Справа № 369/9273/15-ц
Провадження № 2/369/3877/15
28.12.2015 рокуКиєво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі Дуплій Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, -
На час подання позову відповідач перед позивачем свої зобов'язання не виконав, чим порушує права позивача.
Просив суд в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 30 січня 2008 року в розмірі 237 007,21 грн., звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб: марка Ssang Yong, модель Actyon, рік випуску 2008, колір сірий, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, шляхом визнання права власності на автомобіль за ОСОБА_1; судові витрати покласти на відповідача.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечує.
У судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представник ПАТ «УкрСиббанк» не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Заочним рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 28 травня 2013 року було по цивільній справі за №1701/2677/12 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 стягнуто на користь Банку 207382,01 грн. заборгованості за кредитом та 2073,82 грн. судових витрат.
23 червня 2014 року між ТОВ «Оптимум Фактор» та ОСОБА_1 був укладений договір про відступлення права вимоги №23-06/14.29, відповідно до якого сума заборгованості складає 237007,21 грн.
Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Як вбачається з положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
23 червня 2014 року позивачем на адресу ОСОБА_2 направлено вимогу про сплату заборгованості, однак дана вимога виконана ним не була.
За ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави.
Договором передбачено, що з метою задоволення своїх вимог заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадках порушення заставодавцем якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором. При цьому звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя, в тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені застоводавця, визнання права власності на предмет застави.
З врахуванням зазначеного, суд задовольняє позовні вимоги про звернення стягнення на майно шляхом визнання права власності.
У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавия (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
У листі Верховного Суду України від 01 лютого 2015р. «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» вказано, що відповідно до роз'яснень Верховного Суду України (узагальнення) та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (п.39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5), якщо в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі передбачений такий спосіб звернення стягнення, як набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель на підставі ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Ця позиція підтримується практикою Верховного Суду України (постанови: від 26 грудня 2011 р. у справі № 3-139гс11/33/14; від 11 грудня 2013 р. у справі № 6-124цс13). При цьому резолютивна частина судового рішення повинна містити формулювання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.
Враховуючи викладене та те, що Договором сторони погодили, що даний спосіб звернення стягнення на заставлене майно, тому вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 16, 526, 527, 530, 590, 652 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст. ст. 57-64, 208-223, 224, 226 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуто Києво - Святошинським судом Київської області за письмовою заявою відповідачів протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Н.С. Пінкевич