Провадження № 2/760/8688/15
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

04 грудня 2015 року м. Київ

Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Шевченко Л. В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» та Київського національного університету технологій та дизайну про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

02.12.2015 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» та Київського національного університету технологій та дизайну про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Позовна заява не відповідає вимогам, встановленим статтею 119 ЦПК.

У пункті 7 постанови № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що «позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладенні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину».

Частина перша статті 30 ЦПК визначає, що «сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач».

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими позовними вимогами.

Однак, вказуючи у позовній заяві двох відповідачів, позивач не зазначила хто саме з них та за якими пред'явленими вимогами повинен нести відповідальність.

Крім того, зміст позовних вимог носить нечіткий характер, оскільки позивач не обґрунтувала у чому полягає «компенсація за невчасно виплачену зарплату» та «компенсація за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку».

Враховуючи принцип диспозитивності, суд обмежений у можливості виявляти свою ініціативу. Суд зобов'язаний вирішувати спори лише в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог і на підставі поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Таким чином, суд позбавлений можливості визначити норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішити справу.

Зі змісту позовної заяви випливає, що позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 237-1 КЗпП «відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя».

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування

моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст.119 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У позовній заяві позивач не обґрунтувала, якими міркуваннями вона керувалася при визначенні розміру моральної шкоди у 5 000 грн.; не зазначила, якими доказами підтверджується завдання позивачу моральної шкоди саме в такому розмірі; не вказала, якими доказами підтверджується неправомірність дій відповідача при завданні позивачу моральної шкоди.

Частина п'ята статті 119 ЦПК передбачає, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Подаючи позов, позивач не сплатила судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, яка є вимогою немайнового характеру.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, ставка судового збору складає 487,20 грн. Реквізитами для сплати судового збору є: розрахунковий рахунок № 0010, утримувач коштів ГУДКСУ у Солом'янському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812, банк отримувача: ГУ ДК у м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу 22030001; 050, «судовий збір».

Згідно з частиною першою статті 121 ЦПК «суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали».

Враховуючи вищезазначене, позовну заяву належить залишити без руху, встановивши спосіб усунення недоліків шляхом подання нової, належним чином оформленої позовної заяви, її копій та копій доданих до неї документів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, а також належного доказу сплати судового збору.

Керуючись статтями 119, 121 ЦПК, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» та Київського національного університету технологій та дизайну про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків - три дні з дня отримання копії ухвали.

Роз'яснити, що у разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л. В. Шевченко