Справа № 452/1121/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"16" жовтня 2015 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі: головуючого - судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Сас Л.Р.,

позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

їх представника ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22 квітня 2015 року предявили позов до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою по вул. Грушевського, 12 у с. Ралівка Самбірського району Львівської області шляхом зобовязання відповідача перенести пасіку на відстань 300 метрів від даного житлового будинку.

У обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилалися на те, що ОСОБА_1 та її чоловікові ОСОБА_8 на праві власності належить вищевказаний будинок, у якому разом із ними проживає їх син ОСОБА_9 зі своєю дружиною ОСОБА_2 та двома неповнолітніми дітьми. Також ОСОБА_1 та ОСОБА_8 належить земельна ділянка загальною площею 0,0800 га, призначена для будівництва та обслуговування цього житлового будинку. Власником сусіднього будинку, який розташований за адресою вул. Грушевського, 8 у с. Ралівка є ОСОБА_6, котрий на своєму подвірї облаштував пасіку із 13-ти бджолосімей у вуликах, льотки яких направлені у сторону їх, позивачів, будинку, відстань до межі їх, позивачів, землеволодіння становить приблизно 30 метрів і тому, рухаючись у напрямку пасіки, бджоли перетинають земельну ділянку, велика кількість бджіл затримується на їхній території, чим створюють їм, позивачам, перешкоди у користуванні будинковолодінням та становлять небезпеку для їх здоровя та членів сімї, і оскільки у них є алергія на укуси бджіл, то вони змушені вживати ліки та звертатися за медичною допомогою. Жертвами укусів бджіл стали малолітні діти, із-за чого вони неодноразово зверталися за медичною допомогою, а також самостійно, в домашніх умовах, проводили лікування від укусів бджіл.

Із приводу перенесення пасіки вони, позивачі зверталися до Ралівської сільської ради, Самбірської районної ради та управління ветеринарної медицини в Самбірському районі, якими проведено перевірку та встановлено, що пасіка відповідача установлена з порушенням вимог законодавства.

Під час судового розгляду позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник у підтримання позовних вимог, посилалися на обставини, викладені у позовній заяві.

Представники відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_5 позов не визнала та пояснила, що ОСОБА_6 не має ніякого відношення до житлового будинку по вул. Грушевського, 8 у с. Ралівка Самбірського району і на вказаному подвірї не облаштовував жодної пасіки. Щодо пасіки, яка знаходиться за адресою: с. Ралівка, вул. Козацька, 18 і належить ОСОБА_6, то на неї він має паспорт, виданий управлінням ветеринарної медицини у Самбірському районі, і пасіка зареєстрована у Ралівській сільській раді та розміщена у відповідності з вимогами чинного законодавства, а норми про розмір не менше 300 м санітарно-захисної зони від пасіки до житлової забудови до індивідуальної пасіки не застосовуються. Земельна ділянка позивачів не межує із земельною ділянкою відповідача і ними не надано жодних доказів про те, що бджоли відповідача створюють їм перешкоди в користуванні будинковолодінням та становлять небезпеку для їх здоровя і членів їх сімї. Поблизу місця проживання ОСОБА_1 знаходяться також пасіки інших осіб. Крім того, ОСОБА_2 не є власником будинку по вул. Грушевського, 12 у с. Ралівка і там не зареєстрована, а також землекористувачем за цією адресою.

Представник третьої особи - Ралівської сільської ради пояснив, що власником двох земельних ділянок по вул. Козацька, 18 у с. Ралівка є ОСОБА_4 На земельній ділянці з боку вулиці Грушевського розташована пасіка. На віддалі 30 метрів знаходиться земельна ділянка ОСОБА_8 Пасіка ОСОБА_7 зазначена у погосподарській книзі.

Представник третьої особи - управління ветеринарної медицини в Самбірському районі служби пояснив, що 14.12.2014 року районною лікарнею ветеринарної медицини на підставі заяви та довідки сільської ради ОСОБА_6 виданий паспорт на 14 бджолосімей.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, представників третіх осіб та показання свідків, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 10 та 60 цього Кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Із свідоцтва про укладення шлюбу та паспортів громадян України вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.01.1980 року, місце реєстрації їх проживання зазначено с. Ралівка, вул. Грушевського, 12 (а.с. 5-6, 9, 10).

Із свідоцтва про право власності на житловий будинок від 5 вересня 2000 року та державного акта на право власності на земельну ділянку відомо, що ОСОБА_8 належить на праві особистої власності будинок № 12 по вул. Грушевського у с. Ралівка Самбірського району, який розташований на земельній ділянці, площею 0,0800 га, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель ( а.с. 11, 12-13).

Отже, на підставі ст. 60 Сімейного кодексу України ОСОБА_1 є співвласником вказаного житлового будинку та користувачем земельної ділянки, на якій він розташований.

Із паспортів громадян України, свідоцтва про шлюб та свідоцтв про народження видно, що позивач ОСОБА_2 із 08.12.2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9, від якого мають двоє неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_10 та сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7, 22, 23, 122, 123).

Із паспорта громадянина України та довідки, виданої виконавчим комітетом Ралівської сільської ради відомо, що реєстрація місця проживання ОСОБА_2 вказана м. Самбір, вул. С. Бандери, 15 / 2 і у погосподарській книзі по вул. Грушевського, 12 в с. Ралівка не записана (а.с. 7, 134).

Однак, про те, що ОСОБА_2 після одруження разом із чоловіком та вказаними неповнолітніми дітьми проживають у будинку батька її чоловіка ОСОБА_8 свідчать такі докази.

Із паспорта громадянина України видно, що реєстрація місця проживання ОСОБА_9 зазначена с. Ралівка, вул. Грушевського, 12 (а.с. 122).

Із довідки, виданої поліклінічним відділом Самбірської ЦРЛ, вбачається, що місце проживання ОСОБА_2 вказано с. Ралівка (а.с. 17).

Свідок ОСОБА_12 показав, що він проживає по сусідству із сторонами і ОСОБА_2 після одруження із ОСОБА_9 разом з їх неповнолітніми дітьми постійно проживають у будинку ОСОБА_8

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 156 ЖК Української РСР встановлено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Ураховуючи наведене, суд дійшов до висновку про те, що позивач ОСОБА_1, як співвласник житлового будинку по вул. Грушевського, 12 у с. Ралівка, та ОСОБА_2, як член сімї власників цього будинку, нарівні з власником будинку мають право користуватися жилим приміщенням та земельною ділянкою, яка призначена для обслуговування вказаного будинку, і у випадку порушення цього права вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування.

Із акта обстеження порядку утримання пасіки в домогосподарстві ОСОБА_6, викопіювання із кварталу забудови с. Ралівка, плану існуючого використання території с. Ралівка, державного акта про право власності на земельну ділянку, відповіді виконавчого комітету Ралівської сільської ради, паспорта пасіки та свідоцтва про укладення шлюбу відомо, що на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОСОБА_4 та призначена для ведення особистого селянського господарства, розміщена пасіка, яка належить її чоловікові ОСОБА_6 Будинок ОСОБА_4 розташований по вул. Козацька, 18 в с. Ралівка, але вказана земельна ділянка межує із вул. Грушевського у цьому ж селі, у державному акті про право власності на земельну ділянку зазначено тільки про те, що вона розташована в с. Ралівка. Через одну земельну ділянку, на відстані 58 м від пасіки ОСОБА_6, по вул. Грушевського, 12 розташована земельна ділянка, яка належить ОСОБА_8, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку (а.с. 46, 72, 78-79, 81, 93, 95-96, 110, 111).

Із наведених доказів також вбачається, що вказана пасіка ОСОБА_6 розміщена з дотриманням вимог Земельного кодексу України, закону України «Про бджільництво», Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб та отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного ветеринарного лікаря України від 30 січня 2001 року № 9, Порядку реєстрації пасік та Порядку видачі ветеринарно-санітарного паспорта пасіки, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України, Української академії аграрних наук від 20 вересня 2000 р. № 184/82, а також Державним санітарним правилам планування та забудови населених пунктів, затвердженим наказом Міністерства охорони здоровя України від 19 червня 1996 р. № 173, у звязку з чим суд відхиляє посилання позивачів на те, що пасіка ОСОБА_6 встановлена з порушенням вимого чинного законодавства.

Також безпідставними є посилання позивачів на те, що розмір санітарно-захисної зони від пасіки ОСОБА_6 до житлової забудови менше 300 метрів, про що зазначено у повідомленні Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.03.2015 року.

Так, у додатку № 5 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоровя України від 19 червня 1996 р. № 173 «Розміри санітарно-захисних зон від сільськогосподарських підприємств до житлової забудови та прирівняних до неї обєктів» встановлено, що для комплексу, підприємства та окремих обєктів бджільництва передбачено розмір санітарно-захисної зони у 300 м.

Отже, з урахуванням правил ст. 4 закону України «Про бджільництво», яка визначає коло субєктів бджільництва, серед яких не зазначено фізичних осіб, які займаються бджільництвом, а зазначений Додаток передбачає розміри санітарно-захисних зон від сільськогосподарських підприємств до житлової забудови та прирівняних до неї обєктів і відповідно до ст. 1 вказаного Закону бджільництво це галузь сільськогосподарського виробництва, суд дійшов до висновку про те, що розмір санітарно-захисної зони у 300 м від пасіки фізичної особи, яка не здійснює господарську діяльність у галузі бджільництва, а утримує бджіл для власних потреб, не застосовується і тому у вимозі позивачів про зобовязання ОСОБА_6 перенести пасіку на 300 м від будинку по вул. Грушевського, 12 в с. Ралівка слід відмовити.

Однак, із виписки з медичної карти та довідки, виданої поліклінічним відділом Самбірської ЦРЛ вбачається, що позивачу ОСОБА_2 та її неповнолітньому сину ОСОБА_11 надавалася медична допомога внаслідок бджолиних укусів (а.с. 16, 17).

Із заяви жителів с. Ралівка Самбірського району та відповіді виконавчого комітету Ралівської сільської ради відомо, що вони зверталися з приводу того, що бджоли, які утримує ОСОБА_6, загрожують їх здоровю (а.с. 14, 19).

Свідок ОСОБА_12 показав, що бджоли, яких утримує ОСОБА_6, перешкоджають у здійсненні робіт на земельній ділянці.

Заперечення відповідача та його представників на те, що утримання ОСОБА_6 пасіки не порушує законні права та інтетереси позивачів, оскільки неподалік земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_8, розміщені пасіки інших осіб, суд відхиляє, виходячи із такого.

Із викопіювання із кварталу забудови с. Ралівка, плану існуючого використання території с. Ралівка та викопіювання із генерального плану с. Ралівка вбачається, що пасіка ОСОБА_6 встановлена в межах інтенсивної житлової забудови, а пасіки осіб, які займаються бджільництвом, знаходяться на відстані від 200 м до 360 м від земельної ділянки, якою користуються позивачі (а.с. 72, 78-79, 112).

Отже, пасіка ОСОБА_6 створює перешкоди позивачам в користуванні житловим будинком і земельною ділянкою, створює небезпеку для їх здоровя та здоровя малолітніх членів їх сімї, порушує права та інтереси користувачів суміжних земельних ділянок.

Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону та усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Однак частинами четвертою та пятою цієї норми встановлено, що власність зобовязує і власник не може, зокрема, використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Відповідно до ст.ст. 103 та 104 Земельного кодексу власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобовязані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоровя людей та інше.

Статтею 282 ЦК України встановлено, що фізична особа має право вимагати усунення небезпеки, створеної внаслідок підприємницької або іншої діяльності, яка загрожує життю та здоровю.

Ураховуючи наведене, порушене право позивачів на безпечне користування власністю та житлом, а також користування земельною ділянкою та усунення небезпеки, створеної унаслідок встановлення ОСОБА_6 пасіки і зайняття бджільництвом, підлягає захисту шляхом перенесення цієї пасіки із земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельною ділянкою та житловим будинком, які розташовані по вул. Грушевського, 12 в с. Ралівка Самбірського району Львівської області шляхом перенесення пасіки із земельної ділянки площею 0,0794 га, призначеній для ведення особистого селянського господарства, що розташована по вул. Козацька, 18 в с. Ралівка Самбірського району Львівської області та належить ОСОБА_4, місце розташування якої визначити згідно чинного законодавства.

У решті частині позову про зобовязання ОСОБА_6 перенести пасіку на 300 м від будинку по вул. Грушевського, 12 в с. Ралівка Самбірського району Львівської області відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, та може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя