинен відповідати за відшкодування моральної шкоди позивачу, а мав відповідати роботодавець, якого ліквідо-

вано вже після виключення із спеціального закону обов»язку Фонду щодо відшкодування потерпілим моральної шкоди.

Колегія вважає такі доводи апеляційної скарги обґрунтованими з огляду на наступне.

Відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу трудовим каліцтвом, має здійснюватись відповідного до Постанови КМУ від 23.06.1993р. № 472 «Про затвердження правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров»я, пов»язаним з виконанням ним трудових обов»язків».

Відповідно до п. 38 вказаних Правил, право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Отже, Правила є спеціальним нормативним актом, який регулював станом на 04.11.1993р. (встановлення висновком МСЕК позивачу вперше відсотків втрати працездатності) відносини з відшкодування власником підприємства, установи чи організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров»я, пов»язаної із виконанням ним трудових обов»язків.

Відповідно до п. 11 Правил у редакції, чинній станом на 04.11.1993р., моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін ( власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду.

Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України № 1105-ХІУ «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» ( у редакції, чинній на момент передання справи позивача до відділення) відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги; уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи і організації не відшкодували матеріальної і моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров»я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 березня 1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», особам, право яких на отримання відшкодування шкоди, заподіяної їм унаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов»язаних із виконанням ними трудових обов»язків, було встановлено раніше згідно з відповідним законодавством СРСР, Української РСР або України, шкода відшкодовується на підставі зазначеного Закону № 1105-ХІУ. Особам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001р., Фонд сплачує страхові виплати, у тому числі і грошову суму за моральну шкоду ( ст.ст. 21, 28 Закону № 1105-ХІУ), з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників на такі виплати, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Як установлено судом, ТОВ «Агрофірма Правда» передало справу позивача до відділення Фонду 01.08.2003р.

Представник Фонду наголошував на тому, що у справі не малось відомостей щодо нарахування та несплати підприємством позивачу моральної шкоди, а сама позивач до

відділення Фонду з відповідною заявою про відшкодування моральної шкоди з часу передання справи не зверталась.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 вже зверталась до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма Правда» про стягнення суми відшкодування моральної шкоди у розмірі 17 000 грн., третя особа Василівське відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, посилаючись на спричинення їй моральної шкоди внаслідок нещасного випадку на виробництві, що потягло встановлення їй третьої групи інвалідності.

За наслідками розгляду її позову рішенням Кам»янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 13.01.2006р. з ТОВ «Агрофірма Правда» на користь ОСОБА_2 стягнуто на відшкодування моральної шкоди 2000 грн. ( а.с. 62-65).

В цьому позові ОСОБА_2 просить стягнути на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 121 800 грн. з відділення Фонду у Кам»янсько-Дніпровському районі за ті ж самі моральні страждання, пов»язані з нещасним випадком та його наслідком присвоєнням їй 3 групи інвалідності, за які вже була стягнута моральна шкода з ТОВ «Агрофірма Правда», а також моральну шкоду, пов»язану із моральними стражданнями щодо подальшого погіршення стану її здоров»я та новими наслідками у вигляді встановлення їй висновком МСЕК від 05.03.2008р. ІІ групи інвалідності. Покладення цього обов»язку на відділення Фонду позивач пов»язує з ліквідацією підприємства.

Дійсно, згідно інформації з Державного реєстру юридичних осіб, 05.06.2009р. було внесено запис про припинення ТОВ «Агрофірма Правда» без правонаступництва ( а.с. 9-10).

Саме тому суд вважав, що відділення Фонду має відшкодовувати позивачу моральну шкоду, не звернувши увагу на наступні зміни у чинне законодавство.

Так, Законом України № 717-У від 23.02.2007р. «Про внесення змін до ЗУ «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» положення щодо відшкодування Фондом моральної шкоди як виду страхового відшкодування було виключено. Згідно з абз. 3 пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 717-У відшкодування Фондом соціального страхування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008р.

Таким чином, моральна шкода у цій справі не може бути стягнута з відповідача в особі відділення Фонду у Кам»янсько-Дніпровському районі, оскільки за моральні страждання у періоді до встановлення 3 групи інвалідності компенсація вже стягнута рішенням суду з підприємства, а за моральні страждання у періоді з 05.03.2008р. (встановлення 2 групи інвалідності) - у зв»язку зі змінами у законодавстві, якими припинено обов»язок Фонду щодо відшкодування моральної шкоди.

Всіх цих обставин не врахував суд при розгляді справи, що призвело до її неправильного вирішення. Тому у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Камянсько-Дніпровському районі Запорізької області - задовольнити.

Рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року у цій справі скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Камянсько-Дніпровському районі Запорізької області про відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_1