Справа № 341/1465/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2599/2015
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю ОСОБА_2 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Блюдниківської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області та ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на житловий будинок за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду від 27 жовтня 2015 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Галицького районного суду від 27 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Блюдниківської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області та ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на житловий будинок.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не погоджуюся з ним та вважає його необгрунтованим і незаконним, винесеним з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та таким, що підлягає скасуванню.

Судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного рішення, грубо порушено вимоги, ст. 213 ЦПК України, про законність і обґрунтованість рішень, відповідно до яких обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування всіх обставин справи.

Судом першої інстанції відмовлено йому у задоволенні клопотання про виклик та допит в судовому засіданні трьох свідків які б підтвердили ті обставини, що після смерті батька апелянт проживав у будинковолодінні по вул. Незалежності, 23 в с. Пукасівці, де вів господарство та здійснював догляд за будинковолодінням. Дані обставини також підтверджуються довідкою виданою Блюдниківською сільською радою №905 від 17.09.2015 року, з якої вбачається, що після смерті ОСОБА_4 який помер 08.04.2000 року в управління та володіння спадковим майном вступили ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_5 - син та ОСОБА_2 і суд першої інстанції не взяв дану довідку до уваги і не мотивував причину.

Також суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у спірному рішенні Блюдниківської сільської ради №44 від 09.11.2004 року вказано що, дане рішення видається на підставі заяви ОСОБА_3 та даних погосподарської книги, однак самої погосподарської книги суд не дослідив. Як випливає з даних погосподарської книги (отриманих на запит адвоката), то в погосподарських книгах немає жодних даних що власником будинковолодіння по вул. Незалежності, 23 в с. Пукасівці є ОСОБА_3

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки в порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, оформленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення у встановленому законом порядку земельних ділянок під забудову, тощо.

У порушення вказаних вимог суд першої інстанції не задоволив клопотання з сторони апелянта сторони та не витребував наявний технічний паспорт на будинковолодіння у відповідача та в органах ОБТІ, інформацію з погосподарських книг за ким рахується будинковолодіння, інформацію про власника спірного будинковолодіння в Державній реєстраційній службі на час розгляду справи яка є обовязковою, інформацію про те, чи приймалися Блюдниківською сільською радою раніше рішення щодо оформлення права власності на дане будинковолодіння. Такі дії суду першої інстанції позбавили його права та можливості у суді першої інстанції збільшити позовні вимоги про визнання права власності за мною на 1/6 частину спірного будинковолодіння.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 з 21 листопада 1970 року, який був зареєстрований Блюдниківською сільською радою Галицького району, а/з №17.

В травні 1973року рішенням виконкому Блюдниківської сільської ради їм було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку, що стверджується планом відводу земельної ділянки. Дозвільні документи були видані на чоловіка ОСОБА_4

Після закінчення будівництва житловий будинок та господарські будівлі не були здані в експлуатацію. На день смерті чоловіка ОСОБА_4, тобто на 09.04.2000 року, право власності на будинок ні за ким з подружжя, чи інших осіб, не було зареєстроване. За зверненням ОСОБА_3, Блюдниківська сільська рада прийняла рішення №44 від 09.11.2004 року про оформлення права власності на дане будинковолодіння за нею.

Вважають, що посилання позивача на розірвання шлюбу ОСОБА_3 та покійним чоловіком суперечить представленим ним же доказів. Так, рішенням Галицького районного суду від 10 лютого 1987 року шлюб між сторонами був розірваний, однак реєстрація розірвання шлюбу в органах РАЦСу, як це передбачено нормою ст.44 (в редакції КпШС України 1969р.), яка встановлювала, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану проведена не була, а відомості про розірвання шлюбу між сторонами відсутні.

Підтвердженням перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у шлюбі є витяг з Державного реєстру актів цивільного стану від 12.02.2013 року, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідно до ст.44 (в редакції КпШС України 1969р.), шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

ОСОБА_3 здійснювала лікування (оплачувала медикаменти) та доглядала хворого чоловіка до дня смерті, а також, як дружина, проводила його поховання, що стверджується довідкою релігійної громади УГКЦ с. Курипів Галицького району, де він і проживав.

Відповідно до ст.549 ЦК України (в ред. 1963р.), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, визнається що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини.

Суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази встановив, що позивач не навів, а суд не встановив доказів, які б підтверджували факт вступу в управління спадковим майном.

При цьому суд дав належну правову оцінку доводам позивача про реєстрацію проживання в будинку згідно записів у погосподарській книзі, вказавши, що така обставина не може бути достовірним доказом прийняття спадщини, оскільки членство в сімї доказується не формальною реєстрацією, а проживанням, веденням спільного господарства, тощо.

Встановлено, що ОСОБА_2 вибув з господарства у Львівську область в 1996 році в звязку з одруженням, про що ствердили свідки.

Не надано позивачем також доказів, які б стверджували про його обовязок по належному утриманню будинку, про сплату ним страхових платежів, податку за землю під будинковолодінням, комунальних платежів та понесених ним інших витрат.

Оцінюючи зібрані докази в сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач не довів, а суд не встановив підстав для визнання недійсним рішення Блюдниківської сільської ради Галицького району від 09.11.2004р року № 44 щодо надання дозволу на оформлення свідоцтва на право власності. Таке свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння позивачкою оформлено на підставі рішення сільської ради відповідно до вимог чинного закону, тому також відсутні підстави і для визнання його недійсним.

Колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду від 27 жовтня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_6

ОСОБА_7