Номер провадження: 22-ц/785/8491/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комаровська Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого Комаровської Н.В.,

Суддів Гончаренко В.М., Короткова В.Д.,

З участю секретаря Абалдової О.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення індексу інфляції, пені та нарахованих відсотків від простроченої суми боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 03.08.2015р.,-

в с т а н о в и л а:

26.01.2015р. ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення індексу інфляції, пені та нарахованих відсотків від простроченої суми боргу.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те,що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11.10.2013р. стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договорами позики на загальну суму 115826,37грн.

22.11.2013 р. державним виконавцем першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Під час виконання рішення суду ОСОБА_3 погасив 13000 грн., залишок боргу складає 102826,37 грн.

Строк заборгованості ОСОБА_3 по сплаті їй суми боргу складає 15 місяців з моменту ухвалення рішення до моменту подання позовної заяви.

Розмір суми інфляції з простроченої суми за період з 12.10.2013р. по 15.01.2015р. складає 27926,28 грн.,розмір процентів річних від простроченої суми складає 4245,82 грн ., розмір пені складає 26925,43 грн.,які позивач просила стягнути з відповідача.

Справа розглянута у відсутність сторін,відповідач надав письмові заперечення.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 03.08.2015р. позов задоволений.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить про скасування рішення,мотивуючи тим,що суд порушив норми матеріального та процесуального права,а також в якості доводи апеляційної скарги не погоджується із ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 03.08.2015р. про відмову в зупиненні провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,розглянувши матеріали справи,перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та заявлених вимог,колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

При розгляді справи судом встановлено,що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.10. 2013 р. частково задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договорами позики та відшкодування моральної шкоди.

Зазначеним рішенням суду з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто за договором позики від 07 .05.2012 р. борг в сумі 33000 грн., за договором позики від 04 .09. 2012 р. борг в сумі 11679,57 грн., за договором позики від 24.01. 2013 р. борг у сумі 70000 грн.Загальна сума стягнення складає 115826,37 грн.

22.11.2013 р. старшим державним виконавцем першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №522/11429/13-ц від 08.11.2013 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошової суми 115826,37 гривень.

За поясненнями ОСОБА_2 в період примусового виконання рішення суду за період з вересня 2014р. по грудень 2014р. ОСОБА_3 повернув 13000 грн.,залишок боргу на цей час склав 102826,37 грн.

Відповідач ОСОБА_3 не заперечував проти повернення ним 13000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правової позиції Верховного Суду України,висловленої в постанові від 01.10.2014р.,за змістом цієї норми закону ( ч.2 ст.625 ЦК України) нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стягуючи з ОСОБА_3 три проценти річних в сумі 4245,82 грн. ,суд обгрунтовано виходив з вказаної норми матеріального права та розрахунку ,наданого позивачем ОСОБА_2,відповідно до якого за період з 11.01.2013р. по 30.09.2014р. сума 3% річних складає : 115826,37 грн. х 3% /100% / 365 дн. х 351 день =3341,51 грн.,за період з 01.10.2014р. по 15.01.2015р. 3% річних складають: 102826,37 грн. х3%/100%/365 дн.х 107 днів = 904,31 грн.,а всього 4245,82 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції в сумі 27926,28 грн.,суд не врахував,що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні.

При цьому офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, визначення в договорі грошових зобов'язань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обгрунтування вимог, пов'язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11.10.2013р. позика ОСОБА_2 надавалась ОСОБА_3 в доларах США, євро та гривнях,що підтвердила ОСОБА_2 в засіданні судової колегії.

Разом з тим, позивач просила стягнути індекс інфляції стосовної всієї суми боргу,не виділивши із розрахунку ті суми позики,які передавались ОСОБА_3В в національній валюті гривнях.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає,що суд безпідставно застосував індекс інфляції до всієї суми боргу ,задовольнивши в цій частині позовні вимоги ОСОБА_2

Стягуючи на користь ОСОБА_2 суму пені в розмірі 26925,43 грн.,суд виходив із ст.3 Закону «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових забов*язань»,який передбачає,що розмір пені,передбачений статтею 1 сказаного Закону,обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ,що діяла у період,за який сплачується пеня.

З таким висновком погодитись неможна,оскільки зазначений закон регулює договірні відносини між платниками та одержувачами грошових коштів,якими є підприємства,установи та організації незалежно від форм власності та господарювання,а також фізичні особи- суб*єкти підприємницької діяльності.

Правовідносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникли як між фізичними особами,регулюються статтею 1048 ЦК України, і на ці правовідносини не розповсюджується дія Закону ««Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових забов*язань».

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). ".

Відповідно до ст. 611 ЦК неустойка визнається однією з санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Згідно зі ст. 614 ЦК стягнення неустойки з боржника проводиться у випадку винності його поведінки

З матеріалів справи вбачається,що сторони,укладаючи договори позики,не узгодили питання застосування штрафних санкцій в вигляді пені за порушення забов*язання,тому підстави для задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення пені на підставі Закону «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових забов*язань» відсутні.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення чи неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи,що суд,вирішуючи спір, неправильно застосував вищезазначені норми матеріального права, ,рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення індексу інфляції та пені з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Судова колегія не погоджується з доводом апеляційної скарги про те,що ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 03.08.2015р. необгрунтовано відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики,оскільки справу за позовом ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції,пені та 3% річних можливо було вирішили до розгляду іншої справи.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.2,309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України,колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовільнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 03.08.2015р., скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфексу інфляції та пені і в цій частині ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 індексу інфляції в сумі 27926,28 грн. та пені в сумі 26925,43 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243,60 грн.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 03.08.2015р. залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В.Комаровська

Судді: В.М.Гончаренко

ОСОБА_4