Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Буцяка З.І., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання: Коробчук А. М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на заочне рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2006 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державна виконавча служба в Костопільському районі про припинення права на частку у спільному майні та про визнання права власності на цю частину майна,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2006 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_9 виконавча служба в Костопільському районі про припинення права на частку у спільному майні та про визнання права власності на цю частину майна задоволено.

Виділено із спільної сумісної власності ? частину квартири АДРЕСА_1, належну ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5, припинивши право власності ОСОБА_5 на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати по справі в сумі 1215,00 гривень.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 вказують на його незаконність, оскільки судом порушено норми процесуального права так як належним чином не повідомлено відповідачів та їх представників про час та дату розгляду справи.

Вказують, що оголошення про виклики відповідачів до суду мало бути опубліковане в газеті «Урядовий курєр», оскільки на 2006 рік не було затверджено офіційного переліку місцевих засобів масової інформації, у яких друкуються такі оголошення, зокрема «Вісті Рівненщини».

Вказує про порушення судом норм матеріального права, оскільки виділивши позивачу частку в спільному майні не було витребувано висновок експерта про можливість такого виділення з врахуванням вартості спірної квартири, та не враховано зауваження відповідачів щодо можливих варіантів розподілу спірної квартири.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В запереченні на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду законне та обгрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду рівненської області від 24 листопада 2015 року залучено до участі в справі в якості правонаступників померлого ОСОБА_5 його матір ОСОБА_10 та дочку ОСОБА_2.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судове рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Як вбачається з позовної заяви, вимоги про визнання права власності та припинення права ОСОБА_5 на ? частину належної йому квартири АДРЕСА_2 позивач обґрунтовував тим, що останній має борг в сумі 52 766 грн., який не погашає, іншого майна, крім частки у спільній частковій власності, на яке може бути звернуте стягнення на погашення цього боргу не має.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що набуття позивачем права власності та припинення права власності на ? частину квартири, що належить відповідачеві ОСОБА_5, є правомірним, оскільки підстави такого набуття передбачені законом.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.

Відповідно до статті 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 ЦК України.

Проте кредитором ОСОБА_4 такого позову про виділ частки із спільного майна у натурі для звернення стягнення у даній справі не предявлено. Проте суд, в супереч вимог ст. 11 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог та виділив із спільної сумісної власності ? частину квартири АДРЕСА_1, належну ОСОБА_5.

Положеннями статті 366 ЦК України визначено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Таким чином, закон надає кредитору право звернути стягнення на частку боржника у майні, що є у спільній частковій власності шляхом переведення на кредитора прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку тільки за наявності в сукупності таких юридичних фактів у наступній послідовності: 1)У боржника недостатньо іншого майна, на яке може бути звернено стягнення. 2)Якщо неможливо виділити частку боржника із спільного майна чи є заперечення інших співвласників проти цього, кредитор має право вимагати від боржника продажу його частки з направленням виторгу на погашення боргу. 3)За наявності всіх вищевказаних обставин, якщо боржник за вимогою кредитора відмовився продавати свою частку в спільному майні, або боржник продавав свою частку, але співвласники її не придбали, тільки тоді кредитор може перевести на себе права та обов'язки співвласника-боржника.

Доказів про те, що ОСОБА_4 пред'являв вимоги до відповідача про продаж належної йому частки і останній від цього відмовився, позивачем не подано і на такі обставини він не посилався.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку проте, що предявлений позивачем позов не відповідає способу захисту цивільних прав, оскільки не доведено обставин, які б свідчили про порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст..ст.366 370 ЦК України колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2006 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 правонаступниками якого стали ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_6 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_9 виконавча служба в Костопільському районі про припинення права на частку у спільному майні та про визнання права власності на цю частину майна відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді