Справа №486/1516/15-ц 08.12.2015 08.12.2015 08.12.2015
Справа № 486/1516/15-ц
Провадження №22ц/784/2909/15 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 5 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Шолох З.Л., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю позивачки ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 жовтня 2015 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИЛА :

17 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позивачка зазначала, що з 12 лютого 1998 року вона, разом із відповідачами набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого приватним нотаріусом Южноукраїнського нотаріального округу Миколаївської області за номером 1272. В подальшому, вона вселилася у вказану квартиру та відкрила на себе особові рахунки для оплати комунальних послуг. У 2003 році вона зареєструвалася у спірній квартирі. Інші співвласники у квартиру не вселялися та будь яких витрат на її утримання не здійснювали. Крім того, у заяві начальнику ЖЕКП від 17 вересня 1998 року відповідачі зазначили, що проживати в спірній квартирі вони не будуть та надали згоду щоб квартиронаймачем була вона.

Посилаючись на вищезазначене, вимоги ст. 344 ЦК України та те, що протягом 15 років вона відкрито володіє та користується спірним нерухомим майном, позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду є незаконним та ухваленим з порушенням вимог чинного законодавства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності позивачці та відповідачам по справі на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 12 лютого 1998 року приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_9 (а.с. 3).

Вказане також підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.4).

Особовий рахунок № НОМЕР_1 за вищезазначеною адресою було відкрито на ОСОБА_3 (а.с. 13).

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) від 17 липня 2012 року ОСОБА_3 зареєстрована у спірній квартирі з 05 серпня 2003 року (а.с.5).

Відповідно довідки № 106 від 25 вересня 2015 року (а.с. 54), довідки № 73 (а.с. 55), довідки № 237 від 26 жовтня 2015 року (а.с.56), ОСОБА_3 самостійно здійснює оплату всіх отриманих нею послуг з електропостачання, опалення і водопостачання та інших житлово-комунальних послуг. Станом на 01 жовтня 2015 року за позивачкою відсутня заборгованість по утриманню спірного майна.

Згідно із ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

При цьому, слід враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин і дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із безпідставності заявлених позовних вимог, оскільки позиваці було достовірно відомо, що співвласниками спірної квартири є відповідачі і від свого права власності вони не відмовлялись. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що спірна квартира була придбана на кошти її свекра ОСОБА_10 для проживання в ній сімї сина останнього не заслуговують на увагу та не мають правового значення по цій справі.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду є незаконним та ухваленим з порушенням вимог чинного законодавства, безпідставні та ґрунтуються на помилковому тлумаченні закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним, обґрунтованим, ухваленим відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді З.Л. Шолох

ОСОБА_11