АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №667/3269/14-ц Головуючий в І інстанції: Стамбула Н.В.
Провадження №22-ц/791/475/15 Доповідач: Стародубець М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця М.П.
Суддів:Ігнатенко П.Я.,
Фурман Т.Г.
секретаряЦулукіані І.О.,
за участю адвокатаДробікова Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 17 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_7 до головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області Григоренка Михайла Юрійовича, Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне підприємство «Снабресурс Плюс», про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з вказаним вище позовом, зазначаючи, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області перебували виконавчі провадження про стягнення з нього на користь ПАТ «Банк Національний кредит» грошових сум в розмірі 1 495 797,32 грн. та 567 557,02грн.

08 січня 2014 року він отримав листа від торговельної організації, з якого йому стало відомо про те, що на 21 січня 2014 року призначено прилюдні торги з реалізації належного нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_1, оцінка якого вже проведена в ході виконавчого провадження й ринкова вартість визначена в розмірі 1 477 641 грн.

09 січня 2014 року він звернувся до державного виконавця з заявою про проведення рецензування звіту про оцінку майна, однак будь-якої відповіді на це звернення не отримав.

20 січня 2014 року він повторно звернувся з заявою до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області, в якій просив зупинити проведення виконавчих дій на час здійснення рецензування і встановлення ринкової вартості майна.

Призначені на той же день прилюдні торги у зв'язку з відсутністю покупців були оголошені такими, що не відбулися.

30 січня 2014 року державним виконавець передав вищевказане нерухоме майно стягувачу ПАТ «Банк Національний кредит» в рахунок погашення боргу за ціною 1 477 641 грн., про що державний виконавець виніс постанову та склав відповідний акт.

Посилаючись на те, що визначена ринкова вартість є значно меншою від реальної вартості та суттєво відрізняється від тої, яка була визначена станом на вересень 2013 року, при цьому державний виконавець безпідставно не призначив рецензування звіту про оцінку за його заявою, у зв'язку з чим належне йому нерухоме майно було відчужено за заниженою ціною, просив суд визнати недійсним правочин, який оформлено постановою від 30.01.2014 року і актом від 30.01.2014 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме предмета іпотеки - нерухомого майна, яке складається з: будівлі транспортного цеху загальною площею 1793,2 кв.м. (літ. «Щ»), ангару (складського приміщення) загальною площею 564,1 кв.м. (літ. «Щ1»), огорожі 564 кв.м., мостіння 3842 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які були складені головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області Григоренко М.Ю. та Публічним акціонерним товариством «Банк Національний кредит».

Рішенням суду 17 лютого 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Банк Національний кредит», посилаючись на те, що суд першої інстанції неправильно визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосування, крім того безпідставно відмовив у призначенні повторної експертизи і поклав в основу висновки експертизи, які викликають сумніви в їх правильності, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, і осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив із того, що вартість нерухомого майна останнього, встановлена державним виконавцем в договорі купівлі-продажу від 30 січня 2014 року з порушенням вимог ст.ст. 54, 58 Закону України «Про виконавче провадження» і ст.ст. 43, 49 Закону України «Про іпотеку», є значно заниженою, і, як наслідок договір підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки до них суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, при невідповідності висновків суду обставинам справи та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2014 року не відбулися прилюдні торги з реалізації належного позивачу нерухомого майна, яке складається: літ. «Щ» будівля транспортного цеху, загальною площею 564,1кв.м, огорожі 564кв.м, мостіння 3843кв.м, що знаходяться по АДРЕСА_1, іпотекодержателем якого й стягувачем за виконавчим провадженням якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Національний кредит».

23 січня 2014 року останнє звернулося із заявою до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області, в провадженні якого на виконанні знаходилися виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк Національний кредит» 1495797,32 грн. та 567557,02 грн., про придбання ним в порядку, визначеному ст. 49 Закону України «Про іпотеку», зазначеного вище нерухомого майна боржника за початковою ціною.

30 січня 2014 року державний виконавець вказаного відділу Григоренко М.Ю. склав акт й виніс постанову про передачу ним майна стягувачу в рахунок погашення боргу за ціною згідно експертної оцінки 1477641 грн.

05 лютого 2014 року приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області видав стягувачу ПАТ «Банк Національний кредит» свідоцтво про те, що йому на праві власності належать зазначені раніше будівлі вартістю 1477641 грн. й на підставі певного рішення вніс відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При вирішенні спору суд першої інстанції не звернув уваги на визначений позивачем суб'єктний склад сторін у спорі, одним з яких виступає особисто державний виконавець Григоренко М.Ю., який передавав спірне нерухоме майно набувачеві в процесі виконання ним своїх службових обов'язків.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів й посадових осіб, виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Відповідальність останнього настає з визначених чинним законодавством підстав. Відповідачами у таких справах є відповідний орган ДВС, до складу якого входить державний виконавець (статті 3, 4, 11 вказаного вище Закону) та в певних випадках відповідний територіальний орган Державного казначейства України.

У спірних правовідносинах державний виконавець не може виступати стороною правочину, оскільки за нормами цивільного законодавства у разі визнання правочину недійсним настають певні правові наслідки й на винну особу може бути покладений певний обов'язок й додаткова передбачена спеціальною нормою права матеріальної відповідальності.

Крім того, місцевий суд не з'ясував, хто є власником спірного майна на час вирішення спору і чи не порушуються права та обов'язки інших осіб рішенням суду.

Натомість судом апеляційної інстанції встановлено, що після складання оскаржуваних позивачем процесуальних документів державного виконавця нотаріусом вчинена нотаріальна дія, наслідком якої є видача набувачеві правовстановлюючого документа, який підтверджує його правовий статус й право власності на цю нерухомість.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зважаючи на те, що предметом позовних вимог є визнання правочину відчуження майна недійсним без порушення питання застосування передбачених ст. 216 ЦК України наслідків, оспорення права власності нового власника майна й правовстановлюючого документа, який підтверджує цей його статус, обраний позивачем спосіб захисту щодо порушеного права власності на нерухоме майно, його порушені права не відновлює, а тому є таким, що невірно обраний.

Оскільки суд апеляційної інстанції не повноважний у визначених цивільно-процесуальним законом межах вирішувати питання щодо зміни процесуального статусу особи, яка приймає участь у справі, а також щодо притягнення до участі у справі осіб, права і інтереси яких порушуються вирішенням спору, а позивачем невірно визначений суб'єктний склад сторін у спорі й спосіб захисту порушеного права, рішення суду підлягає скасуванню, а у задоволенні позовних вимог слід відмовити саме з цих підставі. При цьому за зазначених обставин обґрунтованість заявлених позовних вимог і докази, надані на їх підтвердження чи заперечення, перевірці та оцінці судом апеляційної інстанції у визначеному процесуальним законом порядку не підлягають.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.3 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, оскільки судом допущені порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

За наслідками розгляду справи судом апеляційної інстанції з позивача на користь ПАТ «Банк Національний кредит» підлягають стягненню всі понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1827 грн. та за проведення судово-економічної експертизи в сумі 4976,64 грн., а всього 6803,64 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 27, 30, 33, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 17 лютого 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області Григоренка Михайла Юрійовича, Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне підприємство «Снабресурс Плюс», про визнання правочину недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» судові витрати в сумі 6803,64 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий _______________________ М.П. Стародубець

Судді: _______________________ П.Я. Ігнатенко

_______________________ Т.Г. Фурман