Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 19 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 19 лютого 2015 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 02 жовтня 2006 року в сумі 16 558 гривень 47 коп., з яких 6 767,46 гривень становить заборгованість за кредитом і 9791,01 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом.

Вирішено питання розподілу судових витрат: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" судовий збір 243 гривень 60 коп.

В решті вимог щодо стягнення штрафів у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі на це рішення представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 вказує, що рішення суду ухвалене при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що Банком мало місце звернення до суду з приводу стягнення заборгованості по кредитному договору від 02 жовтня 2006 року, результатом розгляду якого стало постановлення рішення Рівненським міським судом від 21 листопада 2011 року, яким стягнуто заборгованість в розмірі 13584 гривень 50 коп., з якої 7790 гривень 70 грн. заборгованість за кредитом, а тому повторне заявлення Банком вимоги про стягнення заборгованості по кредиту є безпідставним.

Вказує, що позивач повторно та безпідставно вимагає сплати заборгованості по тілу кредиту, а також штрафи відповідно до п.8.6., які вже заявлялися раніше Банком до стягнення, такі вимоги були предметом розгляду по справі та прийнято відповідне рішення судом.

Задоволений оскаржуваним рішенням розмір заборгованості по процентам в розмірі 9791 гривень 01 коп., яка розрахована з використанням безпідставно збільшеної (подвоєної) процентної ставки за користування кредитними коштами є безпідставним, оскільки фактично мають місце підстави для задоволення позовних вимог Банку лише по процентам при застосуванні передбаченої договором процентної ставки в розмірі 36% річних.

Просить змінити рішення Рівненського міського суду від 19 лютого 2015 року, частково задовольнивши позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитним договором на суму 4895 гривень 51 коп. та відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення у цій справі з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором від 02 жовтня 2006 року в сумі 16 558 гривень 47 коп., суд покликався на положення ст.1054 Цивільного кодексу України щодо кредитного договору та ст.ст. 525,526,527,530,629,610,615,599 Цивільного кодексу України, якими регулюються виконання зобов*язання , однак рішення суду не містить висновків щодо доведеності заявлених вимог про стягнення саме зазначеної суми заборгованості.

Із матеріалів справи вбачається, що 02 жовтня 2006 року ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ "Приватбанк" згідно своєї заяви кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2000 гривень. 00 коп. із базовою процентною ставкою 36% із розрахунку 360 днів в році, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячні платежі в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися шляхом внесення коштів на карту клієнтом та і списанням банком коштів з дебетної карти, тобто мало місце надання класичного овердрафту, особливостями якого є відкриття карткового рахунку на заздалегідь умовлену суму на конкретно встановлений короткостроковий термін (згідно умов заяви 360 днів) шляхом дебетування рахунку (поповнення карткового рахунку).

Рішенням Рівненського міського суду від 21 листопада 2011 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" стягнуто заборгованість за кредитним договором від 02 жовтня 2006 року в розмірі 13584 гривень 50 коп., яка розрахована станом на 31 жовтня 2011 року і включає в себе: 7790 гривень 70 коп. заборгованість за кредитом; 4670 гривень 73 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 гривень 00 коп. штраф (фіксована частина); 623 гривні 07 коп. штраф (процентна складова) (а.с.50).

На підставі вказаного рішення 19 грудня 2011 року Рівненським міським судом було видано виконавчий лист про стягнення 13584 гривень 50 коп. із строком пред'явлення до 19 грудня 2012 року.

Постановою державного виконавця від 27 червня 2013 року виконавчий лист було повернуто стягувачу із зазначенням, що боржником самостійно сплачено 13505 гривень (залишок нестягнутої суми становить 79 гривень 50 коп. а.с.106, 107).

Звернувшись в листопаді 2014 року з повторним позовом до відповідача про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотках за користування кредитом, Банк визначив суму заборгованості станом на 30 вересня 2014 в розмірі 17 886 гривень 39 коп., жодним чином не вказавши на наявність фактично виконаного рішення Рівненського міського суду від 21 листопада 2011 року.

Відповідно до розрахунку, наданого ПАТ КБ "Приватбанк" на підтвердження позовних вимог, заявлених в листопаді 2014 року, заборгованість ОСОБА_1 обрахована починаючи з 25.09.2006 року і визначена станом на 30.09.2014 року.

Згідно наданого розрахунку відповідач на виконання ухваленого в листопаді 2011 року рішення вносив кошти на картку, зокрема, ним було внесено 02.12.2011 року 7976 гривень 76 коп.; 20.11.2012 року 255 гривень 85 коп.; 19.12.2012 року 3444 гривні 72 коп. (а.с.6-9).

Із виписки від 28.01.2015 року по особовому рахунку відповідача вбачається, що ним 20.07.2009 року було востаннє отримано кошти з картки в розмірі 40 гривень, після чого на відкритий відповідачу картковий рахунок відбувалося тільки зарахування коштів (із зазначенням "приходная операция, надходження готівки за платіжною карткою; погашення заборгованості"): 27.08.2009 року 650 гривень.; 29.09.2009 року 400 гривень; 19.10.2009 року 800 гривень; а після ухвалення судом рішення про стягнення визначеної заборгованості станом на 31 жовтня 2011 року в розмірі 13584 гривень 50коп,- відповідач сплатив її протягом 2011-2012 років 3 платежами: 02.12.2011 року 9000 гривень; 20.11.2012 року 255 гривень 85 коп.; 19.12.2012 року 3444 гривень 72 коп., тобто відповідач виконав як умови укладеного договору,так і рішення суду (а.с.38-49).

За даними виконавчої служби зазначене рішення залишилось не виконаним на суму 79 гривень 50 коп.,а надані позивачем розрахунки містять різні відомості щодо погашення визначеного рішенням суду боргу, що викликає сумнів у невиконанні цього рішення за встановлення факту добровільної сплати боржником на його виконання 13505 гривень.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року було скасовано рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 червня 2015 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції із покликанням на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України №6-1206цс15 від 23.09.2015 року, у відповідності до якої наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України.

За умови доведеності станом на час звернення до суду в листопаді 2014 року невиконання рішення суду від 21 листопада 2011 року, Банк не позбавлений був би права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, а саме: інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми,-однак такі вимоги у даній справі не заявлялись.

За встановленого позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 2006 року не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, ст.625 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 323-325, 88 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 19 лютого 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити. Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 121 грн. 80 коп. (сто двадцять одна гривня і вісімдесят копійок) судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Бондаренко Н.В. Шимків С.С.