У Х В А Л А

3 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко», треті особи: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» Красюк Ігор Іванович, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права власності на грошові кошти та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано право власності на грошові кошти у сумі 134 374 грн 84 коп., що еквівалентно 10 тис. доларів США, які належать ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору дарування від 29 серпня 2014 року за реєстровим № 1799, посвідченого приватним нотаріусом Адамець О.І., та фактично знаходяться на рахунку відкритому у ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО», та визнано порядок виконання судового рішення по даній справі наступним чином: вирішено зарахувати грошові кошти у сумі 134 374 грн 84 коп., що еквівалентно 10 тис. доларів США, які належать ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору дарування від 29 серпня 2014 року за реєстровим № 1799, посвідченого приватним нотаріусом Адамець О.І., на рахунок ОСОБА_4 НОМЕР_1.

Зобов'язано ПАТ АБ «Порто-Франко» подати дані ОСОБА_4 до ФГВО для віднесення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВО, в розмірі вкладу за договором банківського вкладу № 63512 від 10 січня 2014 року (разом із нарахованими відсотками станом на 12 вересня 2014 року) у сумі 5 882,26 доларів США та 10 тис. доларів США за договором дарування від 29 серпня 2014 року за реєстровим № 1799, в загальній сумі 15 452 дол.США.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 530, 629, 1060, 1061 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, застосувавши положення статті 1066 ЦК України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виходив із недоведеності позовних вимог, зазначивши, що під час ліквідації уповноважена особа ФГВО не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року суд касаційної інстанції виходив із того, що суди першої та апеляційної інстанцій не перевірили, чи звертався ОСОБА_4 до відповідача із заявою про розірвання спірного договору, й, відповідно, який порядок розірвання договору передбачено договором банківського вкладу, укладеного між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_4, і в який строк, а також відповідні дії банку, передбачені постановою Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземний валютах»; не з'ясував, чи можливе розірвання договору банківського вкладу, укладеного між банком та ОСОБА_4, у справі за позовом ОСОБА_3, яка не є стороною такого договору, тому дійшов передчасного висновку про задоволення вказаних позовних вимог. Також суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 вересня 2014 року № 79 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк» у банку було запроваджено тимчасову адміністрацію, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2014 року № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» було розпочато ліквідацію банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію, й, відповідно, не перевірили порядок задоволення вимог кредиторів банку, зокрема, чи не підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Разом з тим, вірним є висновок про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов'язання банку переоформити договір банківського вкладу та стягнення моральної шкоди, оскільки умовами оспорюваного договору такої можливості не передбачено. .

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко», треті особи: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» Красюк Ігор Іванович, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права власності на грошові кошти та зобов'язання вчинити певні дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін