Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Буцяка З.І.,

секретар судового засідання: Коробчук А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ДУ "Держгрунтохорона" державної установи "Інститут охорони грунтів України" про скасування наказу в частині звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу до моменту фактичного розрахунку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДУ "Держгрунтохорона" державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" про скасування наказу в частині звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу до моменту фактичного розрахунку, відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що при звільненні його з роботи в звязку з скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України він має переважне право на залишення на роботі у звязку із наявністю наукових здобутків та перебуванням на його утриманні трьох дітей. Відповідач не надав, а суд не витребував документи, які підтверджують що особи, яких було залишено на роботі, мають переважне право та належну кваліфікацію.

Вказує, що роботодавець недотримався вимог ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки не запропонував йому при звільненні будь-яку іншу роботу на тому самому підприємстві.

Зазначає про невмотивовані посилання відповідача на те, що він або його дружина мали б зробити вибір, хто з них буде залишатися працювати на роботі, з тих підстав, що вони працюють на різних посадах та мають різні спеціалізації, а тому не можуть претендувати на одну і ту ж посаду.

Судом не враховано, що роботодавцем порушено порядок звільнення з роботи найманих працівників, оскільки не надано відомостей для профспілкового комітету щодо порядку, процедури та кількості працівників, які підлягали до звільнення, відповідно до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача з роботи проведено з дотриманням встановлено законом порядком.

Проте погодитись з таким висновком суду колегія суддів не може.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДУ «Держгрунтохорона» державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» з 11 грудня 2001 року по 30 червня 2015 р.

Наказом № 26 від 30 червня 2015 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади ґрунтознавця 1 категорії в лабораторії моніторингу та агрохімічної паспортизації ґрунтів на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України , розглядаючи трудовий спір, повязаний зі звільненням у звязку зі скороченням штату, суди мають зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або ж власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Розяснення аналогічного змісту викладені у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» .

Із матеріалів справи вбачається, що На виконання наказу Держаної установи «Інститут охорони грунтів України» ДУ «Держгрунтохорона» №10 від 31.032015 року «Про затвердження граничної чисельності та штату працівників філій ДУ «Держгрунтохорона» 28 квітня 2015 року ОСОБА_2 філією ДУ «Держгрунтохорона» видано наказ № 11-1 «Про введення в дію штатного розпису», яким передбачено введення в дію нового штатного розпису з 02 червня 2015 року та можливе вивільнення працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. З вказаним наказом було ознайомлено працівників ОСОБА_2 філії ДУ «Дергрунтохорона».

Позивачу було надано для ознайомлення попередження про те, що в звязку з скороченням чисельності працівників його буде звільнено з роботи 30 червня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Однак, з матеріалів справи вбачається, що вказане попередження не містить ні дати його видання, ні дати ознайомлення чи направлення його позивачу. Акт про відмову позивача від підпису вказаного попередження відсутній.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України може бути проведене лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 К ЗпП України.

Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Порушення зазначеного порядку є достатньою підставою для поновлення працівника на роботі.

З матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2015 року відбулися збори трудового колективу філії, де колектив працівників було повідомлено про можливе звільнення працівників у звязку з скороченням штату (а.с. 151).

31 березня 2015 року директор ОСОБА_2 філії надіслав профспілковому комітету повідомлення про майбутнє вивільнення працівників і скорочення штату (а.с.150) , тобто за три місяці до запланованого скорочення, а 11 червня 2015 року надіслав подання на кожного працівника про надання згоди на розірвання трудового договору (а.с. 149).

Проте, відповідно до повідомлення голови профспілкового комітету ОСОБА_2 філії ДУ «Дергрунтохорона» від 26.10.2015 року (а.с.158), рішення на подання директора установи надати згоду на розірвання трудового договору щодо звільнення працівників до встановленої дати звільнення не надавалося, тобто звільнення позивача з роботи відбулося без згоди профкому.

На виконання вимог ст.43 КЗпП України, апеляційний суд намагався отримати згоду або відмову профспілкового органу щодо звільнення з роботи ОСОБА_1 у зязку з чим голові профспілкового комітету ОСОБА_3 двічі надсилались ухвали суду, проте вказанні ухвали не були виконані, що свідчить про небажання та ухилення сторони від їх виконання.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 філії проте, що на підприємстві відсутня профспілкова організація, а відтак звільнення проведено з дотриманням вимог закону безпідставні та спростовуються, поясненнями сторін в судовому засіданні апеляційного суду де сторони визнали, що на підприємстві створена та діє профспілкова організація, а також листом-повідомленням директора ОСОБА_2 філії голові профспілкового комітету ОСОБА_2 філії від 31.03.2015 року про майбутнє звільнення працівників і скорочення штату, протоколом загальних зборів трудового колективу від 30.03.2015 року (а.с.150,151), поданням до профспілкового комітету філії про надання згоди на звільнення ОСОБА_1О.(а.с.160), повідомленнями голови профкому ОСОБА_3 від 26.08.2015 року та 26.10.2015 р. (а.с.149,158), протоколами засідання профспілкового комітету, колективним договором між адміністрацією та профспілковим комітетом від 21 січня 2015 року.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що первинна профспілкова організація ОСОБА_2 філії ДУ «Дергрунтохорона» числиться в реєстраційній службі ОСОБА_2 районного управління юстиції за інвентаризаційним номером, але в Єдиному державному реєстрі не знайдена, оскільки відсутня заява голови профкому на проведення перереєстрації.

Будь-які докази про припинення діяльності профспілки в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, підстав для розірвання трудового договору з ОСОБА_1 п. 1 ст. 40 КЗпП України у відповідача не було.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України, при прийнятті рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік.

Таким чином, задоволенню також підлягає позовна вимога про стягнення з ДУ «Дергрунтохорона» державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу з 30 червня 2015 року по 04 грудня 2015 року в розмірі середньомісячного заробітку відповідно до Порядку розрахунку середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

На підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. Постановою КМ України №100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 цього ж порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Згідно довідки про доходи середньоденний заробіток позивача становить 93,17 грн. в день: (86,00 грн. середньоденного заробітку за квітень 2015 року + 100,33 грн. середньоденного заробітку за травень 2015 року)/2 дні = 93,17 грн. (а.с.163)

Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 липня 2015 року по 04 грудня 2015 року за 111 робочих дні становить 10 341,87 грн. (111дн. х 93,17 грн. = 10 341,87 грн.)

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про не проведення розрахунку з ним у день звільнення. Однак суд відхиляє як безпідставні доводи позивача про необхідність виплатити йому середній заробіток за час затримки проведення розрахунку за період з 30 червня 2015 року по 21 липня 2015 року, оскільки період, за який позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку, охоплений періодом, за який суд стягує середній заробіток внаслідок поновлення позивача на роботі.

На думку суду подвійне стягнення за один і той же період середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки розрахунку не повинно допускатись, оскільки стягненням середнього заробітку під час поновлення працівника на роботі компенсується в тому числі і порушення його права на своєчасне отримання розрахунку.

Враховуючи, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309,316 ЦПК України, ст.ст. 83, 116, 235, 236 КЗпП України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 вересня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ДУ "Держгрунтохорона" державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" про скасування наказу в частині звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу до моменту фактичного розрахунку задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ директора ОСОБА_2 філії ДУ «Дергрунтохорона» державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" № 26 від 30 червня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади ґрунтознавця 1 категорії лабораторії моніторингу та агрохімічної паспортизації ґрунтів.

Поновити ОСОБА_1 на посаді ґрунтознавця 1 категорії лабораторії моніторингу та агрохімічної паспортизації ґрунтів ОСОБА_2 філії ДУ «Дергрунтохорона» державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" з 30 червня 2015 року.

Стягнути з ДУ «Дергрунтохорона» державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" на користь ОСОБА_1 10 341,87 грн. (десять тисяч триста сорок одна грн. 87 коп.) середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ДУ "Держгрунтохорона" державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" у дохід держави 2 898,84 грн. (дві тисячі вісімсот дев'яносто вісім грн. 84 коп.) судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Суддя: