Ухвала

іменем україни

27 листопада 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Писана Т.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», третя особа - Львівська міська рада, про припинення права користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені ст. 141 ЗК України.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЗК України припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу.

За змістом ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до вимог ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

За змістом статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні правові підстави для припинення Львівською обласною клінічною психіатричною лікарнею права користування земельною ділянкою, площею, 00954 га, яка перебуває у її постійному користуванні відповідно до державного акта на право постійного користування від 04 березня 1995 року. Відповідач, як належний землекористувач, згоди на добровільне вилучення у нього зазначеної земельної ділянки не надавав, а правові підстави для примусового її вилучення, передбачені земельним законодавством, відсутні. Крім того, таке вилучення без згоди землекористувача вирішується у судовому порядку у випадку необхідності її вилучення для суспільних та інших потреб і лише за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Переглядаючи законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги, що відповідачем внаслідок відмови у дачі згоди на припинення його права користування на земельну ділянку, площею 0,0954 га, чиняться перешкоди позивачу у зверненні до відповідного органу місцевого самоврядування для подальшого оформлення права користування цією земельною ділянкою на умовах оренди, оскільки питання оренди земельної ділянки вирішується відповідно до положень Закону України «Про оренду», а не шляхом пред'явлення позову до належного землекористувача, яким є відповідач, про припинення права користування земельною ділянкою.

Встановлено, що місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», третя особа - Львівська міська рада, про припинення права користування земельною ділянкою.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.О.Писана