У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Архітектурно-будівельна спілка», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові будівельні технології-1», Приватного акціонерного товариства «Домобудівельний комбінат № 1», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група «Київміськбуд», Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» про визнання майнового права на об'єкт інвестування, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про визнання майнового права на об'єкт інвестування.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки об'єкт інвестування не побудовано та не прийнято в експлуатацію, а тому враховуючи вимоги ст. 331 ЦК України відсутні підстави для визнання за позивачем майнового права на об'єкт інвестування.

Проте зазначені висновки судів не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону з наступних підстав.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судами встановлено, що 17 серпня 2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тотем» (далі - ТОВ «Тотем») та ОСОБА_6 укладено угоди: №79-3-32Г, №80-3-32Г та №81-3-32Г про пайову участь у будівництві житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до умов яких позивач надавав ТОВ «Тотем» грошові кошти на будівництво зазначеного будинку, а ТОВ «Тотем» по закінченню будівництва мав передати ОСОБА_6 частину збудованого будинку на умовах, та в об'ємах, зазначених даною угодою (а. с. 8-16).

Об'єктами вищевказаних правочинів визначено квартири: №79 загальною площею - 90,98 кв. м; №80 загальною площею - 54,62 кв. м; №81 загальною площею - 54,62 кв. м, в будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з пунктом 3.4.1 угод про пайову участь у будівництві, ТОВ «Тотем» зобов'язувалось збудувати та передати у власність обумовлені угодами об'єкти протягом чотирьох місяців після підписання акту про прийняття будинку в експлуатацію.

З матеріалів справи убачається, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання та перерахував на рахунок ТОВ «Тотем» кошти у розмірах, обумовлених угодами (а. с. 17).

Виконання позивачем своїх зобов'язань також підтверджується довідками від 19 серпня 2005 року, виданими за підписом директора та головного бухгалтера ТОВ «Тотем» (а. с. 18-20).

23 лютого 2005 року між Закритим акціонерним товариство «Домобудівельний комбінат №1» (далі - ЗАТ «Домобудівельний комбінат №1») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нові будівельні технології-1» (далі - ТОВ «Нові будівельні технології-1») укладено договір про участь у будівництві, відповідно до умов якого ЗАТ «Домобудівельний комбінат №1» є основним замовником будівництва комплексу будинків на земельній ділянці площею 1,82 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а ТОВ «Нові будівельні технології-1» є генеральним інвестором. Зазначеним правочином визначено порядок розподілу результатів будівництва зазначеного об'єкту (а. с. 24 - 26).

24 лютого 2005 року між ТОВ «Нові будівельні технології-1» (генеральний інвестор) та ТОВ «Архітектурно-будівельна спілка» (інвестор) було укладено договір про участь у будівництві, відповідно до умов якого визначено порядок розподілу результатів будівництва комплексу будинків за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 27 - 29).

Також, 11 травня 2006 року між ЗАТ «Домобудівельний комбінат №1», ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» та ТОВ «Нові будівельні технології-1» укладено договір про порядок будівництва комплексу будинків за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений правочин розірвано на підставі договору від 10 листопад 2008 року.

В подальшому, 12 лютого 2012 року між ТОВ «Тотем», ТОВ «Архітектурно-будівельна спілка» та ОСОБА_6 укладено договори про відступлення прав та обов'язків за угодами про пайову участь у будівництві, відповідно до умов яких ТОВ «Тотем» передало ТОВ «Архітектурно-будівельна спілка», а останнє прийняло на себе зобов'язання за угодами про пайову участь у будівництві житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26 квітня 2012 року у справі визнано ТОВ «Інвестиційно-будівельна група «Київміськбуд» забудовником комплексу будинків з прибудинковими територіями, об'єктами соціальної сфери та підземним паркінгом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Судами встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання щодо фінансування об'єкту будівництва у повному обсязі. Проте об'єкт інвестування не побудовано та не введено в експлуатацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей,а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону).

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Із матеріалів справи вбачається та судами встановлено, що позивач виконав свої грошові зобов'язання за угодами про пайову участь у будівництві, повністю сплативши вартість об'єктів інвестування, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суди помилково не застосували до спірних правовідносин вищезазначені положення норм матеріального закону, не врахували, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права, яке полягає у невизнанні зі сторони відповідачів його майнових прав на об'єкти інвестування. Судами помилково ототожнено момент виникнення права власності на новостворене нерухоме майно (ст. 331 ЦК України) із моментом виникнення майнового права на об'єкти інвестування. На порушення вимог процесуального закону, суди не встановили чи порушують відповідачі майнове право ОСОБА_6 на об'єкти інвестування та в чому полягають порушення цих прав, належним чином не визначено чи направлено позовні вимоги на захист права позивача як сторони угоди про пайову участь у будівництві нерухомого майна, чи на захист права як власника об'єкта будівництва.

Отже, судові рішення першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 рокускасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

І.К.Парінова

О.В.Ступак