АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/1773/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2668/15Головуючий у 1-й інстанції Попов М.С. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

з участю: представника заявника ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Карлівського районного суду Полтавської області від 20 липня 2015 року по справі за заявою ОСОБА_3 про скасування рішення Третейського суду при Товарній біржі «Правопорядок» від 27 лютого 2009 року по справі № 05/ПТС-09.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою судді Карлівського районного суду Полтавської області від 20 липня 2015 року в задоволенні клопотання заявника ОСОБА_3 про виклик в якості свідка ОСОБА_4, який є головою Постійно діючого Третейського суду при Товарній біржі «Правопорядок», відмовлено.

Заяву ОСОБА_3 про скасування рішення Третейського суду при Товарній біржі «Правопорядок» від 27 лютого 2009 року по справі №05/ПТС-09 залишено без розгляду.

Повернуто ОСОБА_3 сплачену суму судового збору в розмірі 609 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 20.07.2015 року і направити цивільну справу № 531/1773/14-ц для продовження розгляду до Карліського районного суду Полтавської області. Вважає, що суд відмовив заявнику у доступі до правосуддя, встановив обставини без їх належної перевірки, ухилився від покладених на суд обов'язків, вчинив дії, які не є такими, що сприяють встановленню істини у справі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, підстав для задоволення скарги не знаходить.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно до п.4 ч.1 ст. 311 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направляє справу для продовження розгляду судом першої інстанції, якщо місцевим судом було допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення питання.

Як вбачається з матеріалів справи і було вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 звернулась до Карлівського районного суду з заявою про скасування рішення Третейського суду при Товарній біржі «Правопорядок» від 27 лютого 2009 по справі №05/ПТС-09.

Ухвалою від 06 жовтня 2014 було задоволено клопотання заявника і витребувано з Третейського суду при Товарній біржі «Правопорядок» належним чином завірену копію оскаржуваного рішення; належним чином завірену копію третейської угоди; відомості про склад третейського суду та всі матеріали справи №05/ПТС-09. Але конверти повертались до суду з позначкою «Закрито». Головуючим по справі суддею двічі, разом з заступником керівника апарату суду, здійснювався виїзд за вказаною адресою, зі слів сусідів було встановлено, що за даною адресою вже більше трьох років ніхто не з'являвся.

Ухвалою суду від 20 листопада 2014 року було задоволено заяву ОСОБА_3 та витребувано: з Дзержинського районного суду м. Харкова належним чином завірену копію рішення Третейського суду при Товарній біржі «Правопорядок» від 27 лютого 2009 року по справі №05/ПТС-09, яке міститься в матеріалах цивільної справи №2-13525/10, яка перебувала в провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова; з прокуратури Дзержинського району м. Харкова належним чином завірену копію рішення Третейського суду при Товарній біржі «Правопорядок» від 27 лютого 2009 року по справі №05/ПТС-09, якщо в прокуратурі Дзержинського району міста Харкова є в наявності копія вказаного рішення.

На виконання вище вказаної ухвали суду з Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло повідомлення про те, що надати рішення Третейського суду від 27 лютого 2009 року з матеріалів цивільної справи №2-13525/10 не є можливим, так як дане рішення в матеріалах справи не значиться.

З прокуратури Дзержинського району м. Харкова надійшло повідомлення, згідно якого, вивченням матеріалів наглядового провадження за апеляцією прокурора встановлено, що копія рішення Третейського суду при Товарній біржі «Правопорядок» від 27 лютого 2009 року у справі №05/ПТС-09 відсутня.

Ухвалою суду від 08 червня 2015 року, задоволено клопотання представника заявника про витребування у учасника третейського розгляду належним чином завіреної копії рішення Третейського суду при Товарній біржі «Правопорядок» від 27.02.2009 року у справі №05/ПТС-09.

В судове засідання від 06 липня 2015 року представником учасника третейського розгляду надано пояснення, відповідно до яких надати належним чином завірену рішення Третейського суду при Товарній біржі «Правопорядок» від 27.02.2009 року у справі №05/ПТС-09 або повідомити про його можливе місце знаходження учасник третейського розгляду ОСОБА_5 не має можливості в зв'язку з відсутністю у нього копії вказаного рішення.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_3, суд виходив з того, що виклик в якості свідка ОСОБА_4, який є головою Постійного діючого Третейського суду при Товарній біржі «Правопорядок» та проживає в м. Луганськ, а також про витребування у останнього рішення Третейського суду при Товарній біржі «Правопорядок» від 27 лютого 2009 року та третейської угоди, не може бути задоволено з об'єктивних причин.

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.389-1ЦПК України, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Виходячи зі змісту ст. 389-2 ЦПК України, заява про скасування рішення третейського суду подається у письмовій формі і підписується особою, яка його оскаржує, чи її представником. До заяви про скасування рішення третейського суду, зокрема, додаються: оригінал рішення третейського суду або належним чином завірена його копія. Копія рішення постійно діючого третейського суду завіряється головою постійно діючого третейського суду, а копія рішення третейського суду для вирішення конкретного спору має бути нотаріально завірена; оригінал третейської угоди або належним чином завірена її

За положенням ч. 4, ст.389-2 ЦПК України, заява про скасування рішення третейського суду, подана без додержання вимог, визначених у цій статті, а також у разі несплати суми судового збору повертається особі, яка її подала, чи залишається без руху в порядку, встановленому статтею 121 цього Кодексу.

Статтею 389-3 ЦПК України передбачено, що суд до початку розгляду справи за клопотанням будь-кого з учасників судового розгляду може витребувати матеріали справи третейського розгляду, рішення в якій оскаржується, а також докази у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно до ст.137 ЦПК України, у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази.

На виконання ухвали суду першої інстанції від 06 липня 2015 року, якою було визначено необхідність виправлення недоліків, а саме надання суду оригіналів чи належним чином завірених копій рішення третейського суду та третейської угоди, заявником 17 липня 2015 року було подано клопотання про витребування вказаних доказів у голови Постійно діючого Третейського суду при Товарній біржі «Правопорядок» та виклику його до суду в якості свідка (а.с.158-160).

Відмовляючи в задоволенні даної заяви, суд першої інстанції послався на те, що у суду відсутня можливість з об'єктивних причин здійснити виклик особи та витребувати докази у неї, оскільки ця особа знаходиться на тимчасово окупованій території в м. Луганську, з якою немає ні поштового, ні будь-якого іншого зв'язку.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, оскільки знаходження місцеперебування юридичної чи фізичної особи на тимчасово окупованій території не є беззаперечною підставою для відмови в задоволенні заяви про витребування доказів, оскільки в даному випадку повідомлення таких осіб про дату, час і місце розгляду справи, в тому числі й про необхідність надання суду певних доказів, повинно здійснюватися через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада».

Окрім того, місцевим судом взагалі не було перевірено обставини, які були викладені заявником в клопотанні про витребування доказів та не з'ясовано місце проживання ОСОБА_4, місце народження якого є м. Луганськ. При цьому, суд не врахував, що місце народження особи не завжди може співпадати з його місцем проживання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оцінка наданих сторонами доказів повинна проводитися судом у відповідності до ст. 212 ЦПК України, а прийняття судового рішення у спорі повинно відповідати принципу змагальності і диспозитивності. При цьому, саме суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується право на суд, захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до статтей 2, 3 Закону України «Про суд і статус суддів» завданням суду є забезпечення кожному права на справедливий суд при здійсненні правосуддя на засадах верховенства права. Реалізація права на справедливий судовий розгляд передбачає, зокрема, забезпечення доступу до правосуддя.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду, тобто судді зобов»язані застосовувати рішення Європейського суду з прав людини» як джерело права на всіх етапах провадження нарівні з Законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Європейський суд у своїй практиці виходить з того, що доступ до правосуддя займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, суд виходить з принципу недопустимості обмеження права громадян на звернення до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Зокрема у рішенні від 04 червня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Також, Європейський суд зазначає, що положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» п.36) та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Виходячи із наведеного, колегія суду, погоджується із доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції, залишаючи без розгляду заяву з підстав не усунення недоліків, не вжив всіх необхідних заходів для витребування доказів за клопотанням однієї з сторін, які б могли забезпечити справедливий розгляд заяви ОСОБА_3, чим порушив, гарантоване Конституцією України, законами України, а також Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, право на справедливий суд.

За таких обставин, ухвала місцевого суду про залишення заяви без розгляду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,307, 311 п.4 ч.1,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 20 липня 2015 року - скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун

(підпис) Л.І.Пилипчук

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця