Справа №442/6155/15-ц
Провадження №2/442/2163/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

з участю секретаря Антоненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком №3/1 на вул.Рєпіна в м.Дрогобичі Львівської області, зі зняттям її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Позов мотивує тим, що згідно рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 06.04.1972 року вона є власником будинку №3/1 на вул. Рєпіна в м.Дрогобичі Львівської області. У вказаному будинку зареєстровані: вона, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та відповідачка ОСОБА_3 Її внука ОСОБА_3 у вказаному будинку не проживає з 2000 року. Дане стверджується актами перевірки по факту не проживання ОСОБА_3, складеними представниками КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради.

Вона є пенсіонером і отримує мізерну пенсію, а плата за комунальні послуги непомірна. Вона змушена за комунальні послуги оплачувати суму, що нараховується і на відповідачку, яка в будинку фактично не проживає. Участі в утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію, газ та водопостачання відповідачка не приймає. Факт не проживання останньої також можуть підтвердити сусіди. Такі дії відповідача призвели до того, що вона змушена звернутися з даним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Доповнила, що відповідачка добровільно виїхала з будинку зі своїми батьками на постійне проживання у квартиру останніх. ОСОБА_3 доводиться їй онукою донькою її сина ОСОБА_6. Ні вона, ні будь-хто інший зі спірного будинку їх не проганяв. Відповідачка жодного разу не намагалася до неї вселитися і перешкод у цьому не чинилося. Оскільки на даний час плата за комунальні послуги значно зросла, вона звернулась до відповідачки з проханням виписатися з її житла, щоб мати змогу оформити субсидію. Остання відразу погодилась, однак, з незрозумілих причин так і не знялася з реєстраційного обліку. У червні цього року помер її чоловік, вона отримує мізерну пенсію, а тому не має змоги оплачувати рахунки за комунальні послуги, що нараховуються також на відповідачку, яка вже роки не проживає у її будинку і не має наміру там проживати. Доповнила, що право власності на будинок не зареєстровано. Просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засідання позовні вимоги не визнала та заперечила щодо їх задоволення. Пояснила, що у спірному будинку проживала перші роки свого життя. Однак, згодом, їй не давали там проживати. Коли приходила туди, її проганяли. Вона тривалий час хворіє, оскільки батько син позивачки постійно її бив, у зв?язку з чим вона зверталась у правоохоронні органи. Погоджується виписатись із будинку у разі, якщо сім?я позивачки, разом з її батьком, збере їй кошти на лікування. Доповнила, що не погоджується з позовними вимогами, оскільки у спірному будинку також зареєстрований її батько, який там не проживає, та інші особи, яких, вважає, може виписати позивачка.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, беручи до уваги вищенаведене, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав.

Як вбачається з рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №176/5 від 06.04.1972 року, затверджено акт закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку з надвірними спорудами ОСОБА_8 на вул.Рєпіна, 3/1; дозволено міському відділу внутрішніх справ прописати ОСОБА_8 за вказаною адресою.

З копії будинкової книги для прописки громадян та проживаючих ІНФОРМАЦІЯ_2 на вул.Рєпіна в м.Дрогобичі вбачається, що за вказаною адресою, прописані, зокрема, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 (з 18.10.1994 року).

Актами від 03.03.2015 року, 10.06.2015 року, 01.09.2015 року, складеними представниками КП «Житлово-експлуатаційне обєднання» Дрогобицької міської ради, стверджується, що ОСОБА_3 у будинку №3/1 на вул.Рєпіна в м.Дрогобичі не проживає з 2000 року.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що проживає по-сусідству з позивачкою близько 40 років, будинки розташовані поруч. Їй відомо, що відповідач ОСОБА_3 проживала у спірному будинку лише деякий час після свого народження. У батьків відповідачки, зокрема, сина позивачки - ОСОБА_6, була квартира, куди вони пішли проживати сім?єю; з помешкання ніхто їх не проганяв. Вона часто приходила до позивачки і приходить на даний час, а тому може ствердити, що перешкод у користуванні житлом відповідачці ніхто не чинив. Остання ніколи не приходила до будинку з проханням вселитися в нього; на похорон дідуся (чоловіка позивачки) 23.06.2015 року ОСОБА_10 також не приходила.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що проживає по-сусідству з позивачем близько 60 років. ОСОБА_3 в будинку позивача ніколи не бачила, лише, коли відповідачка була ще маленькою. Їй відомо, що позивачка має намір зробити субсидію, у зв?язку з чим змушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ніхто з будинку відповідачку не проганяв і ніколи не чула, щоб остання приходила туди з метою проживання. Сім?я ОСОБА_3 мала житло (квартиру), куди переїхали на постійне місце проживання.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що позивач ОСОБА_2 доводиться йому матір?ю, а відповідач ОСОБА_3 донькою. У них з колишньою дружиною (мамою відповідачки) було окреме житло (квартира), куди пішли проживати сім?єю, після народження доньки ОСОБА_3. Ще на початках вони приходили часто до позивачки в гості. Однак, у 2002 році він розлучився. Йому відомо, що відповідачка проживає в м.Дрогобичі на вул.В.Великого зі своєю матір?ю у власній квартирі.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показав, що позивач доводиться йому матір?ю, з якою він проживає у спірному будинку з часу свого народження. Відповідач у вказаному будинку проживала лише незначний час після свого народження. Його брат ОСОБА_6 зі своєю дружиною та донькою (відповідачем у справі) пішли проживати у власну квартиру. Із житла позивачки їх ніхто не проганяв, відповідачку ніхто не бив. Були випадки, коли ОСОБА_3 приходила до них сваритися з приводу свого батька ОСОБА_6, але жодного разу вона не зверталася з проханням щодо проживання у їхньому будинку.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають задоволенню.

Частинами першою та другою статті 71 Житлового кодексу України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 156, ст. 64 ЖК України до членів сім?ї власника будинку належать дружина (чоловік), їх діти і батьки. Членами сім?ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть спільне господарство.

У судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідач не менше 15-ти років не проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 на вул.Рєпіна в м. Дрогобичі.

Доводи відповідача ОСОБА_3 з приводу того, що позивачем чинилися перешкоди у користуванні вищевказаним житлом, не підтверджується жодними беззаперечними та допустимими доказами. Більше того, такі спростовуються показами свідків, допитаних у судовому засіданні. Під час розгляду справи судом не здобуто доказів поважності причин довготривалої відсутності відповідачки у вищезгаданому житловому приміщенні і такі не наведені самою ж відповідачкою. Крім цього, як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами, ОСОБА_3 проживає зі своєю матір?ю у квартирі останньої.

У відповідності до ст.72 Житлового кодексу України, в судовому порядку провадиться визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Отже, судом встановлено факт відсутності відповідачки у спірному будинку понад шість місяців без поважних причин, оскільки жодних перешкод в користуванні таким зі сторони позивача їй не чинилося. Поряд з тим, як встановлено в судовому засіданні, відповідачка перейшла проживати у інше житло, будучи ще малолітньою дитиною, разом зі своїми батьками, які добровільно залишили спірний будинок. Після цього ОСОБА_3 жодного разу не скористалася своїм правом на користування спірним будинком, як і правом на звернення з позовом до суду про вселення чи усунення перешкод в користуванні житлом.

За змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

У звязку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на це, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, зокрема, ст.ст. 71, 72 ЖК України (постанова Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. у справі № 6-57цс11).

Відтак, задовольняючи позовні вимоги щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, слід вирішити питання про зняття її з реєстраційного обліку.

Керуючись ст.ст. 10, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком №3/1 на вул.Рєпіна в м.Дрогобичі Львівської області, зі зняттям її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ____________ М.М.Грицай