Справа № 463/6875/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/6529/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника ТзДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», треті особи: Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Гарантія", ОСОБА_5, про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а:

В грудні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом до відповідача, Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія (далі ТДВ СК) «Альфа-Гарант», та, з врахуванням змін і уточнень до позову, остаточно просить стягнути на його користь 10 490,81 грн. - суму невиплаченого йому відповідачем страхового відшкодування, 5310,86 грн. - інфляційних втрат за період з 26.09.2014 року по 31.05.2015 року, 3372,57 грн. - пені за період з 26.09.2014 року по 30.06.2015 року, 239,71 грн. - 3% річних за період з 26.09.2014 року по 30.06.2015 року, 4000 грн. витрат, яких позивач зазнав у зв'язку з відновленням свого порушеного права, а всього 23413,95 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Обґрунтовуючи позов, зазначає, що 12.04.2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, внаслідок якої обидва транспортні засоби отримали технічні пошкодження. З огляду на те, що дорожня пригода сталась за участі забезпечених транспортних засобів, під керуванням осіб, цивільно-правова відповідальність яких була застрахована відповідно Страховим товариством з додатковою відповідальністю (далі СТДВ) "Гарантія" та ТДВ СК «Альфа-Гарант», водії склали спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, визначивши винним в ДТП водіяОСОБА_5, а тому вважає, що страхове відшкодування повинно здійснити ТДВ СК «Альфа-Гарант», в якому йому безпідставно було відмовлено.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 03 серпня 2015 року позов задоволено частково. Судом постановлено стягнути з ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_2 10490 грн. 81 коп. - суму страхового відшкодування, 5310 грн. 86 коп. - інфляційних втрат за період з 26.09.2014 року по 31.05.2015 року, 3372 грн. 57 коп. - пені за період з 26.09.2014 року по 30.06.2015 року, 239 грн. 71 коп. - три відсотки річних за період з 26.09.2014 року по 30.06.2015 року, а всього 19413 грн. 95 коп..

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ТДВ СК "Альфа-Гарант" 4000 грн. витрат, яких позивач зазнав у зв'язку з відновленням свого порушеного права, судом відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

З цим рішенням суду не погодилося ТДВ СК «Альфа-Гарант», яке подало апеляційну скаргу. Апелянт вважає таке незаконним та необґрунтованим, винесеним з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що страховий поліс наданий позивачем в суд першої інстанції № АІ/0878860 від 09.04.2014 року був недійсним на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, а транспортний засіб позивача фактично не був забезпечений, що не давало підстав для виплати страхового відшкодування. Окрім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції дана однобічна оцінка доказам щодо вартості відновлювального ремонту, взято до уваги лише звіт про оцінку автомобіля НОМЕР_3 №517/14 від 26.05.2014року, який наданий позивачем, однак не прийнято до уваги як доказ висновок, наданий ТДВ СК «Альфа-Гарант» №7373 від 18.05.2014 року.

Посилається на те, що суд неповною мірою врахував приписи п.36.2. ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: податок на додану вартість 20%, має бути вирахуваний зі всієї суми вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а не лише з його однієї складової частини.

Вважає, що, оскільки, позивачем порушено вимоги щодо забезпечення своєї цивільно-правової відповідальності, стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» штрафних санкцій за несвоєчасну сплату страхового відшкодування здійснено з порушенням вимог чинного законодавства. Стверджує, що положення ст.625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, тому що, відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань.

Вказує, що допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м.Львова від 03.08.2015 року, ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант» в повному обсязі (а.с. 147-150).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТзДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» ОСОБА_4 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника позивача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як визначено положеннями ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання : чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження , які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, на думку колегії суддів, дане рішення суду в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Згідно до положень ст.ст.10,59-61 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12.04.2014 року на вул.Б.Хмельницького, б.172 у м.Львові відбулось зіткнення автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_5 з вини якого, за погодженням учасників ДТП, сталась дана дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої обоє транспортних засоби отримали технічні пошкодження.

Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність третьої особи ОСОБА_5, як власника автомобіля НОМЕР_2, в момент ДТП була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант», а позивача ОСОБА_2, як власника автомобіля НОМЕР_1 - Страховим товариством з додатковою відповідальністю "Гарантія", що підтверджується відповідними полісами: №АС/6882227 від 10.04.2014 р. (а.с.28) та №АІ/088860 від 09.04.2014р. (а.с.5).

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди за відсутності травмованих (загиблих) людей, та з огляду на те, що обидва транспортні засоби були забезпеченими, а жоден з водіїв не перебував у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, останні, виходячи з положень ч.33.2 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за взаємною згодою, спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.29), з якої вбачається, що винним у порушенні Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП є ОСОБА_5

Судом встановлено також, що автомобіль НОМЕР_1 в результаті ДТП отримав технічні ушкодження, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ «Mitsubishi Pajero» д.н. НОМЕР_5 складає 12887,10 грн., що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу №517/14 від 30.04.14 р., ремонтною калькуляцією №5559 від 26.05.2014 р. та звітом про оцінку автомобіля НОМЕР_6 (а.с.70-72, 73, 74).

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на страхове відшкодування заподіяної майнової шкоди за рахунок страховика винної особи, ОСОБА_5, цивільно-правова відповідальність якого застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант», з врахуванням визначеної суми відновлювального ремонту, зменшеної на суму податку та франшизи, встановленої полісом №АС/6882227, яка в цілому становить 1090,81 грн.

З огляду на те, що відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант» відмовилось виплачувати ОСОБА_2 страхову виплату, суд, виходячи з положень п.3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" та ч.36.5 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ч.2 ст.625 ЦК України прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача пені за період з 26.09.201 по 30.06.2015 р. в розмірі 5 310,86 грн., інфляційних витрат за період з 26.09.201 по 31.05.2015 р. в розмірі 3372,57 грн., а також 3% річних за період з 26.09.201 по 30.06.2015 р. в розмірі 239,71 грн.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Яка саме подія визнається страховим випадком має бути детально зазначено у договорі страхування.

У відповідності до ст.22.1.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст.29 цього ж Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч.33.2 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ МВС України про її настання.

При вирішенні вказаного спору, суд першої інстанції виходив саме із тих обставин, що в момент ДТП обидва транспортні засоби були забезпечені, а тому, при відсутності травмованих людей внаслідок цього ДТП, а також ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння у водіїв, учасників ДТП, суд першої інстанції визнав правомірним складання водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_5 спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, без повідомлення по це органи МВС.

Однак такі висновки судом першої інстанції зроблені без належної оцінки наявних у справі доказів, врахування фактичних обставин справи та внаслідок невірного застосування норм матеріального права.

Зокрема, суд першої інстанції, вважаючи, що в момент ДТП 12.04.2014 року автомобіль НОМЕР_1 був забезпечений договором про цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2, укладеним ізСтраховим товариством з додатковою відповідальністю "Гарантія" 09 квітня 2014 р., такого висновку дійшов помилково, не зваживши на те, що поліс про обов'язкове страхування №АІ/ 0878860 не підписаний від імені страховика (а.с.32), що визнано сторонами.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про внесення страхувальником страхового платежу, що, відповідно до положень ст.983 ЦК України є умовою набрання чинності договору страхування.

Суд не звернув уваги та належно не перевірив і наявну у справі інформацію про те, що за даними центральної бази МТСБУ бланк страхового полісу АІ/0878860 числиться невикористаним, а Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Гарантія" на момент укладення договору страхуванн була позбавлена права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ.

Як вбачається з відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) за №8027/11-9 від 23.11.2015 р. на запит Апеляційного суду Львівської області, 27.03.2014 року Нацкомфінпослуг видала розпорядження №891, яким тимчасово зупинила, а з 14.08.2014 р. розпорядженням №2414 анулювала дію ліцензії Страхового товариства з додатковою відповідальністю "Гарантія" на провадження страхової діяльності у формі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ), а тому вказане Страхове товариство станом на 09.04.2014 року не мало права вчиняти дії щодо такого обов'язкового страхування.

За наведених обставин, з огляду на положення ст.984 ЦК України, Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Гарантія" не можна визнати належною стороною (страховиком) при наданні ОСОБА_2 страхового полісу №АІ/ 0878860, а сам договір страхування, виходячи з положень ст.ст.203, 215 ЦК України є нікчемним по суті та не породжує будь-яких правових наслідків, а отже, автомобіль НОМЕР_1 не можна визнати забезпеченим в момент настання дорожньо-транспортної пригоди 12.0.2014р.

Таким чином, в момент ДТП у сторін були відсутні достатні умови, визначені положеннями ч.33.2 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , які б давали їм підстави для складання спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, без повідомлення органів МВС. При цьому вони повинні були діяти відповідно до загальних вимог ч.33.1. ст.33 цього Закону.

Так, у відповідності до положень п.33.1.1. ч.33.1. ст.33 вказаного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди;

У відповідності до вимог ст.2.10 ПДР України водій,учасник ДТП, зобов'язаний повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Оскільки за даних обставин водії, учасники ДТП, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не виконали свого обов'язку, передбаченого Правилами дорожнього руху України не повідомили працівників міліції про ДТП, а ,отже, не виконали і обов'язків п.33.1.1. ч.33.1. ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що призвело до неможливості об'єктивно встановити обставини заподіяння шкоди автомобілю НОМЕР_1 та встановити сам факт страхового випадку, страховик, ТДВ СК «Альфа-Гарант», обґрунтовано відмовила у виплаті потерпілій особі страхового відшкодування.

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає безпідставним задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення зТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача вказаних у позові грошових сум за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст.303, 304, п. 2 ч. 1 ст.307, п. 1 ч. 1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», треті особи: Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Гарантія", ОСОБА_5, про стягнення страхового відшкодуваннявідмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_6