Справа № 159/4925/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Миронюк М.Г.
Провадження № 22-ц/773/1761/15 Категорія: 39 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Грушицького А.І.,

суддів: Федонюк С.Ю., Овсієнка А.А.,

при секретарі Лимарю Р.С.,

з участю представника позивачів ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Білинської сільської ради Ковельського району Волинської області про визнання заповіту нікчемним та застосування наслідків нікчемності правочину за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2015 року в позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Білинської сільської ради Ковельського району Волинської області про визнання заповіту нікчемним та застосування наслідків нікчемності правочину відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив апеляційну скаргу.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Білинська сільська рада Ковельського району Волинської області подала до суду письмову заяву, в якій просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, розгляд справи проводити за відсутності її представника.

Заслухавши пояснення представника позивачів ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що підстав для визнання заповіту нікчемним та застосування наслідків нікчемності правочину немає.

Висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є синами ОСОБА_5 (а.с. 13, 14).

24 вересня 2013 року ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчено секретарем Білинської сільської ради Ковельського району Волинської області та зареєстровано в реєстрі за № 288, відповідно до якого ОСОБА_5 належне їй майно заповіла ОСОБА_2 (а.с. 15).

Того ж дня секретарем Білинської сільської ради Ковельського району Волинської області посвідчено довіреність, якою ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_2 діяти від її імені з питань оформлення правоустановчих документів на належні їй земельні ділянки, житловий будинок та господарські споруди, які знаходяться на території Білинської сільської ради (а.с. 52).

ОСОБА_5 померла 27 лютого 2015 року (а.с. 12).

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Як правильно встановлено судом першої інстанції заповіт складено особою із повною цивільною дієздатністю, а отже, особою яка мала право на заповіт. Заповіт складений з додержанням вимог щодо його форми та посвідчення.

Рішенням Білинської сільської ради Ковельського району Волинської області від 18 листопада 2010 року № 1/4 «Про обрання секретаря сільської ради» ОСОБА_6 обрано секретарем Білинської сільської ради (а.с. 22).

Рішенням Білинської сільської ради Ковельського району Волинської області від 26 грудня 2011 року № 48 «Про призначення посадової особи із вчинення нотаріальних дій» призначено відповідальним за вчинення нотаріальних дій по Білинській сільській раді секретаря сільської ради ОСОБА_6 (а.с. 23).

Отже, заповіт посвідчено повноважною особою органу місцевого самоврядування відповідно до ст. 1251 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обовязковою.

Проте заповіт посвідчено посадовою особою органу місцевого самоврядування (ст. 1251 ЦК України), а не іншою посадовою, службовою особою, перелік яких наведено у ст. 1252 ЦК України, тому заповіт міг бути посвідчений при свідках лише за бажанням заповідача.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1248 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Проте, позивачі не надали в суд належних та допустимих доказів того, що заповідач через фізичні вади не могла сама прочитати заповіт.

Не бере до уваги суд покликання позивачів на Порядок посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 419, оскільки даний нормативно-правовий акт регулює порядок посвідчення заповітів посадовими особами, визначеними у ст. 1252 ЦК України.

Відповідно до п. 1.4 розділу III «Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036 заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Положення вищевказаного Порядку додержані при посвідченні заповіту, оскільки заповіт складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача, підписаний заповіт особисто заповідачем. Заповіт записано зі слів заповідача за допомогою загальноприйнятих технічних засобів при цьому у тексті заповіту наявна відмітка про прочитання заповідачем заповіту вголос та власноручне підписання перед підписом.

Отже, позивачами не доведено належними та допустимими доказами нікчемність заповіту відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України.

Доводи позивачів щодо недійсності заповіту з підстав відсутності вільного волевиявлення заповідача можуть бути підставою для предявлення в суд позову про визнання заповіту недійсним як оспорюваного правочину (ч. 3 ст. 215, ч. 2 ст. 1257 ЦК України), проте не можуть бути підставою для встановлення нікчемності правочину, оскільки законом передбачений виключний перелік відповідних підстав (ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 1257 ЦК України).

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, що перевірені в апеляційному суді, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не є підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді