_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5450/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі :

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення у солідарному порядку матеріальної та моральної шкоди, спричинених внаслідок дорожньо- транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

10.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на його користь 29 164, 47 гривень в рахунок погашення матеріальної школи, 3 000 гривень в рахунок погашення моральної шкоди та 1000 гривень в рахунок погашення витрат на юридичну допомогу.

Свої вимоги мотивував тим, що 13.12.2013 року з вини відповідача ОСОБА_2 відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої йому було спричинено матеріальний збиток та нанесена моральна шкода.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Однак, пояснити, чому саме він просить про стягнення вказаних грошових сум з відповідачів саме у солідарному порядку, не зміг.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому зсіданні проти задоволення позову категорично заперечували, вказуючи на те, що вина ОСОБА_2 взагалі не доведена, сума шкоди не обгрунтована, а ОСОБА_3 взагалі до дорожньо-транспортної пригоди відношення не має та повинна нічого відшкодовувати позивачеві.

Вислухавши сторін, дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про неможливість задоволення позову у поданій редакції, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 13.12.2013 року, о 19 годин 50 хвилин ОСОБА_2 в м. Одеса по пр.-т ОСОБА_4 з боку вул. ОСОБА_5, на регульованому перехресті з вул. Ільфа та Петрова, при виконанні лівого повороту на зелений сигнал світлофора не надав перевагу в русі автомобілю «ВАЗ» д/н СА 7793, який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_2 допустив порушення вимог п. 10.91, 16.6, 12.1 «Правил дорожнього руху».

Вказана обставина встановлена постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 12.06.2014 року по справі № 520/6151/14-п, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ст. 124 КпАП України закрито, у звязку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КпАП України.

Крім того, в матеріалах справи наявна постанова в.о. слідчого по ДТП СВ Київського РВ ОГУ ГУМВС України в Одеській області від 30.04.2014 року, якою кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_2 було закрито.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленим судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особо.

Суд вважає, доведеним той факт, що відповідачем ОСОБА_2 порушено вимоги п.п. 10.91, 16.6, 12.1 «Правил дорожнього руху України».

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю НОМЕР_1, що належить ОСОБА_6 на праві приватної власності, яким керував Позивач завдано технічних пошкоджень.

Пунктом 13 Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Так, згідно висновку експерта № 044/14 від 03 березня 2014 року, виконаного експертом ОСОБА_7 внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту становить 28564 гривень 47 копійок, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобілю становить 22 133 гривень 01 копійок, риночка вартість автомобіля станом до ДТП становить 35 397 гривень.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 не була застрахована, а власницею автомобіля НОМЕР_2, яким останній керував є ОСОБА_3, що підтверджується довідкою № 9319339 про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Статтею 1188 названого Кодексу встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до пункту 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Також, в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, за відшкодовування шкоди повинна відповідати особа, яка її заподіяла, тобто в даному випадку ОСОБА_2, а отже вимоги позивача про солідарне стягнення задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно норм статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 554 ЦК встановлені правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов'язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора. Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

Стеттею 556 ЦК України передбачено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

Таким чином, зважаючи на відсутність поруки ОСОБА_3 по зобов'язаннях ОСОБА_8, вона не може нести солідарний обов'язок по відшкодуванню спричиненої позивачеві шкоди.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до роз'яснень, вказаних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Зважаючи на те, що доказів солідарної відповідальності за спричинену позивачеві шкоду у судовому засіданні надано не було, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст.3, 10 ,15, 88, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України , суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення у солідарному порядку матеріальної та моральної шкоди, спричинених внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.