АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 26 серпня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 26.08.2015 року позов ПАТ«Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 3655981 грн. 84 коп., що складається із заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 2551731 грн. 90 коп., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 1104249 грн. 93 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір у сумі 3654 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі. Посилається на невірно встановлені обставини, що мають значення для справи, суд вважав встановленими обставини, що не мали місця при розгляді справи, помилково застосував ст.61 ЦПК України, порушивши норми процесуального права, і, як наслідок, ухвалив необґрунтоване рішення з порушенням прав відповідача та його представника.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було невірно встановлено, що відповідачем додаткові угоди до договору кредиту підписувались власноручно, а також зміст додаткових угод не оспорюється, що вбачається з пояснень представника. Таких пояснень представник відповідача не надавав в судовому засіданні, відповідач не був присутній та не підтверджував викладені в оскаржуваному рішенні факти, крім того, представник відповідача наголошував на тому, що неможливо з'ясувати чи вірний розрахунок заборгованості за кредитом, неможливо перевірити розрахунок та визначити підстави та обґрунтованість позовних вимог без належним чином засвідчених копій документів, які є невід'ємною частиною договору кредиту. Так, посилання в рішенні суду першої інстанції на положення ч.1 ст.61 ЦПК України та вказування на те, що зазначені обставини не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами є невірним та таким, що не відповідає дійсності. Зазначені обставини не визнавались стороною відповідача і це може бути підтверджено матеріалами справи. Так, судом помилково було встановлено визнання обставин сторонами, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені в ній. Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать відповідні розписки. Причини неявки представника в судове засідання банк суду не повідомили. За таких обставин, колегія суддів розцінила їх як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України та за відсутності відповідачки, оскільки участь у справі бере її представник з належно оформленими повноваженнями.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту від 05.02.2008 року №10-29/5212, відповідно до умов якого позивачем надано відповідачеві кредит у сумі 233909,00 доларів США з 05.02.2008 року до 04.02.2033 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 11 % річних. Погашення кредиту повинно здійснюватися шляхом сплати щомісячних платежів в порядку і на умовах, визначених договором та графіком погашення, що є невід'ємним додатком до договору.

01.04.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту від 05.02.2008 року №10-29/5212, відповідно до умов якої було встановлено відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 9,9% річних, починаючи з 01.04.2008 року. Крім того, даною додатковою угодою доповнено п.2.6. ст.2 договору кредиту, де зазначалось, що у разі звільнення позичальника роботи АКБ «Укрсоцбанк» здійснюється перегляд розміру процентної ставки по кредитуванню відповідно до діючої базової мінімальної процентної ставки за відповідним порядком кредитування на день перегляду, про що укладається відповідна додаткова угода між кредитором та позичальником. Також п.п.3.3.5., 3.4.1. були викладені в новій редакції, де вказано, що одночасно з укладенням додаткової угоди, зазначеної в п.3.4.1. договору, необхідно оформити договір страхування квартири на залишок заборгованості за кредитом від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування на користь кредитора як вигодо набувача та надати кредитору оригінальний примірник цього договору або його нотаріально засвідчену копію, а також протягом трьох робочих днів після внесення змін та/або доповнень до вищезазначеного договору страхування надавати кредитору оригінальний примірник або нотаріально засвідчені копії цих змін та/або доповнень; позичальник має право на дострокове погашення кредиту (частини кредиту) без сплати комісій, але за умови письмового попередження кредитора про свої наміри не пізніше, ніж за п'ять робочих днів до дати такого погашення.

31.10.2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту від 05.02.2008 року №10-29/5212, відповідно до умов якої сторони домовились з 17.11.2008 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 10,9% річних та, відповідно, зазначити по тексту договору процентну ставку в розмірі 10,9% річних.

25.12.2009 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до договору, відповідно до умов якої позивач виклав п.п. 1.1.1.,1.1., 1.1.2. договору кредиту в новій редакції, тобто максимальний ліміт заборгованості встановлений у сумі 233909,00 доларів США зі сплатою 11,26% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 04.02.2033 року. Копії договору кредиту та зазначених додатковий угод містяться в матеріалах справи.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за договором кредиту, ОСОБА_3 передала в іпотеку банку незавершену будівництвом квартиру №14j2 в будинку №18-А на вулиці Мельникова в м. Києві, про що між сторонами було укладено іпотечний договір від 05.02.2008 року №02-10/255, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М.

13.04.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін до іпотечного договору, яким уточнювалась адреса переданої в іпотеку квартири.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених ПАТ «Укрсоцбанк» позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, на вимогу суду банком були надані певні документи, які містяться в матеріалах справи. Доказів того, що відповідач ці договори та додаткові угоди не підписувала, суду надано не було, як не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. Доказів того, що зазначені договори та додаткові угоди є недійсними відповідачем також суду не надано.

ОСОБА_3 одержала та використала за цільовим призначенням кредитні кошти у сумі 233909,00 доларів США.

П.п.3.3.7., 3.3.8. договору кредиту від 05.02.2008 року №10-29/5212 передбачено обов'язок позичальника своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1. цього договору, сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п.2.4.,2.5. цього договору.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, ОСОБА_3 систематично не виконувала взяті на себе за договором кредиту від 05.02.2008 року №10-29/5212 зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, допустила заборгованість зі сплати кредиту та процентів за його користування.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що пред'явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред'явлення до нього позову.

П.3.3.9 договору кредиту від 05.02.2008 року №10-29/5212 кредитодавцеві надано право вимагати дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у випадках, визначених в п.п.2.6.3.,3.2.3.,4.4.,4.5.,5.4. цього договору.

Позивач реалізував своє право на дострокове стягнення усієї суми заборгованості за договором кредиту від 05.02.2008 року №10-29/5212 шляхом пред'явлення позову до суду.

Ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позов слід задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту від 05.02.2008 року №10-29/5212, що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 2551731,90 грн., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 1104249,93 грн. Відповідачем не надано суду доказів того, що розмір його заборгованості перед банком за вказаним договором споживчого кредиту складає меншу суму ніж визначив суд.

Висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню є вірним та таким, що відповідає вимогам закону та змісту кредитного договору і додаткової угоди.

Отже, твердження апелянта про незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, невірне встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вважав встановленими обставини, що не мали місця при розгляді справи, помилкове застосування ст.61 ЦПК України, порушення норми процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: