Єдиний унікальний номер 235/4909/14-ц Номер провадження 22-ц/775/335/2015
Головуючий 1 інстанції Величко О.В. Єдиний унікальний номер 242/4909/14-ц
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/775/335/2015
У Х В А Л А

Іменем України

08 грудня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Папоян В.В.,

суддів Біляєвої О.М., Груіцької Л.О.,

за участю секретаря Охріменко З.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Артемівську апеляційну скаргу державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом, якій під час розгляду справи неоднаразово уточнювала. На обгрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала гірничим робітником поверхні 1-го розряду дільниці АПК з обслуговування шахтної станції питного водопостачання з 07.02.1991 року по 08.10.2012 року. За період з січня по липень 2012 року на підприємстві були встановлені тарифні ставки з мінімальної заробітної плати, яка була меншою від мінімальної заробітної плати, встановленої законом внаслідок чого їй невірно була нарахована заробітна плата. Просила стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2012 року по 31.07.2012 року в сумі 3891,72 грн., компенсацію середньоденного заробітку з 25.12.2013 року по день винесення рішення суду в розмірі 32882,64 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01.04.2015 року (з урахування додаткового рішення 16 квітня 2015 року) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2015 року у сумі 3891,72 грн., компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 25.12.2013 року по 01.04.2015 року у сумі 37 886,52 грн., 500 грн. на відшкодуваняя моральної шкоди та розподілено судові витрати.

З вказаним рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. На обгрунування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважають, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Заробітна плата за оспорюванний період нараховувалася у відповідності до норм діючого трудового законодавства. Підвищення тарифних ставок проводилося з урахуванням положення п.9.4.5. Галузевої угоди, якою передбачено право роботодавця внаслідок скрутного матеріального становища тимчасово, на період подолання фінансових труднощів терміном не більше ніж на шість місяців, застосовувати оплату праці ніжче від норм визначених Генеральної або Галузевою Угодами, але не нижче державних норм і гарантій з оплати праці. Крім того вважають, що позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди та порушено строк позовної давності встановлений ст. 233 КЗпП України.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін.

Відповідач у судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оплату праці» основою організації оплати праці є тарифна система, яка включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами

Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01 .07.1993 року (в редакції, яка діяла на час звільнення позивачки) визначено, що положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Відповідно до п.п. 9.4.1., 9.4.5. Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 року (з подальшими змінами) умови оплати праці, розміри тарифних ставок і посадових окладів працівників Підприємств і організацій, включаючи працівників загальних (наскрізних) професій та посад, їхніх структурних підрозділів, що виконують роботи, які відповідають основній діяльності Підприємств вугільної галузі та шахтного будівництва, визначаються Додатком до розділу 9 Угоди (далі - Додаток), чинним законодавством і впроваджуються в порядку та терміни, встановлені законодавством, під контролем Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, яке забезпечує реалізацію державної політики щодо оплати праці та соціального захисту працівників вугільної промисловості.

При розгляді справи встановлено, що позивачка з 26.11.2002 року по 08.10.2012 року працювала гірничою робітницею 1-го розряду дільниці АПК з обслуговування шахтної станції питного водопостачання. Наказом № 2699 К від 04.10.2012 року звільнена з підприємства у зв'язку із скороченням штату за ст.. 40 КЗпП України.

За період з 01.10.2011 року відповідач при нарахуванні заробітної плати використував тарифну сітку, що ґрунтувалась на мінімальній заробітній платі в розмірі 960 грн., що встановлено наказом від 07.10.2011 року № 1442, за період з 01.06.2012 року відповідач при нарахуванні заробітної плати використовував тарифну сітку, що ґрунтувалась на мінімальній заробітній платі в розмірі 1004 грн., що встановлено наказом від 27.06.2012 року № 783.

За таких обставин задовольняючі позовні вимоги частково суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що відповідно до ст. 13 Закону України від 22.12.2011 року «Про Державний бюджет України на 2012 рік» встановлено на 2012 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня - 1073 гривні, з 01 квітня 2012 року - 1094 грн., з 01 липня 2012 року - 1102 гривні. Тобто відповідач встановив тарифні ставки з мінімальної заробітної плати, яка була меншою від мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Також у відповідності до ст. 237? КЗпП України судом обґрунтовано стягнуто з відповідача моральну шкоду заподіяну працівникові внаслідок порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди є справедливою та такою, що відповідає характеру та ступеню моральних страждань позивача.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання апеляційної скарги на п.9.4.5. Галузевої угоди оскільки відповідною нормою, передбачено право роботодавця внаслідок скрутного матеріального становища тимчасово, на період подолання фінансових труднощів тероміном не більше ніж на шість місяців, застосовувати оплату праці ніжче від норм визначених Генеральної або Галузевою Угодами, але не нижче державних норм і гарантій з оплати праці.

Норми, що припускають оплату нижче від норм, визначених Генеральною або Галузевою угодами, але не нижче державних норм і гарантій з оплати праці, застосовуватися тільки тимчасово на період подолання фінансових труднощів Підприємства терміном не більше ніж на шість місяців, і з повідомленням про це вищого господарського та профспілкового органів.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог, та відповідачем не надано належних доказів, що підприємство знаходилось в стані подолання фінансових труднощів.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку звернення до суду який встановлений ст. 233 КЗпП України не заслуговують на увагу оскільки на спірні правовідносини вказана норма не розповсюджується.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у заподіянні моральної шкоди оскільки статтею 237? КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного звязку між попередніми умовами.

Оскільки з боку відповідача мало місце порушенням прав працівника, що призвели до моральних страждань, то у позивача виникло право на відшкодування завданої йому моральної шкоди. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди є справедливою та такою, що відповідає характеру та ступеню моральних страждань та негативних наслідків.

Судом першої інстанції перевірені усі обставини справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді