№пр.2/521/471/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Буран. О.М.

при секретарі - Янкул Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та просить визнати заповіт, складений ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь онука, ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 1970 - недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.02.2013р. померла її мати - ОСОБА_4 Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з жилого будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: м. Одеса, вул.. Бреуса, буд.№4. 15 липня 2013 року позивач подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та отримала відповідь від нотаріуса, що ОСОБА_4 склала заповіт не на користь позивача, а на користь онука, ОСОБА_2. Заповіт, складений ОСОБА_4, на користь ОСОБА_2, позивач вважає недійсним, так як в червні 2012 року ОСОБА_4 робила хірургічну операцію по видаленню бородавки у поліклініці у звязку з чим приймала ліки, які впливали на її психічний стан, у звязку з чим ОСОБА_4 не могла розуміти значення своїх дій під складання та посвідчення оскаржуваного заповіту. Окремо, позивач зазначила, що в 2012 році позивач вимушена була обмежити своє спілкування з матірю через побутові конфлікти зі своєю сестрою, ОСОБА_5, та що раніше - 18 січня 2007 року ОСОБА_4 склала заповіт на користь позивача.

Представники позивача по справі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В своїх запереченнях зазначив, що ОСОБА_4 склала заповіт на імя ОСОБА_2 01.07.2011р., тобто за один рік до того як ОСОБА_4 робила медичні процедури по видаленню бородавки, на яку посилається позивач, а тому зазначена медична процедура ніяк не могла вплинути на психічний стан ОСОБА_4 у 2011 році під час складання заповіту. Також, представник позивача зазначив, що позивач в своєму позові посилається на припущення щодо психічного стану, лікування та ліків ОСОБА_4, які не підтверджені жодними доказами. Окрім цього зазначив, що в період з 2008 року по 2012 рік позивач почала судовий процес проти ОСОБА_4

Третя особа, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_3 у судове засідання не з*явилася, проте надіслала на адресу суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, згідно вимог чинного законодавства.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку представленим доказам, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що в задоволені позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Свідоцтва про народження (повторне) від 29.05.1973р. (а.с. 6) та Свідоцтва про укладання шлюбу від 29.07.1977р. (а.с. 7) встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4

01.07.2011р. ОСОБА_4 склала заповіт на користь ОСОБА_2, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 1970 (а.с. 46).

28.02.2013р. ОСОБА_4 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 28.02.2013р., актовий запис №2182 (а.с. 5).

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вимог вказаної вище ст. 60 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її мати ОСОБА_4 під час посвідчення заповіту на користь онука ОСОБА_2 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про зворотнє та спростовують зазначені твердження позивача.

Суд критично оцінює твердження позивача про те, що медична процедура по видаленню бородавки, яку проходила у 2012 році ОСОБА_4, могла вплинути на її психічний стан під час складання заповіту 01.07.2011р. на користь ОСОБА_2, так як заповіт був складений значно раніше ніж здійснена медична процедура.

З амбулаторної карти ОСОБА_4 у КУ «Міська клінічна лікарня № 10» (а.с. 126-170) та виписки з зазначеної амбулаторної карти від 15.04.2014р. (а.с. 182) вбачається, що померла не хворіла на психічні розлади, важко діючі ліки лікарями КУ «Міська клінічна лікарня № 10» не призначались. Інших доказів позивач суду не надав.

Відповідно до висновку судової психіатричної експертизи № 286 від 08.06.2015р.. отриманого на підставі ухвали суду від 03.03.2015 року про призначення посмертної судової психіатричної експертизи - по фактично наданим матеріалам відповісти на поставлене судом питання неможливо.

Суд враховує ту обставину, що після повернення матеріалів справи з експертної установи, до суду позивачем інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог не було подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як зазначено в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла ними керувати. Дані про те, що ОСОБА_4 страждала на стійкий розлад здоровя, експертним висновком не підтверджений.

Підсумовуючи викладене, у суду відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 225 ЦК України та визнання заповіту недійсним.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. 225 ЦК України, п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя: О.М. Буран