АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7798/15 Головуючий 1 інстанції Задорожня А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Коровіна С.Г.

при секретарі Чабан А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПавлухіноїТави Іванівни про визнання недійсним заповіту, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора.

В обгрунтуваннясвоїх вимог посилалася на те, що вона народилася 14.04.1980 року в м. Харкові в сімї ОСОБА_5 та ОСОБА_6 У звязку з тим, що батько зловживав алкогольними напоями шлюб між її батьками був розірваний. Після розірвання шлюбу в 1983 році вона разом з матірю переїхали до м. Суми, а батько залишився проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1, разом зі своєю матірю - ОСОБА_7 Приблизно в 1987-1988 p.p. її батько отримав черепно-мозкову травму в ДТП, у звязку з чим перебував на стаціонарному лікуванні в 4-й міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної допомоги, де йому проводили операцію з трепанацією черепа. Після лікування йому була надана 2-га група інвалідності. Мешкаючи в м. Суми вона часто приїздила до батька і бабусі в м. Харків на канікули. В 1996 році, після закінчення Сумського СПТУ-12, вона поїхала до батька в м. Харків, влаштувалася там на роботу та проживала разом з батьком і бабусею. Але через зловживання батьком алкогольними напоями та неадекватну поведінку, вона вимушена була звільнитися з роботи та повернутися до м. Суми. Пізніше, від своєї бабусі, їй стало відомо, що батько, після отриманої травмами голови та через схильність до зловживання алкогольними напоями перебував на обліку та лікувався у психіатра. Періодично бабуся лікувала його від алкоголізму. 13.07.2014р. родичі з м. Харкова повідомили її, що батько 28.06.2014р. потрапив до лікарні і він у тяжкому стані. 14.07.2014р. вона приїхала до м. Харкова, де в 4-й міській клінічній лікарні відвідала батька, який, на її погляд, перебував у тяжкому, пригніченому стані, реакції у нього були уповільнені. Спілкування з батьком в лікарні відбувалося в присутності відповідачки, яка явно мала вплив на його волю та постійно підказувала йому, що їй говорити. Від лікарів їй стало відомо, що у батька тяжка стадія онкологічного захворювання. Тоді ж від родичів їй стало відомо про існування заповіту, який батько склав на імя ОСОБА_4 Вважала, що хворобливий стан, з урахуванням попередньої операції на мозку та лікування у психіатра, а також постійного зловживання алкоголем, негативно вплинули на здатність батька в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент посвідчення заповіту.

В судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на задоволенні позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважала, що жодних підстав для визнання заповіту недійсним немає.

Представник третьої особи - Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився. 06.10.2014р. завідувач нотаріальної контори подала до суду заяву, в якій просила судовий розгляд проводити за відсутності їхнього представника.

Третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно, заперечень проти позову не надала.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Посилається на незаконність,необгрунтованість рішення, неповне та неправильне встановлення обставини, що мають значення для справи, та таке, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом безпідставно не були взяті до уваги надані нею докази та пояснення.

Колегія суддів, вислухавши судцю - доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними визначенні ст. 225 ЦК України. Частинами, 1,2 цієї статті встановлено, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч.І ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Судом встановлено, що 03.07.2014 року ОСОБА_5 було складено заповіт, яким він своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося, і все те, що буде належати йому день смерті і на що він згідно за законом буде мати право, заповів ОСОБА_4 Свою дочку - ОСОБА_1, свою тітку - ОСОБА_8 та свою тітку ОСОБА_9 він позбавив права на спадщину.

Даний заповіт було посвідчено ОСОБА_3, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області та зареєстровано в реєстрі за №153.

24.07.2014 року ОСОБА_5 помер.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Частиною 2 статті 1257 ЦК України встановлено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №493 від 04.06.2015р. у ОСОБА_5 за життя ознак психозу та слабоумства не виявлялося, на момент складення заповіту 03.07.2014р. виявлялися ознаки стійкого хронічного психічного розладу в формі синдрому залежності від алкоголю. За своїм психічним станом ОСОБА_5 в період часу, який відноситься до складення заповіту 03.07.2014р. був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Як убачається з довідок від 22.01.2015р. №514 та 04.03.2015р. №1692, виданої КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер», ОСОБА_5 перебував на диспансерному обліку з 04.2001р. по 10.2014р. з діагнозом - синдром залежності від алкоголю.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 03.12.2012р., ОСОБА_5 була встановлена 3-тя група інвалідності.

Згідно довідки від 22.01.2015р. КЗОЗ «Обласний психоневрологічний диспансер», ОСОБА_10 за останні 5 років за медичною допомогою не звертався.

Як убачається з характеристики, складеної ДІМ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_11, ОСОБА_5 характеризувався задовільно, скандалів та сварок не допускав. Компрометуючими матеріалами по відношенню до ОСОБА_5 вони не володіють

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили , що ОСОБА_5 не був помічений у зловживанні алкоголем. Жодних проблем стосовно психічних розладів у нього також не було. Свідок ОСОБА_14 також показав, що ОСОБА_5 приймав участь у виховані його сина. Також ОСОБА_5 працював таксистом.

Свідок ОСОБА_15, яка є матірю позивача та колишньою дружиною ОСОБА_5, пояснила, що останній раз бачила ОСОБА_5 2012 році. Всі інші обставини їй відомі зі слів доньки.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що позивачем, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -