У х в а л а

іменем україни

2 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 9 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 4 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Утравні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 9 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 4 серпня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 9 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 4 серпня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки від 25 жовтня 2005 року ОСОБА_1 придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 600 кв. м. Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори 25 жовтня 2005 року та зареєстровано в реєстрі за № 4963, право власності зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28 жовтня 2015 року за № 3836-8784153.

Згідно з витягом КП «БТІ м. Слов'янська» будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 20 вересня

2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 25 червня 2012 року було розірвано.

ОСОБА_2 з 2 грудня 2006 року й до часу звернення до суду зареєстрована у вказаному вище будинку.

Після розірвання шлюбу між сторонами мали місце спори щодо проживання

ОСОБА_2 у вказаному вище будинку.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 грудня 2012 року ОСОБА_2 вселена до житлового будинку АДРЕСА_1. У задоволенні позовних вимог

ОСОБА_2 про визнання незаконними дій ОСОБА_1 щодо перешкоджання їй у користуванні спірним будинком та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Відповідно до постанови ВДВС Краснолиманського міського управління юстиції від 6 лютого 2013 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 0530/4314/2012, виданого 30 січня 2013 року Краснолиманським міським судом Донецької області про вселення ОСОБА_2 в житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, закінчено у зв'язку з повним фактичним виконанням.

Після вселення ОСОБА_2 у вказаний вище житловий будинок спірні та неприязні відносини між колишнім подружжям не припинилися.

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном, поділ майна, припинення права власності, встановлення порядку користування житловим приміщенням.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 серпня 2013 року було задоволено заяву ОСОБА_2 про відмову від позовних вимог у зв'язку з мирним врегулюванням спору. Вказана ухвала набрала законної сили.

У період із 15 серпня 2013 року й до 29 квітня 2015 року ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 не проживала.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із встановлених у справі обставин та керувався положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України, якою передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Погодившись із висновком суду першої інстанції й залишивши рішення без змін, апеляційний суд, спростовуючи доводи апеляційної скарги, зазначав, що ОСОБА_2 не надано суду належних доказів того, що у період з 15 серпня

2013 року й до 29 квітня 2015 року вона зверталась до ОСОБА_1, будь-яких установ з приводу порушення її права на проживання у будинку АДРЕСА_1

Також правильно судами не взято до уваги доводи ОСОБА_2 щодо поважності причин її не проживання тривалий час у спірному будинку, оскільки доказів на підтвердження таких доводів ОСОБА_2 суду надано не було.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Під час вирішення спору судами правильно визначено характер спірних правовідносин, правильно визначено норму права, яка регулює спірні правовідносини, та надано належну оцінку усім доказам, зібраним у справі.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 9 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 4 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук