Справа № 368/556/15-ц
Провадження № 2/368/231/15
Рішення

іменем України

"02" липня 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюта Т.Є.

при секретарі Мозгова Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання недійсними частини договору та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 29.10.2014 року між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в особі представника ОСОБА_2, яка діяла на підставі Довіреності №10 від 30.09.2013 року, було укладено договір фінансового лізингу № 01/14-00324. Па підставі заяви ОСОБА_1 вх. №1766 від 19.11.2014 року Договір фінансового лізингу №01/14-00324 від 29.10.2014 року було розірвано.

Листом №1107 від 03.12.2014 р. відповідач зазначив, що згідно умов договору, а саме відповідно до п.10.11 договору у якому визначено: «У випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок Лізингодавця авансового платежу Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору Лізингоодержувачу не повертається.», отже, по умовам Договору сплачена ОСОБА_1 комісія за організацію в розмірі 34000.00 грн. не повертається взагалі, авансові платежі будуть повернуті в розмірі 35000.00 грн. 09.12.2014 року. А тому просить визнати недійсними частини договору та стягнути кошти.

В судовому засіданні позивачка та представник позивачки позов підтримали. Позивачка пояснила, що згідно реклами вирішили придбати трактор вартістю 170 тис.грн. в м.Полтава. Коли з чоловіком приїхали в офіс, то їм дали рахунки щоб вони заплатили частину грошей за трактор. Після того як заплатили по рахунку комісію за організацію 34тис.грн. та аванс 50000 грн., знову повернулись до офісу, де підписали договір. Під час підписання договору, вона його не читала, прочитала тілдьки вдома. Коли зателефонували в офіс в м.Київ, то сказали що вартість трактора становить 340 тис.грн. Договір прийому-передачі трактора не підписували, так як трактор їм не доставили, на телефонні дзвінки не відповідали, а тому 19.11.2014 року договір розірвали. Їй повернуто 35тис.грн.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином, надіслав заперечення і просить в позові відмовити з слідуючих підастав. Дійсно між ними було укладено Договір з відповідними додатками до нього, які є його невід'ємною частиною. Позивачем після укладення Договору було сплачено комісію за організацію в розмірі 34 000 грн. та авансовий платіж 50 000 грн. На підставі заяви Позивача від 19.11.2014 р. Договір було розірвано. На виконання умов Договору, а саме п. 10.1 1.. 1 Позивачу з вирахуванням 30% штрафу з авансового платежу було повернуто 35000грп.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Відповідно до п. 10.11 Договору лізингу у випадку розірвання даного договору Лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок Лізингодавця авансового платежу. Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30% від сплаченої суми авансових платежів. У такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Пунктом з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Отже, законодавством про фінансовий лізинг чітко передбачено порядок, умови та наслідки розірвання договорів фінансового лізингу лізингоодержувачами в односторонньому порядку, тобто законодавством передбачена можливість відмовитись від правочину в разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору, а саме лише у разі затримки передачі товару в користування, в інших випадках сторони мають обов'язково кср) ватись умовами доі'овору.

Вбачається, що відповідно до п. 10.11 Договору лізингу у випадку розірвання даного договору Лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок Лізингодавця авансового платежу. Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30% від сплаченої суми авансових платежів. У такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 29.10.2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в особі представника ОСОБА_2, яка діяла на підставі Довіреності №10 від 30.09.2013 року, було укладено договір фінансового лізингу № 01/14-00324.

Відповідно до Договору позивачкою було сплачено комісію за організацію, в розмірі 34000 грн. та аванс 50000 грн.

Па підставі заяви ОСОБА_1 вх. №1766 від 19.11.2014 року Договір фінансового лізингу №01/14-00324 від 29.10.2014 року було розірвано.

Листом від 19.11.14 року було внесено прохання про не застосування штрафних санкцій за вищевказаним договором , оскільки ОСОБА_3 вважає, що п.п. 10.11, 10.12, договору фінансового лізингу № 01/14-00324 від 29.10.2014 р. є таким, що порушує її права як споживача.

Листом №1107 від 03.12.2014 р. відповідач зазначив, що згідно умов договору, а саме відповідно до п.10.11 договору у якому визначено: «У випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок Лізингодавця авансового платежу Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору Лізингоодержувачу не повертається», отже, по умовам Договору сплачена ОСОБА_1 комісія за організацію в розмірі 34000.00 грн. не повертається взагалі, авансові платежі будуть повернуті в розмірі 35000.00 грн. 09.12.2014 року.

Отже, позивачем було сплачено комісію за організацію, в розмірі 34000 грн. та аванс 50000 грн., то відповідачем з вирахуванням 30 % штрафу було повернуто лише 35000.00 гривень, а 34000 грн. за організацію договору не було повернуто взагалі.

Однак, під час підписання позивачем та відповідачем договору фінансового лізингу в договорі були зазначені умови, які порушують права позивача як споживача, а тому пункти такого договору необхідно визнати недійсними в частині порушення прав споживачів.

Дане стверджується копіями договору, листів, квитанцій.

Згідно п. 3 ст. 9 ЗУ «Про захист прав споживачів» При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Відповідно до ч.4 п. 1ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» Крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Відповідно до п.2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» Несправедливими є повернути кошти на оплату здійснену споживачем у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв»язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Виходячи з вищезазначених норм законодавства суд вважає, що п.п. 10.11. 10.12. Договору є незаконними та порушують права позивача, як споживача. Оскільки в договорі не зазначено аналогічних фінансових збитків за не виконання Договору відповідачем, що не відповідає зазначеним нормам ЗУ «Про захист прав споживачів» та вважається несправедливим.

Відповідно до п.5 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» - якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно з ч.1 ст.127 Цивільного Кодексу України - недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна, припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК УКраїни зобов"язаня має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Отже, на підставі вищевказаних законодавчих норм п.п. 10.11, 10.12 договору положення які вважаються недобросовісними та несправедливими повинні бути визнаними недійсними. Проте, визнання цих пунктів Договору недійсними не має наслідку визнання недійсним Договору в цілому.

Відповідно до ч. 9 ст. 18 ЗУ « Про захист прав споживачів» - якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитки, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем), у зв»яку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності.

Тому, зважаючи на неправомірність зазначених вище пунктів Договору, суд

вважає справедливим повернення відповідачем коштів, утриманих за п.п. 10.11, 10.12 Договору у розмірі 15000 грн.

Згідно п. 1 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів»- Судовий захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Оскільки листом №1780 від 27.02.2015 року Відповідач відмовив у визнанні п.п. 10.11, 10.12 несправедливими та поверненні коштів зарахованих у вигляді штрафу в розмірі 30 % від суми авансу, а саме 15000 грн. , то суд вважає за необхідне стягнути дану суму з відповідача.

Згідно п. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» - При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи принцип розумності та справедливості суд вважає, що на відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у моральних переживаннях зв"язку з несправедливо утриманим штрафом, на користь позивачки слід стягнути відповідача 5000 грн.

А тому позов слід задоволити визнати недійсним п.10.11 Договору фінансового лізингу №01/14-00324 від 29.10.2014 року ( у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок Лізингодавця авансового платежу, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору Лізингоодержувачем повертається) укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в особі представника ОСОБА_2 Визнати недійсним п.10.12 Договору фінансового лізингу №01/14-00324 від 29.10.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс». Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_1 15000 грн. Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

ТАк як позов задоволено, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, що відповдає вимогам ст.88 ЦПК УКраїни.

Враховуючи викладене, керуючись ст.60,9,212,213,214,215,218 ЦПК України, ст.22,23,127, 509 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів" суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати Вихзнати недійсним п.10.11 Договору фінансового лізингу №01/14-00324 від 29.10.2014 року ( у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок Лізингодавця авансового платежу, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору Лізингоодержувачем повертається) укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в особі представника ОСОБА_2

Визнати недійсним п.10.12 Договору фінансового лізингу №01/14-00324 від 29.10.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс».

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_1 15000 грн.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення набуває законної сили відповідно до ст. 223 ч.1 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів.

Суддя: Т. Є. Іванюта