Справа № 336/3491/15-ц
Пр. № 2/336/1975/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на частку в праві спільної часткової власності на будинок № 34 по вул. Курчатова в м. Запоріжжі.

В позові зазначила, що є учасником права спільної часткової власності на зазначене житло, їй належить право на ? частину будинку. Друга частина будинку належала сестрі позивача ОСОБА_4, смерть якої сталася 10 травня 2011 року і яка на час набуття права на зазначену частку у 1995 році і до своєї смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 Федерації, тоді як позивач з вказаного періоду до теперішнього часу самостійно користується і володіє всім будинком. Так як в силу ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, набуває права власності на це майно, просить визнати за нею право власності на ? частину будинку № 34 по вул. Курчатова в м. Запоріжжі, що належала ОСОБА_4, за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 11.09.2015 року за клопотанням представника позивача первісного відповідача замінено належним ОСОБА_3, оскільки ця особа після смерті ОСОБА_4 набула права власності в порядку спадкування на належну спадкодавці ? частину будинку № 34 по вул. Курчатова в м. Запоріжжі (а. с. 83).

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову. Просить про його задоволення.

Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце вирішення справи, до суду не зявилася з невідомих причин, заперечень проти позову не надала.

За згаданих обставин зі згоди представника позивача суд вважає за можливе вирішувати спір при заочному розгляді справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, свідків ОСОБА_5. ОСОБА_6, ОСОБА_7, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд не вбачає підстав для задоволення позову з наступних міркувань.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_8, яка сталася 20 січня 1995 року (а. с. 6), належне їй майно, а саме: будинок № 34 по вул. Курчатова в м. Запоріжжі, в рівних частках успадкували ОСОБА_2 і ОСОБА_4 Належну ОСОБА_4 ? частину зазначеного обєкту нерухомості після смерті власника, що мала місце 10 травня 2011 року, успадкувала відповідач по справі ОСОБА_3 (а. с. 74, зворотний бік).

Право власності в порядку спадкування ОСОБА_3 зареєструване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває права власності на це майно.

Згідно з розясненнями п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» N 5 від 07.02.2014 року відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Виходячи із змісту статті матеріального закону, на яку як на підставу для висунення позовних вимог посилається позивач, і розяснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, для отримання права власності на майно за набувальною давністю необхідно констатувати наявність сукупності передумов, однією з яких є добросовісність володіння чужим майном, тобто володіння за обставин, коли особа не знала і не могла знати про те, що вона володіє чужою річчю, а також є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою.

Між тим судом встановлено, що позивачу достеменно відомо, що частка в праві спільної часткової власності на житло, про визнання права за набувальною давністю на яку просить вона, до 2011 року належала її сестрі ОСОБА_4, а під час судового розгляду позивачеві стало відомо, що зазначену частку успадкувала донька і спадкоємиця першої черги за законом ОСОБА_4 ОСОБА_3, що і зумовило клопотання представника позивача про заміну первісного відповідача належним.

Крім того, судом встановлено, що частка в праві спільної часткової власності на нерухоме майно не перебуває за колом уваги теперішнього власника, не втратила для нього своєї цінності.

У звязку з викладеним суд не може констатувати наявність однієї із підстав для визнання права за набувальною давністю, лише сукупність яких в силу закону могла б зумовити ухвалення рішення на користь позивача.

На зазначений висновок суду не впливають показання свідків про те, що лише позивач протягом тривалого часу проживає в спірному будинку, використовуючи його для задоволення своїх потреб, оскільки сам по собі факт тривалого і безперервного володіння чужим майном не є підставою для визнання права власності на нерухому річ, яка завідомо для позивача належить певній особі.

В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зясувавши обставини справи, суд вважає, що підстави для набуття позивачем права власності, відсутні, а позбавлення ОСОБА_3 як власника нерухомості відповідного права за вказаних обставин було б неприпустимим і протиправним.

Оскільки згідно із вимогами закону суд має встановити обставини справи, суд вважає за необхідне зазначити в цьому рішенні, що посилання позивача в позовній заяві на те, що вона на час розгляду справи є власником ? частини будинку № 34 по вул. Курчатова в м. Запоріжжі, є неспроможними, так як з отриманої судом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно випливає, що свою частку в праві спільної власності на нерухоме майно позивач до подачі цього позову, а саме: 30 жовтня 2013 року, подарувала ОСОБА_5, а остання зареєструвала зазначене право (а. с. 93), хоча сама по собі ця обставина і не впливає на вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 321, 328, 344 ЦК України, ст. ст. 10, 59, 60, 212-214, 224, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою нею протягом десяти днів після отримання копії рішення.

Суддя О.В. Щаслива