Ухвала

іменем україни

19 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Коротуна В.М., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківського області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь недораховану заробітну плату у сумі 1 067 грн 68 коп. та на відшкодування моральної шкоди - 3 тис. грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що із 01 липня 1998 року він працював у відповідача експедитором відділу координації закупівель та постачання Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі - ПАТ «Укртелеком»). Крім того, він працював за сумісництвом та отримував доплату за професією вантажника у розмірі 24 % від посадового окладу, заяву про суміщення професії вантажника написав 01 жовтня 2014 року. У жовтні, листопаді та грудні 2014 року він виконував вантажно-розвантажувальні роботи, а доплата за сумісництво була здійснена лише до 15 жовтня 2014 року. 20 січня 2015 року він був звільнений з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників. Згодом йому стало відомо про наказ від 01 жовтня 2014 року «Про встановлення доплат за виконання додаткової роботи» на період із 01 жовтня 2014 року до 15 жовтня 2014 року. Але його із цим наказом не ознайомлювали, протягом жовтня - грудня 2014 року він виконував вантажно-розвантажувальні роботи, їздив у відрядження. Зазначив, що факт виконання робіт підтверджується належно оформленими відрядженнями, а також показаннями свідків. Розмір заробітної плати, яка повинна бути йому нарахована та виплачена, склав за жовтень - 169 грн 15 коп., за листопад - 389 грн 04 коп. і за грудень - 389 грн 04 коп. Невиплата цих сум вплинула на розмір вихідної допомоги у сумі 389 грн 04 коп. Таким чином, всього йому повинно бути виплачено 1 336 грн 27 коп., а за відрахуванням видатків та зборів - 1 067 грн 68 коп. Невиплата сум завдала йому моральної шкоди, розмір якої оцінив у 3 тис. грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківського області від 15 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості зазначених позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факту виконання робіт за сумісництвом після 15 жовтня 2014 року.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи позивача, а саме: показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не можуть бути прийняті судом як належні докази, вони є сумнівними; під час розгляду справи він довів належними та допустимими доказами факт виконання додаткових робіт вантажника за сумісництвом; суди не надали належної оцінки як доказу його поясненням, як свідка, висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківського області від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

В.М. Коротун

І.К. Парінова