Справа №461/4092/15-ц
Провадження №2/461/1170/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

02 грудня 2015 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Мисько Х.М.

при секретарі Коружинець Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника третіх осіб ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, треті особи: Галицька районна адміністрації Львівської міської ради, Орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, треті особи: Галицька районна адміністрації Львівської міської ради, Орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради., в якому просить визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою №3 на вул. Стефаника, 9 у м. Львові.

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що він зареєстрований та постійно проживає у вказаній квартирі. Крім нього у квартирі зареєстровані відповідачі: ОСОБА_4 його колишня дружина, ОСОБА_5 його донька та ОСОБА_6 його внучка. Вказує, що квартира не приватизована та була отримана його покійною матірю ОСОБА_7 на нього та його сестер - ОСОБА_8, ОСОБА_9 Вказує, що його колишня дружина ОСОБА_4 вселилась у квартиру 12 квітня 1985 року після реєстрації шлюбу. Їх спільна донька ОСОБА_5 була зареєстрована у квартирі 02 вересня 1986 року. 09 липня 1990 року шлюб між ним та ОСОБА_4 розірвано, його колишня дружина разом із донькою виселились із вказаної квартири. 05 листопада 1997 року Галицький районний суд м. Львова постановив рішення, яким зобовязав ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_10 не чинити перешкод ОСОБА_11 в користуванні квартири №3 на вул. Стефаника, 9 у м. Львові та вселити останню з дитиною у дану квартиру. З моменту винесення рішення і до сьогоднішнього дня відповідачі у спірну квартиру не вселялись, хоча перешкод їм у вселенні ніхто не чинив. 08 лютого 2007 року у спірну квартиру була зареєстрована донька ОСОБА_5 ОСОБА_6 Факт непроживання у понад шість місяців засвідчено актами ЛКП «Цитадель-Центр» від 23 жовтня 2014 року, 30 січня 2015 року, 30 березня 2015 року. Крім цього, вказує, що у квартирі відсутні особисті речі відповідачів, письмова кореспонденція на їх імя не приходить, квартирну плату та інші комунальні послуги жодного разу, вже понад 15 років, ніхто з відповідачів не сплачував. Покликається на те, що він являється інвалідом 2 групи і має право на пільги на квартирну плату та комунальних послуг, однак, у звязку з тим, що у квартирі прописані відповідачі, змушений сплачувати їх частку комунальних послуг.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просили таку задоволити.

Відповідачі в судове засідання не зявився, хоча належним чином судом повідомлявся про час і місце слухання справи, зокрема, і через засоби масової інформації (а.с.49,71). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в частині позовних вимог щодо визнання неповнолітньої ОСОБА_6 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою №3 на вул. Стефаника, 9 у м. Львові, в частині решти позовних вимог не заперечив проти задоволення таких.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надала суду покази про те, що є сусідкою позивача ОСОБА_1 Вказала, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не проживають і не ведуть спільного господарства з сімєю ОСОБА_1 за адресою: вул. Стефаника, 9/3 з 1989 року.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надали суду аналогічні покази.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу та покази свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що у квартирі за адресою: м. Львів, вул. Стефаника, 9/3, яка перебуває в державній формі власності, зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_15 (ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_4) та ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5) (а.с.7).

Факт непроживання відповідачів підтверджується актами ЛМКП «Айсберг» від 23 жовтня 2014 року, 30 січня 2015 року, 30 березня 2015 року про те, що зі слів сусідів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 зареєстровані, але не проживають і не ведуть спільного господарства з сімєю ОСОБА_1 за адресою: вул. Стефаника, 9/3 з 1989 року (а.с.8-10).

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та неповнолітня ОСОБА_6 не проживають у квартирі №3 будинку № 9 на вул. Стефаника у м. Львові більше шести місяців.

Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності.

Водночас, статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено право дитини на житло. Зокрема, передбачено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Таким чином, з метою дотримання прав неповнолітньої ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_4) на житло, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині визнання неповнолітньої дитини такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.16 ЦК України, ст.ст.71,72 ЖК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» суд ,-

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою №3 на вул. Стефаника, 9 у м. Львові.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Галицьким районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий суддя Мисько Х.М.