Справа № 202/3389/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 листопада 2015 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючої-судді ОСОБА_1, за участю секретаря судового засідання Старовойтова Є.В., Шишляннікова О.В., позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, третьої особи на стороні позивача - ОСОБА_4, представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 2 серпня 2014 року о 19-00 годині на автодорозі «Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка» в с. Кіровське відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під його керуванням та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_7 В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_1 була застрахована в ПАТ Страхова компанія УНІКА, а водія автомобіля НОМЕР_2 - в ПАТ Страхова компанія Країна. У зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2014 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області, провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито за закінченням строків накладення адміністративного стягнення. На думку позивача його вина у вчиненні адміністративного правопорушення не була встановлена. Згідно з висновком автотехнічного дослідження, проведеного експертом ОСОБА_9, в його діях не вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, що перебувають у причинному зв'язку з даною подією, а дії водія ОСОБА_7 не відповідали п. 10.1 Правил дорожнього руху та знаходяться в причинному зв'язку з даною подією. За таких обставин позивач вважає, що винними діями водія ОСОБА_7 була завдана шкода його автомобілю. Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № 023/15 від 15 лютого 2015 року розмір завданої пошкодженням автомобіля шкоди становить 124732,49 грн. Посилаючись на положення п. 22.1 ст. 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст. 1194 ЦК України позивач просить стягнути з ПАТ Страхова компанія Країна на його користь страхову виплату в розмірі 49000 грн., а з ОСОБА_7 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 75732,49 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позов підтримали та наполягали на його задоволенні.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов також підтримала.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Країна ОСОБА_6 у судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що подія дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу Міцубісі-Аутлендер державний номер НОМЕР_3 не була визнана страховим випадком, позивач з приводу визнання даної події страховим випадком та виплати йому страхового відшкодування до страхової компанії не звертався. Крім того, саме вина позивача встановлена у справі про адміністративне правопорушення, провадження по якій було закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Представник відповідача ОСОБА_7 та третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_8 - ОСОБА_5 у судовому засіданні позов також не визнав, посилаючись на відсутність вини водія ОСОБА_7 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, натомість вважав доведеною вину водія ОСОБА_2

Третя особа - Приватне акціонерне товариство Страхова компанія УНІКА явку свого представника в судове засідання не забезпечило, про розгляд справи було повідомлено.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав:

Судом встановлено, що 2 серпня 2014 року о 19-00 годині на автодорозі «Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка» в с. Кіровське відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

У зв'язку з цією дорожньо-транспортною пригодою відносно водія автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за порушення п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху.

Постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2014 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито на підставі ст. 247 ч. 7 КУпАП у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ Страхова компанія УНІКА.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_7 була застрахована в ПАТ Страхова компанія Країна.

Заявляючи вимоги про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Країна» страхової виплати в розмірі 75732,49 грн., а з відповідача ОСОБА_7 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 49000 грн., позивач ОСОБА_2 посилається на те, що згідно з висновком автотехнічного дослідження, проведеного експертом ОСОБА_9, дії водія ОСОБА_7 з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв'язку з даною подією, а в його діях з технічної точки зору не вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, що перебувають у причинному зв'язку з даною подією, та його вина у справі про адміністративне правопорушення не встановлена.

Проте з такими доводами позивача ОСОБА_2 суд погодитися не може.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, у разі настання страхового випадку.

Статтею 6 цього Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені в статті 1166 ЦК України, якою передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом цієї статті єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає такі складові елементи як шкоду, протиправну поведінку (діяння) особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення є підставою для звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах.

При цьому відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 129 Конституції, ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом із тим суд вважає, що позивач у судовому засіданні не довів, що дії відповідача ОСОБА_7 під час події, яка мала місце 2 серпня 2014 року, не відповідали Правилам дорожнього руху, внаслідок таких дій відповідача була завдана шкода його майну, а також вину відповідача у завданні такої шкоди.

В той час як із постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2014 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року, вбачається, що дорожньо-транспортна пригода 2 серпня 2014 року відбулася саме з вини позивача ОСОБА_2, дії якого не відповідали п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ст. 124 КУпАП було закрито на підставі п. 7 статті 247 КУпАП у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, тобто не з реабілітуючих підстав.

Частиною 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином твердження позивача щодо недоведеності його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 2 серпня 2014 року є хибними.

Суд не може прийняти до уваги показання допитаних у судовому засіданні як свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_4 щодо відсутності в позивача технічної можливості запобігти зіткнення у звязку з різкою зміною відповідачем напрямку руху вліво при обїзді перешкоди, а також висновок експертного автотехнічного дослідження № 35 від 15.10.2014 року, проведеного експертом ОСОБА_9, згідно з яким у заданій дорожній обстановці водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості запобігти ДТП; при заданих на дослідження обставинах ДТП в діях водія ОСОБА_2, з технічної точки зору, не вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, що перебувають у причинному зв'язку з даною подією, а дії водія ОСОБА_7 при завданих обставинах ДТП, з технічної точки зору, не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв'язку з даною подією, оскільки вказаний експертний висновок, в основу якого покладені письмові пояснення цих свідків, був предметом дослідження судом у справі про адміністративне правопорушення, вказаним доказам суд надав оцінку та дійшов до переконання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення саме ОСОБА_2

Посилання позивача та свідків у судовому засіданні на відсутність на місці дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_15 та ОСОБА_16, письмові пояснення яких були долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення та на підставі свідчень яких відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення, суд також до уваги не приймає, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що в судовому засіданні не доведено вину відповідача ОСОБА_7 у завданні шкоди майну позивача, підстави для настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_7 судом не встановлені, позовні вимоги про стягнення з ПАТ Страхова компанія Країна на користь позивача страхового відшкодування, а з відповідача ОСОБА_7 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою не ґрунтуються на вимогах закону.

З урахуванням наведеного, в задоволенні позову ОСОБА_2 необхідно відмовити.

У зв'язку з відмовою в позові судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю. Марченко