Справа № 159/4835/15-ц
Провадження № 2/159/1385/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Восковської О.А.

за участю секретаря Горішної Н.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання пункту кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання пункту кредитного договору недійсним. Заявлені вимоги позивач обгрунтовує тим, що 28.12.2006 року між ним та ПАТ «Укрсиббанк» був укладений кредитний договір №0, і в п.9.5 вказаного договору банком було визначено строк дії договору, а саме вказано, що «Строк дії даного Договору встановлюється з дня укладання цього Договору і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів, комісії та/або пені, у разі її нарахування». Позивач вказує, що вказане трактування строку кредитного договору (не строку зобовязання) не відповідає ст.ст.251,252 ЦК України, відповідно до яких строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а, отже, строк кредитного договору повинен містити дату, яка б визначалась відповідно до ст.ст.251,252 ЦК України. Також позивач вказує, що закінчення строку договору ні в якому разі не означає припинення зобовязання, в тому числі і кредитного, оскільки відповідно до ч.4 ст.631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, але під закінченням строку договору розуміється те, що після закінчення строку, сторони не можуть нараховувати проценти та неустойку передбачену, зокрема, кредитним договором, а можуть нараховувати 3% річних та встановлений індекс інфляції, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, тобто, відповідальність за порушення зобовязання трансформується з договірної відповідальності (проценти та неустойка передбачена договором), у відповідальність передбачену законодавством, оскільки норми договору не діють після його закінчення, але нараховані проценти та неустойка, які виникла під час дії договору зберігають свою юридичну силу. За вказаних обставин позивач звернувся до суду та просить визнати недійсним п.9.5 кредитного договору №0 від 28.12.2006 року.

Позивач ОСОБА_2 до суду не зявився, хоча належним чином судом був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені ОСОБА_2В позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити. Крім того, пояснив, що хоч на даний час оспорюваний пунк договору прямо не порушує прав позивача, однак, в майбутньому, залишення в договорі такого пункту може призвести до порушення прав ОСОБА_2, оскільки, на підставі такого пункту кредитор матиме підстави для нарахування та стягнення з позивача зазначених в п.9.5. договору процентів та пені, що суперечить цивільному законодавству України. Вважає, що із урахуванням наведеного, такий пункт правочину слід визнати недійсним.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності та подав доповнення до заперечення в якому просить відмовити у задоволенні даного позову.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог та відмовляє у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається з кредитного договору №0 від 28.12.2006 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, останньому було надано кредит в сумі 103000 швейцарських франків, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 7,99% річних, з кінцевим терміном повернення за кредитом по 27.12.2017 року на умовах визначених цим договором (а.с.6-12).

Згідно ст.ст.251-252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до п.п.1.2, 1.2.1 вищевказаного Кредитного договору надання кредиту здійснюється у наступний термін - з 28.12.2006 року по 27.12.2017 року.

Згідно п.1.2.2 цього ж кредитного договору, позичальник ОСОБА_2 у будь-якому випадку зобовязаний повернути Банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 27.12.2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу ІІ цього договору на підставі будь-якого з п.п.2.3,4.9,5.3,5.5,5.6,5.8,5.10,7.4,9.2,9.14 Договору.

Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Відтак, кінцевий строк дії правочину визначений сторонами до 27.12.2017 року.

На момент укладення кредитного договору №0 від 28.12.2006 року його умовами було передбачено, що банк надає позичальнику кредит, у передбаченому договором розмірі, який ОСОБА_2 зобовязувався повернути у визначений строк, і на той момент останнім не наводилось жодних зауважень щодо його змісту та порушення його прав, а, отже, АТ «УкрСиббанк» не було порушено жодної норми вищевказаних статтей Цивільного кодексу.

Крім цього, статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 цього ж Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 даного Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Удень укладення кредитного договору №0 від 28.12.2006 року ОСОБА_2 не наводилось жодних зауважень щодо змісту цього правочину чи порушення його прав внаслідок його підписання, також позивач не звертався до АТ «УкрСиббанк» з пропозиціями щодо викладення у певній редакції чи зміни будь-яких умов договору, ні перед їх укладенням, ні в процесі виконання передбачених договорами умов.

Таким чином, з урахуванням наведеного та положень ст.60 ЦПК України, позивачем не доведено і не надано жодних доказів на підтвердження наведеного ним висновку щодо порушення будь-яких його майнових чи особистих немайнових прав (а не тих, які можуть бути порушені в майбутньому) оспорюваним пунктом 9.5 Кредитного договору №0 від 28.12.2006 року.

Крім цього, зазначаючи підставою визнання недійсним пункту кредитного договору відсутність зазначення у тексті кредитного договору строку дії такого договору, позивач посилається на ч.3 ст.180 ГК України, згідно якої при укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Проте, посилання на дану норму Господарського кодексу України не може бути взято судом до уваги, так як дія цього Кодексу не поширюється на відносини з приводу укладення та дії кредитного договору №0 укладеного 28.12.2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк». Дані правовідносини регулюються Цивільним Кодексом України, в тому числі і главою 71 цього Кодексу.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_2 до задоволення не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3,5-11,15,60,61,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.251,252,530,627,628,629 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання пункту кредитного договору недійсним, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання ними копії цього рішення.

ГоловуючаОСОБА_3