Справа № 484/3242/15-ц
Провадження № 2/484/1423/15 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2015 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Панькова Д.А

секретаря судового засідання Панчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, вчиненого 01.11.2005 року та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, що розташовані за адресою м. Первомайськ Миколаївської області, вул. Кренкеля 13.

Мотивуючи свої вимоги вона зазначила, що у 2005 році позивач та відповідач домовились між собою з приводу купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, що розташований по вул. Кренкеля, 13, м. Первомайськ. Зясувавши всі істотні умови, позивачка сплатила відповідачу повну суму за купівлію 1/2 частини будинку - 2500 доларів США.

На підтвердження цього правочину відповідач надала розписку про те, що отримала гроші за 1/2 частинну будинку, в присутності двох свідків. Також в даній розписці відповідач гарантувала, що оформить документи належним чином протягом місяця, проте і до сьогодні так і не виконала свого зобовязання, що створює позивачу перешкоди в розпорядженні майном та порушує її права та інтереси.

Позивачка вважає, що вказаний договір є дійсним, оскільки вона сплатила відповідачу повну суму за спірну половину будинку, а відповідач в свою чергу, передала позивачу дану половину будинку у користування та володіння.

Крім того позивачка не може оформити право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування спірної половини будинку, оскільки дана земельна ділянка приватизована ще у 1993 році, підтвердженням чого є державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0945 га. для обслуговування житлового будинку, виданого 02.10.1993 року № 484 на імя ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

У 1996 році ОСОБА_6 подарувала, належну їй на той момент, 1/2 частини житлового будинку ОСОБА_3 (договір дарування від 21.10.1996р. № 3-3037) без зазначення в договорі земельної ділянки як окремого обєкта договору (хоча вже тоді ділянка була приватизована). Таким чином відповідач оформила на себе тільки 1/2 частину житлового будинку, без землі. Пізніше відповідач продала 1/2 частину будинку позивачу, також без земельної ділянки, оскільки відповідач не оформлювала її на себе, що в результаті призвело до унеможливлення переоформлення права власності на 1/2 частину земельної ділянки на імя позивача.

Позивачка вважає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України до позивача перейшло право власності на 1/2 частини земельної ділянки.

У звязку із вищевикладеним, позивачка звернулась до суду із даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов. Уточнив, що на його думку визнавати договір купівлі-продажу дійсним немає необхідності, а тому просив лише про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину будинку та земельної ділянки.

Відповідачка в судове засідання не зявилась, проте надала суду нотаріально посвідчену заяву з проханням слухати справу за її відсутності, в якій зазначила, що позов вона визнає у повному обсязі.

Судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4, яка є спадкоємицею ОСОБА_5, іншого співвласника будинку, і яка не заперечувала в судовому засіданні проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Судом встановлено, що 01.11.2005 року ОСОБА_3 домовилась із ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 продає позивачці належну їй на праві власності 1/2 житлового будинку що розташований за адресою м. Первомайськ Миколаївської області, вул. Кренкеля 13 за 2500 доларів США. На виконання цієї домовленості ОСОБА_1 передала ОСОБА_7 обумовлену суму, а ОСОБА_7 в свою чергу передала ОСОБА_1 ключі від будинку.

Сторони домовились в подальшому укласти договір купівлі-продажу належним чином та посвідчити його нотаріально, проте до теперішнього часу так і не зробили цього.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Оскільки судом встановлено, що правочин купівлі-продажу житлового будинку, на який посилається позивачка, є неукладеним, то і підстав для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину вказаного будинку немає.

Приймаючи до уваги викладене, так само немає підстав і для застосування положень ч. 1 ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину земельної ділянки під будинком, оскільки право власності на будинок так і не перейшло до позивачки.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, що розташовані за адресою м. Первомайськ Миколаївської області, вул. Кренкеля 13 - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, а якщо було подано, то після перегляду справи судом апеляційної інстанції, в разі якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційну скаргу може бути подано протягом 10 днів після проголошення рішення всіма учасниками процесу до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя: