Ухвала

іменем україни

25 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 24 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем ними була придбана квартира АДРЕСА_1, яка після розірвання шлюбу була продана відповідачем за 407 390,00 грн.

У зв'язку з цим просила стягнути грошову компенсацію у вигляді 1/2 частини вартості проданої квартири, 43 183,34 грн збитків від інфляції та 4 955,04 грн - 3 % річних.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 25 березня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 24 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 203 695,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і ухвалити нове, яким рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу квартири був здійснений за згодою ОСОБА_4, спір щодо спільно нажитого майна відсутній, що випливає з тексту рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Факт отримання позивачем половини коштів від продажу квартири підтверджується поясненнями відповідача ОСОБА_5, наданими суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, апеляційний суд правильно виходив із того, що квартира, яка є спільною сумісною власністю подружжя на час звернення до суду з позовом була відчужена і в силу ч. 1 ст. 70 СК України позивач ОСОБА_4 має право на грошову компенсацію у вигляді половини її вартості, яка була зазначена в договорі купівлі-продажу від 16 січня 2014 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказувала на те, що її колишній чоловік після продажу квартири не віддає їй половину отриманих ним коштів, на які вона в силу ст. 70 СК України має законне право. У свою чергу заперечуючи позов, ОСОБА_5 вказував на протилежне.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України відповідачне довів суду, що половина коштів від продажу квартири ним була передана позивачу ОСОБА_4 Його пояснення не є належними та допустимими доказами на підтвердження цього факту у цій справі.

Апеляційний суд правильно вказав, що факт передачі коштів відповідачем позивачу повинен бути підтверджений письмовими доказами, які відповідачем як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції надані не були.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбом.

Таким чином, апеляційний суд з дотриманням вимог статей 212-214, 303, 314 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача 203 695,00 грн, що становить 1/2 частини вартості проданої квартири. Також апеляційний суд дійшов вірного висновку про відмову в решті позовних вимог, оскільки правових підстав для застосування ст. 625 ЦК України в даних правовідносинах немає.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду немає, а тому його необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 24 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана