АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернулась у листопаді 2014 року.

Зазначала, що 30.11.2013 року відбулось залиття належної їй квартири АДРЕСА_1 з вини відповідача, як власника вищерозташованої квартири АДРЕСА_4. Оскільки відповідач відмовляється відшкодувати завдані матеріальні збитки в добровільному порядку, просила суд стягнути з останнього на її користь матеріальна шкоду в розмірі 10 563,57 грн. та моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 10 563,57 грн., в порядку відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29.12.1999 року.

30.11.2013 року сталося залиття вищезазначеної квартири.

Факт залиття підтверджується актом №б/н ЖЕД-205 від 02.12.2013 року з якого вбачається, що була залита кухня - 7,8 м.2 стеля, поліпшене клейове фарбування та залита електропроводка.

Залиття сталося внаслідок засмічення кухонного стояка з вищерозташованих квартир АДРЕСА_4 і АДРЕСА_3.

Звертаючись до суду позивач стверджувала, що залиття її квартири відбулось шляхом потрапляння холодної води зі стелі приміщення кухні квартири АДРЕСА_2 - з вищерозташованої квартири АДРЕСА_4, власником якої є відповідач, внаслідок чого було пошкоджено підвесну стелю, стіни та електропроводку на кухні.

Допитаний в судовому засіданні свідок, співробітник ЖЕД-205, який проводив огляд квартири, ОСОБА_6 пояснив, що затоплення квартири позивача відбулось з вищерозташованої квартири АДРЕСА_4. Ним було зазначено, що в квартирі АДРЕСА_4 сифон, що встановлений в каналізаційну труду закріплено не герметично, внаслідок чого вода могла потрапляти на підлогу що могло спричинити затоплення квартири позивача.

Згідно кошторису №23/02 від 16.02.2015 року на демонтаж та улаштування підвісної гіпсокартонної стелі у квартирі АДРЕСА_2, складеного ТОВ «Лайфбуд», загальна вартість відновлювального ремонту становить 10 390,41 грн.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції прийшов до висновків про наявність правових підстав для встановлення факту залиття квартири з вини власника квартири АДРЕСА_4, яка належить відповідачу, оскільки останнім не доведено, що шкоди завдано не з його вини та визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди в сумі 10 563,57 грн. та моральної в розмірі 2 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов'язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Залиття квартири АДРЕСА_2 30.11.2013 року з вини відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи доказати, зокрема, актом про залиття від 02.12.2013 року, показаннями свідка ОСОБА_6, поясненнями третьої особи ОСОБА_4, як власника квартири АДРЕСА_3.

В поданій апеляційній скарзі апелянт, як на підставу незаконності оскаржуваного рішення, посилається на невідповідність акту від 02.12.2013 року вимогам встановленими Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76.

Проте не відповідність форми акту про залиття зазначеним Правилам не спростовує факт залиття квартири позивача внаслідок вини відповідача та не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції і посилання апелянта на не встановлення судом першої інстанції дійсних причин залиття квартири.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України).

Саттею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Натомість відповідач не скористався своїм правом передбаченим ст. 143 ЦПК України та не звертався до суду з клопотанням про проведення експертизи з метою встановлення дійсних причин залиття та розміру завданих збитків.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У даному випадку факт залиття квартири позивача, з квартири відповідача, підтверджується зібраними у справі доказами, які не спростовані відповідачем в ході розгляду справи.

Останніми не доведено що шкода, завдана позивачу внаслідок залиття квартири, заподіяна не з його вини.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Визначаючи розмір суми відшкодування суд першої інстанції вірно виходив з наданого позивачем кошторису від 16.02.2015 року про вартість проведення відновлювального ремонту на суму 10 390,00 грн. та квитанції на суму 173,57 грн., сплаченої ЖЕД-205 за складання акту внаслідок залиття.

Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність робіт зазначених в кошторисі від 16.02.2015 року, зазначеним в акті про залиття пошкодженням колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається в матеріалів справи внаслідок подій від 30.11.2013 року відбулось залиття стелі кухні квартири АДРЕСА_2.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердив, що внаслідок залиття відбулось пошкодження підвісної стелі в кухні зазначеної квартири, що також підтверджується фотокартками наявними в матеріалах справи.

В наданому позивачем кошторисі зазначена вартість будівельно-ремонтних робіт лише по демонтажу та улаштуванню гіпсокортонної підвісної стелі в квартирі АДРЕСА_2, що повністю узгоджується з зазначеними в акті про залиття пошкодженнями.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України та роз'яснень, викладених в п. п. 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року) „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується у повному обсязі тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені противоправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Факт залиття квартири позивача, спричинив їй підвищене психологічне навантаження. Окрім того, позивач тривалий час була змушена проживати у некомфортних умовах, через що відчувала постійний дискомфорт.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частково задовольняючи позов про відшкодування моральної шкоди внаслідок залиття квартири, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що неправомірними винними діями та бездіяльністю відповідача позивачу завдано і моральну шкоду яка, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості була визначена судом в розмірі 2 000,00 грн.

Таким чином, твердження апеляційної скарги про незаконність та упередженість судового рішення матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: