АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/8132/15 Головуючий 1-ї інстанції Огієнко Д.В.
Справа № 620/616/15-ц Доповідач - Малінська С.М.
Категорія : земельні правовідносини.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Малінської С.М.

суддів - Бровченка І.О., Піддубного Р.М.

за участю секретаря - Єрьоменко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Профагро» на повторне заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки із незаконного користування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015р. ОСОБА_2 звернулася до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з 2007р. на підставі договору оренди землі № 296 від 20.04.2007р., який зареєстровано 08 листопада 2009р. ТОВ "Профагро" обробляється земельна ділянка, розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, яка належить позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Договір укладено строком на 5 років, термін дії якого закінчився у 2014р., враховуючи дату реєстрації. Позивач у 2015р. вирішила самостійно обробляти свою земельну ділянку, проте перед початком весняно-польових робіт дізналася про те, що існує додаткова угода від 14.10.2011 р. до договору оренди землі. Дана додаткова угода позивачу не надавалася та не підписувалася нею.

У зв'зку з цим, ОСОБА_2 просила витребувати із незаконного користування ТОВ "Профагро" належну їй земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області.

Повторним заочним рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Витребувано із чужого незаконного користування у ТОВ "Профагро" земельну ділянку з кадастровим номером :02:00:027 та земельну ділянку з кадастровим номером :02:00:095, які повернуті позивачу ОСОБА_2 Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ "Профагро", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповне з'ясування обставин по даній справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, у даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Профагро» використовує земельну ділянку, яка належить на праві приватної власності позивачу, без достатніх правових підстав, оскільки термін дії договору оренди землі закінчився, а додаткова угода про продовження терміну дії договору оренди є не чинною, так як не внесена до Державного реєстру.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції судова колегія погодитисть не може з наступних підстав.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом ст. ст. 18, 20 Закону договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20 квітня 2007 року між ТОВ «Профагро» та ОСОБА_2 укладено договір оренди № 296 земельної ділянки за площею 2,1798 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області строком на 5 років. Договір зареєстрований 18.11.2009 року у Державному реєстрі земель за № 46 (а.с. 35-36).

15 жовтня 2011 року між позивачкою ОСОБА_2 і ТОВ «Профагро» укладена додаткова угода до договору оренди землі від 20 квітня 2007 року( зареєстрованого 18 листопада 2009 року ), згідно якої строк дії договору оренди продовжено ще на пять років з моменту набрання чинності Додаткової угоди.

Додаткова угода зареєстрована у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 березня 2012 року за № 01696 (а.с.37).

Дійшовши висновку, що Державна реєстрація додаткової угоди не здійснена в порушення вимог чинного законодавства, районний суд не звернув уваги, що згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Крім того, згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, а набрання чинності договором, укладення якого вже відбулося, відбувається в момент його державної реєстрації, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Реєстрація договорів оренди землі та Додаткових угод до них передбачена Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021, яким визначено, що державна реєстрація права власності на підставі цивільно-правового договору або свідоцтва про право на спадщину, земельного сервітуту, емфітевзису, суперфіцію в Поземельній книзі, державна реєстрація права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюються до 1 квітня 2012 року. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється територіальним органом Держземагентства за її місцезнаходженням (в редакції, чинній на час укладення Додаткової угоди із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року N 1404, від 20 липня 2011 року N 791, від 28 грудня 2011 року N 1388).

Таким чином, районний суд, не врахувавши викладеного, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог та витребування у відповідача земельної ділянки площею 2,17198 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, належної ОСОБА_2

Натомість, пунктом 8-1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобовязані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Тобто вказане свідчить про те, що вищезазначеним законом не передбачено обовязок орендаря реєструвати речові права Договору оренди земельної ділянки, який зареєстрований в установленому порядку, який діяв на момент укладення Договору оренди землі.

Оскільки спірна Додаткова Угода позивачем не оспорювалась і судом не визнавалась недійсною, у суду не було правових підстав для витребування земельної ділянки.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги, а тому скасовує дане рішення суду з ухваленням нового, яким у задоволенні позову необхідно відмовити з вище наведених підстав.

Керуючись ст.ст.18,20 Закону України « Про оренду землі», ст. 2, 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ст.ст. 11,15, 638, 792 ч.2 ЦК України, ст. ст. 10-11, 61, 213-214, .303, 307,309,314,319 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Профагро» задовольнити.

Заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки з незаконного користування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: