Провадження № 2/193/410/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
22 грудня 2015 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
судді Шумської О.В.
при секретарі Ратушній В. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Софіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
В С Т А Н О В И В:
Відповідач отримав під розписки грошові кошти у сумі 50 880,00 грн. для розвитку своєї господарської діяльності, тобто уклали договір позики. Розписки не мають кінцевої дати повернення боргу, відповідач зобовязувався повернути отримані гроші при першій вимозі позивача.
Позивач вказує ,що кошти у сумі 35 700,00 грн. згідно розписки від 27.12.2013 року були надані ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 шляхом використання кредитної карти АТ «Дельта Банк». На теперішній час сума кредиту у АТ «Дельта Банк» погашена. У звязку з чим позивач була вимушена сплатити не тільки заборгованість за кредитом, але й комісію та проценти у сумі 11 978,16 грн.. Заборгованість позивача перед банківською установою складає на загальну суму 47 678, 16 грн.
28 лютого 2014 року позивач звернулась з письмовою вимогою до відповідача про повернення заборгованості, але дану вимогу відповідач проігнорував, і суму боргу не надав.
Позивач та її представник у судове засідання не зявились, представник надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує.
Відповідач в судове засідання не з"явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать поштові повідомлення (а.с. 60,61), а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів.
Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі виникли грошові зобов'язання, які регулюються цивільним законодавством.
Відповідно до ст..ст.11, 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона( боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію( сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно ч 1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч 2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімума доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми (ч1ст.1047ЦК України).
Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.
Досліджуючи письмові докази по справі, судом встановлено, що між сторонами був укладений договори позики, який має письмову форму та складений в формі розписок від 18 грудня 2013 року, згідно якої було надано відповідачу грошові кошти у сумі 13 080 грн. (а.с. 5); від 27 грудня 2013 року, згідно якої було надано грошові кошти у сумі 35 700 грн. (а.с. 6), та розписка від 09 січня 2014 року ,надано грошові кошти у сумі 2100 грн. (а.с. 7) .
28 лютого 2014 року позивач зверталась до відповідача з листом про добровільне повернення всіх коштів , які були надані згідно розписок на встановлений строк до 10 березня 2014 року (а.с.9), але дану вимогу відповідач проігнорував, кошти не повернув.
Відповідно до ч 4 ст.60 ЦПК України- кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Позивачем ОСОБА_1 надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх вимог.
Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень відповідачем надано не було.
Крім того, згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст..625 ЦК України, тобто виконати грошове зобовязання з виплатою відсотків від простроченої суми, передбачених кредитним договором.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст..625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст..88 ЦПК України судові витрати, документально підтверджені, підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст..ст.5,6,8,11,60,209,212-215, 224-226 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя О.В. Шумська