Справа № 367/2162/15-ц Головуючий у І інстанції Чернов Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/6327/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 30.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

30 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Березовенко Р.В., Таргоній Д.О.,

при секретарі - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 вересня 2015 року у справі за позовом Національного університету державної податкової служби України до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року Національний університет державної податкової служби України (далі - Національний університет ДПС України) звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 07 лютого 2013 року між Національним університетом ДПС України та ОСОБА_2 був укладений договір №852 про підготовку здобувача наукового ступеня кандидата наук у Національному університеті ДПС України (за рахунок коштів фізичної особи). Відповідно до п.1.1 договору позивач зобовязується за рахунок коштів відповідача прикріпити його до кафедри управління, адміністративного права і процесу та адміністративної діяльності Національного університету ДПС України за спеціальністю 12.00.07 для здобуття наукового ступеня кандидата наук. Відповідно до п. 4.1 договору вартість освітніх послуг становить 35 725 грн., а за один рік навчання 7 145 грн. Згідно з пунктами 4.3., 4.4 договору відповідач вносить плату за перший рік навчання протягом 10 днів з моменту підписання даного договору. За наступні роки навчання плата вноситься щорічно після проведення атестації відповідача не пізніше ніж за 10 днів до початку нового навчального року. Національний університет ДПС України зобовязання за договором виконав повністю, надавши освітню послугу, однак відповідач зобовязання за договором не виконав, у звязку з чим утворилася заборгованість у розмірі 18 352 грн. 02 грн. 19 червня 2014 року наказом Національного університету ДПС України ОСОБА_2 було відраховано з числа здобувачів за невиконання умов договору. 23 липня 2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію про необхідність сплати боргу, яку відповідач отримав 02 серпня 2014 року, однак останній залишив її без реагування.

З урахуванням наведеного Національний університет ДПС України просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу за надання освітніх послуг у розмірі 18 352 грн. 02 коп.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29 вересня 2015 року позов Національного університету ДПС України задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Національного університету ДПС України суму боргу за надання освітніх послуг у розмірі 18 352 грн. 02 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові Національного університету ДПС України відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що договір між сторонами було укладено 07 лютого 2013 року, однак згідно з пунктом 6.1 цього ж договору, даний договір діє з 25 листопада 2011 року до 25 листопада 2016 року, а тому будь-які нарахування по даному договору до 07 лютого 2013 року суперечать умовам договору та вимогами чинного законодавства. Вказує, що позивачем не надано доказів надання йому освітніх послуг позивачем та підпис, який міститься в договорі відрізняється від його фактичного підпису, що дає підстави вважати, що договір підписаний не особисто ним.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог. При цьому суд вважав встановленим, що відповідач не виконав зобов`язання за договором про підготовку здобувача наукового ступеня кандидата наук у Національному університеті ДПС України від 07 лютого 2013 року щодо оплати освітніх послуг з 2011 по 2014 навчальні року у розмірі 18 352 грн. 02 коп., тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Такі висновки суду є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків.

Відповідно до приписів ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.903 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 07 лютого 2013 року між Національним університетом ДПС України (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник) укладений договір №852 про підготовку здобувача наукового ступеня кандидата наук у Національному університеті ДПС України (далі договір) за рахунок коштів юридичних та фізичних осіб, згідно з умовами якого Національний університет ДПС України зобовязався за рахунок коштів ОСОБА_2 прикріпити його до кафедри управління, адміністративного права і процесу та адміністративної діяльності Національного університету ДПС України за спеціальністю 12.00.07 адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право, для здобуття наукового ступеня кандидата наук (а.с.3, 13).

Відповідно до пункту 2.1.1 цього договору виконавець зобовязався надати замовнику освітні послуги на рівні державних стандартів підготовки аспірантів та здійснювати навчання замовника за програмами, затвердженими Міністерством освіти та науки України для даної спеціальності.

Згідно з пунктом 2.3.4 договору замовник зобовязався здійснювати оплату за надані виконавцем послуги у порядку та на умовах визначених цим договором.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.1.1 цього договору, вартість освітніх послуг за цим договором за навчання в аспірантурі становить 35 725 грн., вартість послуг за один рік навчання становить 7 145 грн.

У пунктах 4.3, 4.4 договору передбачено, що за надання освітніх послуг за цим договором, замовник вносить плату за перший рік підготовки протягом 10 днів з моменту підписання цього договору. За наступні роки підготовки плата вноситься щорічно не пізніше ніж за 10 днів до початку відповідного року підготовки.

Згідно з пунктом 6.1 договору, даний договір діє з 25 листопада 2011 року до 25 листопада 2016 року.

При апеляційному розгляді справи встановлено, що 18 листопада 2011 року ОСОБА_2 звернувся із заявою на імя ректора Національного університету ДПС України, в якій просив прикріпити його здобувачем до кафедри управління, адміністративного права і процесу та адміністративної діяльності Національного університету ДПС України для проведення дисертаційного дослідження по темі: «Правові та організаційні засади діяльності юридичної служби в органах ДПС України», здачі екзаменів та затвердити наукового керівника ОСОБА_3, к.ю.н. кафедри (а.с. 93).

Рішенням Вченої ради Національного університету ДПС України №4 від 24 листопада 2011 року затверджено здобувачу кафедри управління, адміністративного права і процесу та адміністративної діяльності ОСОБА_2 тему дисертаційного дослідження в такій редакції: «Правові та організаційні засади діяльності юридичної служби в органах ДПС України» зі спеціальності 12.00.07 - адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право та призначено науковим керівником к.ю.н., професора ОСОБА_3 (а.с. 94).

Наказом ректора Національного університету ДПС України №1835 від 25 листопада 2011 року ОСОБА_2 прикріплено здобувачем для поглибленого теоретичного вивчення спеціальних дисциплін та підготовки кандидатської дисертації до захисту зі спеціальності 12.00.07 - адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право та призначено науковим керівником к.ю.н., професора ОСОБА_3 (а.с. 96-100).

Встановлено, що науковим керівником ОСОБА_2А, к.ю.н., професором ОСОБА_3 було погоджено тему дисертаційного дослідження відповідача (а.с 95).

Рішенням засідання кафедри управління, адміністративного права і процесу та адміністративної діяльності Національного університету ДПС України, оформленого протоколом №5-А від 19 листопада 2012 року ухвалено атестувати здобувача 1-го року навчання ОСОБА_2 (а.с. 101-103).

Наказом ректора Національного університету ДПС України №3 від 02 січня 2013 року ОСОБА_2 продовжено навчання в якості здобувача за спеціальністю 12.00.07 адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право (а.с. 104-112).

Рішенням засідання кафедри управління, адміністративного права і процесу та адміністративної діяльності Національного університету ДПС України, оформленого протоколом №5 від 25 листопада 2013 року ухвалено атестувати здобувача 2-го року навчання ОСОБА_2 (а.с. 113-115).

Наказом в.о. ректора Національного університету ДПС України №2003 від 18 грудня 2013 року ОСОБА_2 атестовано для продовжено навчання в якості здобувача за спеціальністю 12.00.07 адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право (а.с. 116-123).

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що Національним університетом ДПС України не надано доказів надання ОСОБА_2 освітніх послуг, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи та спростовуються наведеними вище доказами.

Даних про те, що зазначені вище рішення Вченої ради і рішення кафедри, які оформлені відповідними протоколами, в установленому законом порядку визнані недійсними та скасовані, матеріали справи не містять.

Як видно з матеріалів справи, 20 червня 2014 року наказом в.о. ректора Національного університету ДПС України №1093 ОСОБА_2 відраховано із числа здобувачів у зв'язку із невиконанням умов договору (а.с.4, 14).

З наданого позивачем розрахунку по оплаті за навчання вбачається, що ОСОБА_2 оплату за надання освітніх послуг з 2011 по 2014 навчальні роки не здійснював, у звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 18 352 грн. 18 коп. (а.с.5, 15).

