Номер провадження: 22-ц/785/8941/15
Головуючий у першій інстанції Николайчук В. О.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Решетник М.С.,

за участю: позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, та представника відповідача Ширяївської селищної ради, - Суменка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_7, про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Ширяївської селищної ради від 25 червня 2010 року №35, поновлення на попередній роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

25 лютого 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 18 серпня 2008 року між Ширяївською селищною радою в особі її голови ОСОБА_7 та ним укладено контракт, за яким його найнято на посаду директора Ширяївського комбінату комунальних підприємств (надалі - Ширяївського ККП) строком на п'ять років, тобто до 18 серпня 2013 року. Рішенням Ширяївської селищної ради №747 від 09 вересня 2008 року його призначили на посаду директора Ширяївського ККП. В період 2009-2010 років голова селищної ради ОСОБА_7 внаслідок особистих неприязних відносин та конфлікту, неодноразово намагався притягнути його до дисциплінарної відповідальності, у тому числі і шляхом звільнення. Так, 21 січня 2010 року головою селищної ради ОСОБА_7 прийнято розпорядження №7 про його звільнення з посади, яке 08 лютого 2010 року ним скасовано. 11 червня 2010 року в.о. селищної ради ОСОБА_8 винесла розпорядження №33 «Про попередження про звільнення з посади директора Ширяївського ККП ОСОБА_3.». Відповідно до п. 1 розпорядження його попереджено про звільнення з займаної посади з 25 червня 2010 року у зв'язку з

невиконанням п. 2.2. контракту від 18 серпня 2008 року. Пунктом 2.2. контракту від 18 серпня 2008 року передбачено, що директор зобов'язаний здійснювати загальне керівництво всією діяльністю підприємства, координувати роботу підрозділів підприємства по виконанню планів випуску готової продукції, ефективному співробітництву із суміжниками, своєчасному виконанню договорів, укладених підприємством, забезпечити рентабельність підприємства не нижче 15%, уживати необхідність заходів собівартості продукції у порівняні з собівартістю на конкуруючих підприємствах, упроваджувати найефективніше устаткування і технології, звітувати перед наймачем (роботодавцем) у встановлений термін про результати діяльності підприємства тощо. Йому не зрозуміло, яке саме порушення чи невиконання ним обов'язку, передбаченого контрактом, є підставою для звільнення. 25 червня 2010 року головою селищної ради ОСОБА_7, прийнято розпорядження №35 «Про звільнення з посади директора Ширяївського ККП ОСОБА_3.», відповідно до п. 1 якого його звільнено з посади директора у зв'язку з невиконанням п. 2.2. контракту з 25 червня 2010 року. Вказане розпорядження є незаконним, оскільки винесено з перевищенням повноважень, оскільки згідно із п. 3.1 Статуту Ширяївського ККП начальник ККП приймається та звільняється з посади рішенням селищної ради, а не розпорядженням сільського голови. У зв'язку з набранням законної сили вироком Ширяївського районного суду Одеської області від 13 січня 2010 року про засудження голови селищної ради ОСОБА_7 за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, повноваження сільського голови вважаються достроково припиненими. Вказаний факт був прийнятий до уваги Ширяївською селищною радою, про що винесено рішення №1622 від 16 лютого 2010 року. Тобто з 16 лютого 2010 року повноваження ОСОБА_7 як голови селищної ради достроково припинені. Строк звернення до суду за вирішенням трудового спору пропущений з поважних причин, оскільки 29 червня 2010 року він звернувся до Ширяївського районного суду Одеської області з адміністративним позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження селищного голови ОСОБА_7 про звільнення його з посади директора Ширяївського ККП, поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Постановою Ширяївського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2012 року його вимоги задоволені, але ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду Одеської області від 20 лютого 2013 року вказана постанова місцевого суду скасована, а провадження у справі закрито у зв'язку з порушенням правил юрисдикції й йому роз'яснено право на звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу із розрахунку 3-кратної тарифної ставки 1 розряду робітника основного виробництва за 32 місяця складає 70400 грн. Крім того, він вважає, що порушенням трудових йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 100000 грн.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 221, 231, 233, 235 КЗпП України, позивач ОСОБА_3 просив суд поновити строк на звернення до суду, визнати незаконним та скасувати розпорядження голови селищної ради ОСОБА_7 №35 від 25 червня 2010 року «Про звільнення з посади директора Ширяївського ККП ОСОБА_3.», поновити його на роботі на посаді начальника Ширяївського ККП з 25 червня 2010 року, стягнути з Ширяївської селищної ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку 3-кратної тарифної ставки 1 розряду робітника основного виробництва та моральну шкоду в розмірі 100000 грн. (а.с. 1-4).

Представник відповідача, Ширяївської селищної ради, - Суменко В.О., проти позову заперечував й в своїх поясненнях зазначав, що позивач ОСОБА_3 пропустив місячний строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору без поважних причин. Незнання закону позивачем та нефахова правова допомога, яка йому надавалась, не можуть розцінюватись як поважні причини пропуску строку. Він вважає, що позивач пропустив строк звернення з позовом до суду без поважних причин та просив застосувати вказаний строк. Позивач ОСОБА_3 звільнений з роботи за п. 8 ст. 36 КЗпП України на законних

підставах і в встановленому законом порядку. Дійсно п. 3.1 Статуту Ширяївського ККП, зареєстрованого 04 червня 2007 року, передбачено, що управління Ширяївським ККП здійснюється начальником, який звільняється з посади рішенням селищної ради, але п. 9 ч. 3 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що селищний голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів, у межах своїх повноважень видає розпорядження (п. 20. ч. 3 ст. 42 вказаного Закону). Тому положення Статуту в цій частині суперечать Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» й голова селищної ради діяв у даному випадку в межах своїх повноважень. Повноваження голови селищної ради ОСОБА_7 були припинені у зв'язку з закінченням строку його повноважень згідно із розпорядженням селищного голови №61 від 10 листопада 2010 року, а не у зв'язку з вироком Ширяївського районного суду Одеської області від 13 січня 2010 року про засудження голови селищної ради ОСОБА_7 за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Протягом 2009-2010 років позивач систематично не виконував або неналежними чином виконував трудові обов'язки, передбачені п. 2.2. контракту. За порушення трудової дисципліни до директора Ширяївського ККП неодноразово застосовувались заходи дисциплінарної відповідальності, що підтверджується наявними у справі розпорядженнями селищного голови (а.с. 24-28, 31-34, 68) .

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено (а.с. 140-144).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що судом порушенні норми матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції не враховано, що він пропустив строк звернення до суду за вирішенням трудового спору з поважних причин (а.с. 62-63).

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача, Ширяївської селищної ради, - Суменко В.О., та третя особа ОСОБА_7, просили суд відхилити скаргу у зв'язку з безпідставністю її доводів (а.с. 181-184, 185-187).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3, пояснення на апеляцію позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, та представника відповідача Ширяївської селищної ради, - Суменка В.О., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Пунктами 10 та 11 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» №170 від 19 березня 1994 року (надалі - Положення), визначено, що у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов'язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці,

підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов'язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.

Умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників, з якими укладається контракт, визначаються угодою сторін. Розміри виплат не можуть бути меншими, ніж передбачено чинним законодавством, угодами і колективним договором, і залежать від виконання умов контракту.

У контракті можуть також визначатись умови підвищення або зниження обумовленого сторонами розміру оплати праці, встановлення доплат і надбавок, премій, винагород за підсумками роботи за рік чи інший період, участі у прибутках підприємства, установи, організації (якщо це передбачено чинним законодавством та їхніми статутами) чи громадянина-підприємця.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами для припинення трудового договору, є підстави, передбачені контрактом.

У пунктах 21 та 22 Положення зазначено, що у разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України, з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом.

У разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов'язань, передбачених у контракті, його може бути достроково розірвано з попередженням відповідної сторони за два тижні.

У пункті 13 постанови №9 Пленуму "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року, Верховний Суд України роз'яснив, що, вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП).

Судом першої інстанції встановлено, що 18 серпня 2008 року між Ширяївською селищною радою в особі її голови ОСОБА_7 та позивачем ОСОБА_3 укладено контракт, за яким його найнято на посаду директора Ширяївського ККП строком на п'ять років, тобто до 18 серпня 2013 року (а.с. 6).

Рішенням Ширяївської селищної ради «Про призначення на посаду директора Ширяївського ККП» №747 від 09 вересня 2008 року позивача ОСОБА_3 призначили на посаду директора Ширяївського ККП (а.с. 5).

Пунктом 2.2. контракту від 18 серпня 2008 року передбачено, що директор зобов'язаний здійснювати загальне керівництво всією діяльністю підприємства, координувати роботу підрозділів підприємства по виконанню плані випуску готової продукції, ефективному співробітництву із суміжниками, своєчасному виконанню договорів, укладених підприємством, забезпечити рентабельність підприємства не нижче 15%, уживати необхідність заходів собівартості продукції у порівняні з собівартістю на конкуруючих

підприємствах, упроваджувати найефективніше устаткування і технології, звітувати перед наймачем (роботодавцем) у встановлений термін про результати діяльності підприємства, виконувати інші обов'язки , обумовлені його правовим статусом; дотримувати комерційну таємницю підприємства; вчасно надавати декларацію про доходи підприємства. Сплачувати податки в порядку і розмірах, визначених чинним законодавством.

У пункті 3.1 контракту зазначено, що невиконання чи неналежне виконання директором своїх обов'язків, може служити для дострокового розірвання контракту з ініціативи наймача.

Згідно із п. 1.1 Статуту Ширяївського ККП - Ширяївський комбінат комунальних підприємств засновується на комунальної власності і підпорядкований Ширяївській селищній раді (засновнику) для надання населенню, організаціям, підприємствам та іншим юридичним особам комунальних послуг, товарів та інше згідно діючого законодавства України;

Основними напрямками діяльності підприємства є: діяльність готелів; виробництво виробів з бетону для будівництва; прибирання сміття, боротьба з забрудненням та подібні види діяльності; діяльність барів; збирання, очищення та розподілення води; організація поховань та надання пов'язаних з ними послуг - п. 2.1 Статуту (а.с. 8).

Протягом 2009-2010 років позивач ОСОБА_3 систематично не виконував або неналежними чином виконував трудові обов'язку, передбачені 2.2. контракту від 18 серпня 2008 року. За порушення трудової дисципліни до директора Ширяївського ККП неодноразово застосовувались заходи дисциплінарної відповідальності:

розпорядженням Ширяївського селищного голови ОСОБА_7 від 29.09.2009р. №30 директору Ширяївського ККП ОСОБА_3 оголошено догану за невиконання розпоряджень Ширяївського селищного голови ОСОБА_7: про встановлення дорожнього знаку 3.6 «Рух мотоциклів заборонено» біля містка через річку В. Куяльник в смт. Ширяєве; про проведення ремонту тротуару біля готелю по вул. Коробченка, 5, а також біля двоповерхової адміністративної будівлі Ширяївської районної ради по вул. Леніна, 104, в смт. Ширяєве, копію вказаного розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення вручено директору Ширяївського ККП ОСОБА_3 особисто під розписку (а.с.45);

розпорядженням Ширяївського селищного голови ОСОБА_7 від 12.01.2010р. № 3 оголошено догану директору Ширяївського ККП ОСОБА_3 за самоусунення від підготовки техніки спеціального призначення до експлуатації в осінньо-зимовий період. При цьому селищним головою ОСОБА_7 попередньо розглянуто інформацію, що стосується підстав для притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності, ознайомлено останнього з цією інформацією і витребувано від нього письмові пояснення, про що свідчать копія рішення виконкому Ширяївської селищної ради від 24.09.2009р. №278 про підготовку Ширяївського ККП до роботи в осінньо-зимовий період 2009-2010р.р., копія рішення виконкому Ширяївської селищної ради від 26.11.2009р. №325 про стан готовності техніки Ширяївського ККП до роботи в осінньо-зимовий період 2009-2010р.р. та вкрай незадовільне ставлення керівництва ККП до експлуатації техніки; копія акту про стан готовності техніки Ширяївського ККП станом на 16.11.2009р.; копія доручення Ширяївського селищного голови ОСОБА_7, адресованого заступнику голови виконкому ОСОБА_10 від 10.01.2010р.; копія доповідної записки заступника голови виконкому ОСОБА_10 від 12.01.2010р. Копію розпорядження Ширяївського селищного голови ОСОБА_7 від 12.01.2010р. № 3 про оголошення догани директору Ширяївського ККП ОСОБА_3 вручено останньому особисто ОСОБА_11, але позивач ОСОБА_3 відмовився від надання розписки про те, що до його відома доведено зміст вказаного розпорядження, про що в розпорядженні зроблено відповідну відмітку ОСОБА_11 (а.с. 39. 40-42, 58, 59);

розпорядженням Ширяївського селищного голови ОСОБА_7 від 19.01.2010р. №6 директору Ширяївського ККП ОСОБА_3 оголошено догану за відмову від перевезення тіла ОСОБА_12. до моргу та за відмову від поховання гр. ОСОБА_13, про що свідчать копія пояснювальної записки директора Ширяївського ККП ОСОБА_3 від 04.01.2010р. по питанню поховання безпритульного ОСОБА_13; копія пояснювальної записки директора Ширяївського ККП ОСОБА_3 від 04.01.2010р. по питанню перевезення тіла ОСОБА_12 до моргу; копія пояснювальної записки секретаря Ширяївської селищної ради від 04.01.2010р. з питання поховання безпритульних громадян (а.с. 43, 44-46, 63,64, 65).

21 січня 2010 року головою Ширяєвської селищної ради ОСОБА_7 прийнято розпорядження №7 про звільнення позивача ОСОБА_3 з посади директора ШККП у зв'язку з тим, що він самоусунувся від встановлення та прикрашення новорічної ялини, відмовився посипати перехрестя доріг піском, не займається прибиранням снігу з проїзної частини доріг, тому селищна рада вимушена укладати договори по розчистку улиць від снігу з сторонніми організаціями, яке 08 лютого 2010 року ним скасовано (а.с. 12, 13).

Довідкою депутата Ширяївської селищної ради ОСОБА_14 від 31 березня 2010 року, про виконання доручення голови селищної ради ОСОБА_7, встановлено, що в присутності директора ОСОБА_3 була проведена перевірка стану технічної готовності автотракторної техніки, що належить Ширяївському ККП - стан незадовільний (а.с. 61-62).

Крім письмових доказів обставини порушення позивачем ОСОБА_3 трудових обов'язків, передбачених п.2.2. контакту, підтверджуються також свідченнями свідків ОСОБА_11, секретаря виконкому селищної ради, та ОСОБА_10, заступника голови виконкому селищної ради, допитаних в судовому засіданні від 07 листопада 2013 року (а.с. 55-57).

11 червня 2010 року в.о. селищної ради ОСОБА_8 винесла розпорядження №33 «Про попередження про звільнення з посади директора Ширяївського ККП ОСОБА_3.», за яким його попереджено про звільнення з займаної посади з 25 червня 2010 року у зв'язку з невиконанням п. 2.2. контракту від 18 серпня 2008 року, яке позивач отримав 11 червня 2010 року (а.с. 60).

25 червня 2010 року головою селищної ради ОСОБА_7, прийнято розпорядження №35 «Про звільнення з посади директора Ширяївського ККП ОСОБА_3.», за яким його звільнено з посади директора у зв'язку з невиконанням п. 2.2. контракту від 18 серпня 2008 року з 25 червня 2010 року (а.с. 105).

У трудову книжку позивача ОСОБА_3 внесена запис №13 від 25 червня 2010 року про його звільнення з посади директора Ширяївського ККП згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України (а.с. 104).

Згідно із ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 був звільнений з посади директора Ширяївського ККП з 25 червня 2010 року, після звільнення отримав трудову книжку, а звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі 25 лютого 2013 року (а.с. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 пропустив строк звернення до суду за захистом трудових прав без поважних причин, що є підставою для відмови у позові. При цьому суд вважав, що позов є необґрунтованим, оскільки позивач ОСОБА_3 був звільнений з посади директора Ширяївського ККП за п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України на законних підставах.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись в повному обсязі неможливо, виходячи з наступного.

У частині 1 ст. 233 КЗпП України зазначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Статтею 234 КЗпП України передбачено, що, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У пункті 4 постанови №9 Пленуму "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року, Верховний Суд України роз'яснив, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Коли пропущений десятиденний строк не буде поновлено, заява відповідно до ст. 85 ЦПК і ст. 228 КЗпП залишається без розгляду.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін. При пропуску передбаченого ст.225 КЗпП десятиденного строку без поважних причин необхідності у з'ясуванні інших обставин справи не має.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, вирішуючи трудовий спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач ОСОБА_3 був звільнений з роботи з посади директора Ширяївського ККП за п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України на законних підставах та в встановленому законом порядку, тому його трудові права не порушені відповідачем й у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України його право не підлягає захисту.

Отже, вимоги ОСОБА_3 є незаконними, необґрунтованими й у даному випадку правила давності звернення позивача до суду за вирішенням трудового спору, передбачені ст. ст. 233, 234 КЗпП України, не застосовуються.

Посилання позивача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд першої інстанції безпідставно не врахував, що Ширяївський селищний голова ОСОБА_7 не мав повноважень для його звільнення з посади директора Ширяївського ККП, не приймаються до уваги за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу необхідно було з'ясувати з якій підстави проведено звільнення позивача згідно із розпорядженням і перевірити її відповідність законові.

Згідно із п. 3.1 Статуту Ширяївського ККП, управління підприємством здійснюється начальником, який призначається та звільняється рішення Ширяївської селищної ради, але п. 9 ч. 3 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що селищний голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів, у межах своїх повноважень видає розпорядження (п. 20. ч. 3 ст. 42 вказаного Закону). Тому положення Статуту в цій частині суперечать Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» й голова селищної ради діяв у даному випадку в межах своїх повноважень.

Рішенням Ширяївської селищної ради «Про внесення змін до статуту Ширяївського ККП» №1887 від 20 січня 2010 року було вирішено не заперечувати проти звільнення ОСОБА_3 з посади директора Ширяївського ККП у зв'язку з невиконанням умов контракту та були внесені зміни до п. 3.1 Статуту Ширяївського ККП слова «рішенням Ширяївської селищної ради» замінені словами такого змісту «розпорядженням Ширяївського селищного голови» (а.с. 70), в подальшому зареєстровано зміни Державний реєстратором 07 липня 2010 року (а.с. 71).

Повноваження голови селищної ради ОСОБА_7 були припинені у зв'язку з закінченням строку його повноважень згідно із розпорядженням селищного голови ОСОБА_7 №61 від 10 листопада 2010 року (а.с. 51), а не у зв'язку з набранням законної сили вироком Ширяївського районного суду Одеської області від 13 січня 2010 року про засудження голови селищної ради ОСОБА_7 за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та прийняття Ширяївською селищною радою до уваги цього факту, про що винесено рішення №1622 від 16 лютого 2010 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Ширяївський селищний голова ОСОБА_7 при звільнення позивача діяв в межах наданих йому повноважень.

Судом першої інстанції з достовірністю встановлено, що позивача ОСОБА_3 звільнено з посади директора Ширяївського ККП за п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за неналежне виконання трудових обов'язків, передбачених п. 2.2 контакту, тобто на законній підставі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та з достовірністю встановив, що законних підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову немає.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, ст. ст. 213, 214 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, ст. ст. 233, 234 КЗпП України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав необґрунтованості позову .

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року змінити й ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_3 до Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_7, про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Ширяївської селищної ради від 25 червня 2010 року №35, поновлення на попередній роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити з підстав необґрунтованості позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький