АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа №639/5701/15-ц. Головуючий І інст.: - ОСОБА_1
Провадження №22-ц/790/8340/15. Суддя-доповідач: - ОСОБА_2
Категорія: договірні.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2015 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

при секретарі: - ОСОБА_5,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, 3 - особи: Жовтневий відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_8 - про визнання права власності на автомобіль,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся в суд із вказаним позовом, який уточнив у липні 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 25 вересня 2012 року він надав в борг ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 44 000 грн., які останній зобовязався повернути йому в строк до 25 вересня 2013 року.

В рахунок забезпечення повернення боргу ОСОБА_7 передав йому у користування автомобіль НОМЕР_1, а також видав розписку відповідно до якої у випадку неповернення суми боргу право власності на автомобіль перейде до позикодавця.

Крім того, 25 вересня 2012 року ОСОБА_7 видав нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив його користуватися та розпоряджатися належним йому автомобілем.

В зазначений у розписці строк ОСОБА_7 грошові не повернув у звязку з чим у нього виникло право власності на спірний автомобіль, оскільки фактично він придбав його у ОСОБА_7 за рахунок наданих в позику коштів.

20 грудня 2014 року керований ним автомобіль був зупинений працівниками ДАІ, від яких він дізнався, що автомобіль ОСОБА_7 знаходиться під арештом.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 316-319, 321, 325, 328, 334, 336, 347, 392 ЦК України, ОСОБА_6 просив суд визнати за ним право власності на автомобіль НОМЕР_1, який належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серія САТ №803292.

Відповідач ОСОБА_7, 3- особа ОСОБА_8 позовні вимоги визнали.

Представник Жовтневого ВДВС Харківського міського управління юстиції в судове засідання не зявився.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з його недоведеності.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САТ 803292 ОСОБА_7 є власником автомобіля ВАЗ-21124, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_3.

25 вересня 2012 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 уклади договір позики, за умовами якого ОСОБА_6 надав в борг ОСОБА_7 44 000 грн., які останній зобовязався повернути йому в строк до 25 вересня 2013 року. В рахунок забезпечення повернення боргу ОСОБА_7 передав у користування ОСОБА_6 належний йому автомобіль НОМЕР_1, а також видав розписку відповідно до якої у випадку неповернення грошового боргу право власності на вказаний автомобіль перейде до ОСОБА_6

Крім того, 25 вересня 2012 року ОСОБА_7 видав ОСОБА_6 нотаріального посвідчену довіреність на право управління та розпорядження належним йому автомобілем.

В зазначений у розписці строк ОСОБА_7 грошові кошти ОСОБА_6 не повернув.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), згідно з пунктом 2 яких вони є обовязковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

Згідно п. 8 Правил (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин між сторонами) правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком №1 до цих Правил; договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Бланки довідок-рахунків є бланками суворого обліку і виготовляються в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №283.

Відповідно до зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Згідно з п. 41 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу.

Під час розгляду справи сторони не спростовували, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ та залишався зареєстрованим за ОСОБА_7 Заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався.

Згідно ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

За своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобовязується діяти від імені довірителя.

Сукупність наявних у справі доказів свідчить про те, що в установленому законом порядку договір купівлі-продажу автомобіля між його власником ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не укладався.

Посилання позивача як на підставу набуття ним права власності на спірний автомобіль за рахунок неповернутої суми боргу та нотаріально посвідченої довіреності від 25 вересня 2012 року є безпідставним, оскільки вони суперечать вищезазначеним вимогам закону.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що позивач не набув право власності на спірний автомобіль та обґрунтовано відмовив йому у задоволенні позову за недоведеністю.

Вирішуючи спір, суд зясував дійні обставини справи, перевірив доводи сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що він є добросовісним набувачем, а право власності на спірний автомобіль належить саме йому, а не відповідачу ОСОБА_7, який добровільно відмовився від свого автомобіля, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судовим розглядом встановлено, що у встановленому законом порядку договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1 між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не укладався, а наявність у ОСОБА_7 перед ОСОБА_6 невиконаних грошових боргових зобовязань за договором позики, само по собі не є підставою для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль.

Видача довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб без укладання договору купівлі-продажу та його реєстрації в органах ДАІ, не є договором купівлі-продажу транспортного засобу, який допускає перехід права власності на рухоме майно.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_9, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: