Справа № 2/593/318/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в

складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

за участі позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у спілкуванні з внучкою та у її вихованні, -

В С Т А Н О В И В :

Cин позивачів ОСОБА_6 перебував у шлюбі із Стефанів (тепер ОСОБА_3) ОСОБА_7, і від цього шлюбу у них 25 березня 2010 року народилася дочка ОСОБА_8. Пізніше між подружжям склалися неприязні відносини, і 25 липня 2011 року їх шлюб був розірваний в судовому порядку. Після розірвання шлюбу малолітня дочка сторін залишилася проживати з матірю.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, вказуючи, що відповідачка ОСОБА_5, їх колишня невістка, будучи з ними у неприязних відносинах після розірвання шлюбу з їх сином, перешкоджає їм спілкуватися з їх внучкою ОСОБА_8 і таким чином приймати участь у її вихованні, звернулися до суду з позовом, яким просять зобовязати відповідачку не чинити їм перешкод у спілкуванні з їх єдиною внучкою та визначити дні і години побачень з нею.

В судовому засіданні позивачі свої позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити.

Відповідачка позову не визнала, представила суду своє письмове заперечення, пояснила, що вона не чинить позивачам перешкод у спілкуванні з внучкою. Її пятирічна донька не знає позивачів, і тому сама не бажає з ними спілкуватися, та й позивачі самі не виявляють бажання спілкуватися з нею. З цим позовом до суду вони звернулися для того, щоб створити видимість, що вони цікавляться дитиною та щоб не дати їй можливості позбавити їх сина батьківських прав.

Суд, заслухавши пояснення сторін та допитаних за їх клопотанням свідків, вивчивши матеріали справи та заслухавши з цього приводу думку представника Служби у справах дітей Бережанської РДА, вважає, що позов слід задоволити виходячи із таких підстав.

У відповідності до статті 257 Сімейного кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх виховані. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Судом встановлено, що відповідачка та син позивачів з 4 жовтня 2008 по 25 липня 2011року перебували у зареєстрованеому шлюбі, він якого у них 25 березня 2010 року народилася дочка ОСОБА_8, яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з матірю та встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є бабусею і дідусем малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, цей факт підтверджується оглянутими в судовому засіданні свідоцтвами про народження серії 1-ИД № 112097 та серії 11-ИД № 389368 від 31 липня 1984 року та від 31 березня 2010 року.

Судом також встановлено, що відповідачка ОСОБА_5 після розірвання шлюбу з сином позивачів перебуває з ними у неприязних відносинах і свою малолітню дитину, їх внучку, також настроює проти позивачів і такими своїми діями вона перешкоджає їм у побаченнях з внучкою і в спілкуванні з нею.

Цей факт підтверджується показами позивачки ОСОБА_1, яка показала, що відповідачка та її батьки чинять їм перешкоди у побаченні з внучкою, настроюють її проти них, не дозволяють їм дарувати їй подарунки, уникають зустрічі з ними та не дають можливості їм спілкуватися із внучкою.

Так, коли вона прийшла до внучки з подарунком, коли їй виповнився рочок, в помешканні відповідачки відчувалася дуже напружена обстановка, з нею ніхто не говорив. Пізніше, коли вона із своїм сином ОСОБА_9 приходила провідати внучку, то відповідачка батька впустила до дитини, а її - ні. Відповідачка тоді захлопнула перед нею двері зі словами: " а ви хто така?" Неодноразово після того, коли вона намагалася поспілкуватися з дитиною, відповідачка та її батьки придумували різні причини, тільки щоб не дати їй поспілкуватися: то казали, що ОСОБА_8 спить, або вже йде їсти, або ОСОБА_8 зараз читає. Крім цього, минулого літа, вона прийшовши на подвір"я по місцю проживання внучки, спілкувалася з нею, однак її колишній сват, будучи у нетверезому стані, виражаючись нецезурно прогнав її, погрожуючи їй розправою.

Далі позивачка пояснила, що вона дуже любить внучку, бажає з нею спілкуватися так як вона у неї єдина, і тому дуже боляче сприймає те, що не має можливості бачитися та спілкуватися з нею. По місцю її проживання ОСОБА_8 не пускають, а коли вона зустрічає внучку разом із її матірю на вулиці, то відповідачка зразу тягне дитину, мотивуючи тим, що вони спішать. Щоб вирішити зазначену проблему та мати можливість спілкуватися із внучкою, вона зверталися із заявою до органу опіки і піклування про визначення їм з чоловіком днів і годин у спілкуванні з нею, однак служба у справах дітей цього питання не вирішила та рекомендувала звернутися із позовом до суду.

Правдивість показів позивачки підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- письмовим зверненням ОСОБА_6 від 29 грудня 2013 року на адресу служби у справах дітей, яке, зокрема, свідчить про те, що 28 грудня 2013 року, близько 17 години, коли він разом зі своїми батьками прийшов на побачення з дитиною, і не зважаючи на те, що дитина була вдома і ходила по квартирі, однак відповідачка та її батьки не пустили їх на побачення, сказали, щоб вони більше не приходили, бо вони не дозволять бачитися з дитиною і їх присутність не потрібна ні дитині, ні всім їм;

- розпорядженням голови Бережанської районної державної адміністрації за № 120-00 від 18 квітня 2014 року, яким у звязку із чиненням відповідачкою перешкод у спілкуванні з дитиною синові позивачів були визначені дні і години побачень з його дочкою ОСОБА_10;

- письмовим повідомленням служби у справах дітей за № 681/01-8 від 6 жовтня 2014 року, з якого слідує, що у звязку із чиненням відповідачкою перешкод у спілкуванні з внучкою позивачі за сприянням у цьому зверталися до служби в справах дітей.

Допитана в судовому засіданні представник служби у справах дітей Бережанської райдержадміністрації підтвердила той факт, що протягом останніх трьох років між сторонами дійсно існують напружені взаємовідносини, що є перешкодою для досягнення

порозуміння стосовно побачення і спілкування з дитиною, як батька, так і дідуся та бабусі зі сторони батька дитини, і хоч сину позивачів ОСОБА_6 було визначено дні і години зустрічей з дитиною, однак рішення райдержадміністрації не вичерпало зазначеного конфлікту, вважає, що позивачі як дідусь так і бабуся малолітньої ОСОБА_8, згідно закону мають мати можливість спілкуватися із своєю внучкою, а так як у судовому засіданні встановлено, що у добровільному порядку вони цього зробити не можуть, тому їх позовні вимоги слід задоволити та визначити дні і години, коли вони зможуть бачитись із внучкою.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що йому особисто відомо, що відповідачка чинить позивачам перешкоди у спілкуванні із їх внучкою. Позивачі звернулися до нього із проханням допомогти вирішити зазначене питання, оскільки дуже люблять свою внучку і хочуть з нею спілкуватися, однак їх колишня невістка не дає їм можливості бачитися з дитиною. Не заперечує, що знає про цю ситуацію зі слів позивачки, але вважає, що якби позивачі мали можливість спілкуватися із внучкою, то не зверталися би з цим питанням у службу у справах дітей чи до суду.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона є матірю відповідачки та бабусею малолітньої ОСОБА_8, яка після розірвання шлюбу її матері з батьком, проживає з матірю, і знає лише одну бабцю та діда, які про неї піклуються, а позивачів вона не знає через те, що вони не цікавилися нею і лише створюють видимість, що вона їм потрібна для того, щоб їх сина суд не позбавив батьківських прав. Не заперечує, що після розірвання шлюбу між її дочкою та колишньою свекрухою дійсно склалися неприязні відносини, однак коли б вони хотіли спілкуватися з дитиною, то їм у цьому ніхто б не заважав.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що протягом року він проживає разом із відповідачкою та її малолітньою дочкою, і протягом зазначеного часу позивачі не приходили по місцю їх проживання. Далі свідок показав, що він був очевидцем, як минулого року позивачка, зустрівши їх на вулиці, намагалася говорити із Анютою, однак дитина не мала бажання спілкуватися із останньою та відвернулася від неї. Стверджує, що відповідачка позивачам перешкод у спілкуванні із внучкою не чинить.

Суд критично відноситься до показань, допитаних у судовому засіданні по клопотанню відповідачки свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що відповідачка не чинить позивачам перешкод у спілкуванні із їх внучкою, оскільки зазначені особи є матірю та чоловіком відповідачки, тобто є її близькими родичами і є зацікавлені у вирішенні даної справи на користь відповідачки, а крім того їх покази суперечать фактичним обставинам справи.

І хоч в судовому засіданні відповідачка, не визнаючи позову, запевняла, що вона не чинить перешкод позивачам у спілкуванні з їх внучкою, однак в заперечення заявлених вимог не заявляла клопотання про допит у якості свідків інших, незацікавлених у вирішенні даної справи осіб, та із атмосфери, яка панувала у залі судового засідання під час розгляду заявлених позивачами вимог, суд дійшов висновку, що між сторонами по справі дійсно існують вкрай напружені взаємовідносини, що є перешкодою для досягнення порозуміння стосовно побачення і спілкування з дитиною дідуся та бабусі зі сторони батька дитини, тобто існує конфлікт, який не дає можливості позивачам за власним бажанням спілкуватися із малолітньою внучкою, оскільки неприязним ставленням до позивачів відповідачка створює їм перешкоди у спілкуванні із внучкою. Пояснення відповідачки про те, що її пятирічна дочка боїться спілкуватися із позивачами і не знає їх як своїх бабцю і діда, свідчить про те, що відповідачка настроює дитину проти позивачів, оскільки у такому віці дитина мала би знати своїх бабцю і діда не тільки зі сторони матері, але і зі сторони батька, і не мала би боятися їх тим більше, що в судовому засіданні позивачка у своїх пояснення сверджувала, що неодноразово приходила до дитини із гостинцями.

Крім цього, допитана у якості свідка, відповідачка визнала той факт, що не пустила позивачку в своє помешкання для спілкування із внучкою в той час, коли за рішенням органу опіки та піклування її син прийшов провідувати дочку.

Зважаючи на викладене, суд констатує порушення відповідачкою прав бабусі та дідуся, які передбачені ст. 257 СК України на їх побачення із внучкою та спілкування з нею, що не дає їм можливості приймати участь у її вихованні, які підлягають захисту шляхом задоволення їх позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 212-215, 218, 292, 294 ЦПК України, ст. 257, 263 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволити.

Зобовязати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкод в побаченнях з їх малолітньою внучкою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити їм дні зустрічей із внучкою двічі на місяць в такі дні: першу та третю суботу чи неділю місяця з 14 по 18 год. з наданням їм права відвідувань разом з внучкою місць загального відпочинку громадян та проведення заходів масового культурно-розважального характеру на території м. Бережан, в перші два місяці після набрання судового рішення законної сили в присутності матері дитини ОСОБА_3, а в подальшому - самостійно у відсутності матері.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Тернопільської області через Бережанський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуюча :