Справа № 212/9153/2012 Провадження № 22-ц/772/2344/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 47Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Жданкіна В.В., Пащенко Л.В.

при секретарі Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Вінницької міської ради, управління Держземагенства у м. Вінниці (реорганізовано в управління Держгеокадастру у м. Вінниці), Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, за участі третьої особи без самостійних вимог ДП ПАТ НВК «Світязь» - Департамент землеустрою, кадастру та геоінформаційних систем», ДП «Подільське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру», про зобовязання до вчинення дій, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 2 червня 2015 року у цій справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2011 року позивачі звернулись із вказаним позовом, який мотивували тим, що вони є власниками земельних ділянок, площами по 0,0400 га в СТ «Ромашка» масив «Пирогово-2» м. Вінниці на підставі відповідних державних актів. Дані ділянки межують з ділянкою ОСОБА_4, площею 0,0532 га, яка належить їй на підставі державного акту серії ЯБ 386927 від 03.02.2006 року. Рішенням Агрономічної сільської ради від 08.08.2001 року ОСОБА_4 надано земельну ділянку площею 0,04 га для садівництва в СТ «Ромашка». Незважаючи на рішення ради відповідачка самовільно зайняла частину ділянок, які належать позивачам, площею 0,0132 га і встановила залізобетонний паркан. Відповідно до ст.ст. 152, 212 ЗК України, ст.ст. 319, 321, 386 ЦК України та з урахуванням уточнених позовних вимог позивачі просили зобов`язати ОСОБА_4 звільнити зайняту без належних на те підстав земельну ділянку, площею 0,0056 га, що належить ОСОБА_2 згідно державного акту, шляхом знесення за її рахунок металевого паркану, який складається з бетонного фундаменту, металевих труб та металевої сітки, відповідно до додатку № 4 план-схеми до висновку судової земельно-технічної експертизи № ОС-109 від 08.07.2013 року; зобов`язати ОСОБА_4 звільнити зайняту без належних на те підстав земельну ділянку, площею 0,0013 га, яка належить ОСОБА_3 згідно державного акту, шляхом знесення за її рахунок залишків паркану, який складається з бетонного фундаменту, металевих труб та металевої сітки, відповідно до вказаного додатку № 4 план-схеми до зазначеного висновку експерта; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ 386927 від 03.02.2006 року, виданий на ім`я ОСОБА_4; зобов`язати управління Державного агентства земельних ресурсів у м. Вінниці скасувати державну реєстрацію вказаного державного акта.

Справа слухалась судами неодноразово, останнім рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 2 червня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлений позов задовольнити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 305458 від 02.03.2009 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки № 53, площею 0,0400 га, в СТ «Ромашка» масив «Пирогово-2» м. Вінниці, яка була передана йому у власність на підставі рішення Вінницької міськради від 19.09.2008 р. № 2081.

При виготовленні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3 було складено акт встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та зон обмежено здачі межових знаків під охорону на зберігання 28.12.2008 року. В акті зазначено, що встановлено межі ділянки, площею 0,0400 га для ведення садівництва, що передана ОСОБА_3, які проходять 1-2 по отвору, 2-3 по межових знаках, 3-1 по сітці. Межі в т. 2 закріплені дерев`яним кілком, інші межові знаки проходять по існуючій огорожі. Заперечень при встановленні меж не виявлено. До акту наданий план земельної ділянки ОСОБА_3 із підписами сусідів-суміжних землекористувачів ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 455345 від 03.11.2010 року ОСОБА_7 є власником земельної ділянки б/н, площею 0,0400 га в СТ «Ромашка» масив «Пирогово-2» м. Вінниці, яку придбав у ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу від 12.06.2009 року і межі земельної ділянки були встановлені межовими знаками. Разом з тим, межі не погоджувались із суміжними землевласниками, їх підписи в плані відсутні.

ОСОБА_4 є власницею ділянки № 46, площею 0,0532 га, в СТ «Ромашка» масив «Пирогово-2» м. Вінниці на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 386927 від 03.02.2006 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.09.2011 року у справі № 2-1061/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою встановлено, що при виготовленні технічної документації на земельну ділянку, площею 0,0532 га, ОСОБА_4 погодила межі земельної ділянки із сусідніми землекористувачами ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, про що зазначено в протоколі погодження (встановлення) та закріплення меж в натурі (на місцевості) від 24.01.2006 року. Межі земельної ділянки закріплені межовими знаками в кількості 4-х штук і проходять по краю металевої сітки. Даний протокол складений в присутності представника ДП «Департамент земельного кадастру та ГІС» ОСОБА_11 Претензій щодо невідповідності меж суміжні землекористувачі і землевласники не мали. Протокол був оглянутий в судовому засіданні і на підставі зібраних у справі доказів суд прийшов до висновку про порушення ОСОБА_2, ОСОБА_3 прав позивачки ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку і зобов`язав їх звільнити самовільно зайняту земельну ділянку № 46 та привести її до первинного стану шляхом знесення металевої огорожі.

Із відповіді ДП ПАТ НВК «Світязь» від 21.03.2013 року вбачається, земельна ділянка ОСОБА_4 за координатами не відповідає її фактичному місцю розташування (зміщена на 7,4 м на проїзд).

Про те, що площа та конфігурація ділянок ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, що зазначені в правовстановлюючих документах, відрізняються від площі та конфігурації земельних ділянок, які перебувають у їх фактичному користуванні, зазначено і у висновку судової земельно-технічної експертизи № ОС-109 від 08.07.2013 року і схематично зображено на схемі в додатку № 2 до висновку експертизи. Експертом було встановлено, що фактична площа земельної ділянки ОСОБА_4 становить 419 кв.м., фактична площа земельної ділянки ОСОБА_7 385 кв.м., фактична площа земельної ділянки ОСОБА_3 368 кв.м. Співставлення площ спірних ділянок проводилось згідно фактичних координат.

Встановивши вказані обставини справи, заслухавши пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_12, суд, керуючись ст. ст. 152, 158 ЗК України, дійшов вірного висновку про відмову у позові, оскільки позивачі набули права власності на вказані земельні ділянки у 2009 2010 роках, тобто після ОСОБА_4 Між ділянками позивачів та ОСОБА_4 був металевий паркан на фундаменті, який не зміщувався і по якому було встановлено межові знаки. Підстав стверджувати, що земельна ділянка, площею 0,0132 кв.м., належить позивачам, проте вона самовільно зайнята ОСОБА_4, немає. ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку в 2006 році, погодивши межі із сусідами, а позивачі у справі в 2009, 2010 роках відповідно. Разом з тим, оскільки ділянка ОСОБА_4 за координатами не відповідає її фактичному місцю розташування, і межі ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_7 також зміщені, підстав вважати, що ОСОБА_4 користується частиною ділянок, що належать на праві власності позивачам, немає. Відсутність порушення прав з боку відповідачки також було встановлена вказаним вище рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці, яким зобов`язано ОСОБА_3, ОСОБА_7 звільнити самовільно зайняту ділянку ОСОБА_4 Позивачі не довели, що їх права були порушені ОСОБА_4, тому вони не підлягають захисту в обраний ними спосіб.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не знайшли свого підтвердження, оскільки сприяння судом у всебічному і повному зясуванню обставин справи полягає в розясненні особам, які беруть участь у справі, їх прав та обовязків, попередженні про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Цих правових положень судом було дотримано. Натомість позивачі, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не довели тих обставин, на які вони посилались як на підставу своїх вимог, зокрема останніми не було доведено, що ОСОБА_4 порушила їх права.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. З огляду на дану правову норму, доводи апеляційної скарги щодо посилання судом при ухвалені оскаржуваного рішення на обставини, які були встановлені у наведеному вище рішенні Ленінського районного суду м. Вінниці, не можна також вважати обґрунтованими.

Апелянт вказав на неприпустимість взяття до уваги судом вказаного протоколу погодження меж земельної ділянки ОСОБА_4, оскільки постановою Вінницького районного суду від 22.04.2015 року скасовано відповідну постанову про відмову у порушенні кримінальної справи по факту підробки підпису у цьому протоколі. Така постанова не має преюдиціального значення, оскільки, тільки вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, є обовязковим для суду (ч. 4 ст. 61 ЦПК України), тому такі доводи слід відхилити.

Всі інші доводи зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом, однак не дають підстав для висновку про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому колегія їх відхиляє.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України вказану апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 2 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : В.В. Жданкін

ОСОБА_13