У х в а л а

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3, в інтересах якого діє Кучеренко Валентин Олександрович, заінтересована особа - районний відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, на рішення та дії державного виконавця,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 та його адвоката Кучеренка ВалентинаОлександровича на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 09 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати неправомірними дії та рішення районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області (далі - РВДВС Ужгородського МРУЮ Закарпатської області) в особі головного державного виконавця Созанської М.Г. та заступника начальника відділу ЛукечаО.В. з приводу накладення арешту на його кошти та майно та зобов'язати РВДВС Ужгородського МРУЮ Закарпатської області зняти арешт на все майно та заборону відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_3

На обґрунтування вимог посилався на те, що на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 аліментів, починаючи з 29 липня 2010 року до досягнення дитиною повноліття, він щомісячно сплачує аліменти в розмірі 300 грн.

04 березня 2013 року головним державним виконавцем РВДВС Ужгородського МРУЮ Закарпатської області Созанською М.Г. винесено постанови про арешт коштів боржника і про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Посилаючись на те, що стягувачем аліментів ОСОБА_6 01 квітня 2013 року було повідомлено державного виконавця Созанську М.Г. щодо відсутності заборгованості з виплати аліментів та вчасному їх отриманні, а також з огляду на відмову начальника РВДВС Ужгородського МРУЮ Закарпатської області скасувати вказані вище постанови просив скаргу задовольнити.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2015 року заяву ОСОБА_3, в інтересах якого діє Кучеренко В.О., заінтересована особа - районний відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, на рішення та дії державного виконавця задоволено частково.

Знято арешт на все майно та заборону відчуження будь-якого майна, належного ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 09 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та його адвокат Кучеренко В.О., мотивуючи свої доводи порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просять скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скаргапідлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи скаргу, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що у ОСОБА_3, відсутня заборгованість за аліментами відповідно до виконавчого листа 2п-7555, у зв'язку із чим наявні підстави для зобов'язання РВДВС Ужгородського МРУЮ Закарпатської області зняти арешт на все майно та заборону відчуження будь-якого майна, яке належить заявнику; перевіряючи відповідність дій та рішень державного виконавця вимогам Закону України «Про виконавче провадження», суди врахували, що ОСОБА_3 у зазначений державним виконавцем строк відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 грудня 2010 року не з'являвся, доказів сплати аліментів державному виконавцю не пред'являв, у зв'язку із чим за ним рахувалась заборгованість, а тому дійшли висновку про правомірність винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 грудня 2010 року до РВДВС Ужгородського МРУЮ Закарпатської області надійшов виконавчий лист від 12 листопада 2010 року № 2п-7555/10, виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської областіпро стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6

10 грудня 2010 року на підставі ст. ст. 3, 18, 24 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої було надіслано сторонам виконавчого провадження та у якій зазначено, що боржник має з'явитись до РВДВС Ужгородського МРУЮ Закарпатської області в термін до 17 грудня 2010 року.

У зв'язку із неявкою боржника 23 вересня 2011 року державним виконавцем було надіслано на його адресу попередження про відповідальність за невиконання рішення суду та повідомлено про суму боргу станом на 01 вересня 2011 року, яка склала 3 900 грн, і зобов'язано його з'явитись до РВДВС Ужгородського МРУЮ Закарпатської області 30 вересня 2011 року (а. с. 74).

28 лютого 2013 року державним виконавцем отримано відповідь з Державної податкової служби України про наявність розрахункових рахунків, відкритих боржником у ЗОДАТ «Райффайзен банк Аваль» та в публічному акціонерному товаристві «Фольксбанк».

04 березня 2013 року на підставі ст. ст. 57, 74 Закону державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника і про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копії яких було надіслано до банківських установ, МРЕВ УДАІ ГУМВС України, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського МРУЮ та боржнику.

На день винесення постанов про арешт майна та коштів боржника, а саме: 04 березня 2013 року, за відсутністю документальних підтверджень сплати аліментів боржником та будь-яких повідомлень про отримання аліментів стягувачем, заборгованість становила 3 900 грн.

Відповідно до п. 2 ст. 74 вказаного вище Закону у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Таким чином, з метою запобігання застосування державним виконавцем заходів примусового виконання рішення (звернення стягнення на кошти та інше майно боржника) боржник зобов'язаний згідно із п. 5 ст. 12 Закону протягом трьох робочих днів письмово повідомляти державного виконавця про повне чи часткове виконання рішення.

Згідно з п. 7.23 Інструкції з організації примусового виконання рішень у випадку, якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно, квитанції (або їх завірені копії) про перерахунок аліментів долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність документальних підтверджень сплати аліментів боржником, колегія суддів касаційного суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що постанова про накладення арешту винесена державним виконавцем відповідно до Закону і відсутні підстави для визнання його дій неправомірними.

При цьому судами першої та апеляційної інстанцій враховано, що заява стягувача ОСОБА_6 про відсутність станом на 01 квітня 2013 року заборгованості з аліментів надійшла до РВДВС Ужгородського МРУЮ Закарпатської області 01 квітня 2013 року, тобто вже після винесення постанов про арешт майна та коштів боржника.

Разом з тим, враховуючи відсутність заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів, що не заперечувала стягувач ОСОБА_6, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про зняття накладеного державним виконавцем арешту на майно боржника та заборону його відчуження.

З огляду на викладене колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що ухвали судів попередніх інстанцій відповідають наведеним нормам матеріального та процесуального права та підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та були предметом дослідження в апеляційному суді, і не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3 та його адвоката Кучеренка Валентина Олександровича відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

Г.В. Юровська