Як вбачається з матеріалів справи, 24 липня 2014 року позивач надіслав на адресу ОСОБА_2 претензію про погашення заборгованості №2099/01-12 (а.с.6), яка була отримана відповідачем 02 серпня 2014 року (а.с.7), однак ОСОБА_2 залишив її без реагування.

Отже, установивши, що позивач виконав свої зобовязання за договором від 07 лютого 2013 року, забезпечивши надання ОСОБА_2 освітніх послуг, що відповідачем не спростовано, та враховуючи, що у порушення умов договору відповідач не сплачував освітні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 18 352 грн. 18 коп., колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за надання освітніх послуг та задовольнив позов.

Таким чином висновки суду відповідають вимогам матеріального й процесуального права, рішення суду є законним та обґрунтованим, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги, що договір між сторонами було укладено 07 лютого 2013 року, однак згідно з пунктом 6.1 цього договору, він діє з 25 листопада 2011 року до 25 листопада 2016 року, а тому нарахування по даному договору до 07 лютого 2013 року суперечать його умовам та вимогами чинного законодавства, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ч.2. ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Цивільний Кодекс України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Як зазначалося вище, у пункті 6.1 договору сторони узгодили, що даний договір діє з 25 листопада 2011 року до 25 листопада 2016 року.

Таким чином, Національний університет ДПС України та ОСОБА_2, укладаючи договір, керуючись принципом свободи договору, вільно узгодили таку його істотну умову як термін його дії. Тому доводи відповідача про те, що будь-які нарахування по даному договору, починаючи з 25 листопада 2011 року суперечать умовам самого договору та вимогами чинного законодавства, є безпідставними.

До того ж, як встановлено вище, у період з 25 листопада 2011 року до 07 лютого 2013 року сторони фактично своїми діями підтверджували існування між ними договірних правовідносин, зокрема, 18 листопада 2011 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до відповідача, в якій просив прикріпити його здобувачем до кафедри управління, адміністративного права і процесу та адміністративної діяльності Національного університету ДПС України та затвердити наукового керівника; рішенням Вченої ради Національного університету ДПС України №4 від 24 листопада 2011 року здобувачу ОСОБА_2 затверджено тему дисертаційного дослідження та призначено наукового керівника; наказом ректора Національного університету ДПС України №1835 від 25 листопада 2011 року ОСОБА_2 прикріплено здобувачем зі спеціальності 12.00.07 адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право та призначено наукового керівника; науковим керівником ОСОБА_2А, к.ю.н., професором ОСОБА_3 було погоджено тему дисертаційного дослідження відповідача; рішенням засідання кафедри управління, адміністративного права і процесу та адміністративної діяльності Національного університету ДПС України, оформленого протоколом №5-А від 19 листопада 2012 року ухвалено атестувати ОСОБА_2 як здобувача 1-го року навчання; наказом ректора Національного університету ДПС України №3 від 02 січня 2013 року ОСОБА_2 продовжено навчання в якості здобувача за спеціальністю 12.00.07 адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право.

Є необгрунтованими і доводи апеляційної скарги про те, що підпис в договорі відрізняється від фактичного підпису ОСОБА_2, що, на думку апелянта, дає підстави вважати, що договір підписаний не особисто ним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засада; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України, є підставою для визнання його недійсності.

За частинами 2,3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 204 ЦК України регламентує принцип презумпції правомірності правочину, за змістом якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правомірний правочин є підставою виникнення та підтвердженням наявності цивільних прав та обовязків (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

За таких обставин, з огляду на положення ч. 2 ст. 11, ст. 204 ЦК України, якщо договір укладений і не визнаний недійсним, то обумовлені ним правові наслідки мають юридичну силу.

Нікчемність укладеного між сторонами договору про підготовку здобувача наукового ступеня кандидата наук в силу закону не встановлено. Дані про визнання його недійсним у встановленому законом порядку відсутні. Дійсність укладеного між сторонами договору про підготовку здобувача наукового ступеня кандидата наук не становить предмет доказування у межах заявленого у цій справі позову про стягнення боргу, оскільки позов про недійсність договору про підготовку здобувача наукового ступеня кандидата наук не заявлявся.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав їм належну оцінку і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді