Справа № 2/2506/205/11 Провадження № 22-ц/795/2213/2015 Головуючий у I інстанції Жук М. І. Доповідач - Висоцька Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Губар В.С., Мамонової О.Є.

при секретарі Козлачковій Ю.В.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, на заочне рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 березня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі представник за довіреністю ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати частково рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.03.2011 року, яким позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено повністю, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 21771,04 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

За доводами апеляційної скарги рішення місцевого суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В скарзі апелянт зазначає, що позивач не надав суду доказів про те, що у нього виникли негативні наслідки через прострочення виконання зобов»язання відповідачем, тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів у розмірі 2554,45 грн. за порушення строків сплати.

Вказує, що умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов»язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов»язань, не може розглядатись як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України.

Позивач повинен був пред»явити вимогу до поручителя про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором до 2010 року, але ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом лише у 2010 році, тобто з пропущеним строком.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зобов»язання за кредитним договором належним чином не виконані, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка на підставі ст.ст. 526, 610, 554 ЦК України підлягає стягненню з позичальника та поручителя в солідарному порядку.

По справі встановлено, що 19.02.2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» (найменування було змінено на ПАТ «ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 16/2402/08, згідно умов якого, банк надав останньому кредитні кошти у сумі 16500,00 грн. на строк по 18.02.2011 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 24 процентів річних, а ОСОБА_1 зобовязався проводити погашення кредиту в порядку і строки встановлені Договором. (а.с. 8-14)

19.02.2008 року в забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання кредиту, в повному обсязі. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. (а.с. 19-20)

В порушення вимог укладеного кредитного договору у ОСОБА_1 утворилась заборгованість перед банком, яка відповідно до розрахунку станом на 26.08.2010 року за кредитом становить 21 771,04 грн., в тому числі: кредит 13 393,99 грн., відсотки 5 822, 60 грн., комісія за РО 0,00 грн., плата за пропуск платежів 2 554,45 грн. (а.с. 7)

Статтею 553 ЦК Ураїни передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1048, 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позичальника достроково вимагати повернення частини суми позики, що залишилася, та сплати процентів.

Доводи скарги щодо незаконності оскаржуваного рішення в частині стягнення грошових коштів у розмірі 2554,45 грн. за порушення строків сплати не може бути підставою для скасування вірного по суті рішення.

З п 4.3. Кредитного договору від 19.02.2008 року № 16/2402/08 укладеного між сторонами вбачається, що за неналежне виконання зобов»язань, передбачених пунктом 3.3.3. цього договору Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 25 відсотків від суми неналежно виконаного грошового зобов»язання.

Апелянтом на спростування розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, не надано жодного доказу.

Посилання в апеляційній скарзі на не надання позивачем суду доказів виникнення негативних наслідків через прострочення виконання зобов»язання, не спростовують правильності висновків суду, оскільки нарахування штрафу умовами договору пов»язано з неналежним виконанням зобов»язань, а не з негативними наслідками, як посилається апелянт.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Не заслуговують на увагу суду доводи скарги щодо пропущеного банком строку з пред»явленням вимоги до поручителя про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором враховуючи наступне.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умовами договору від 19.02.2008 року (п. 1.3) передбачено, що цей Договір буде діяти до повного виконання зобов»язань за Кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги, що пред»явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінює строк виконання основного зобов'язання, а у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати, є необґрунтованими, та спростовуються матеріалами справи.

Згідно листа повідомлення від 30.12.2009 року № 13/2-501 (а.с. 30) та листа-претензії від 22.01.2009 року № 13/3-10/48 боржнику ОСОБА_5 пред»явлено вимогу щодо несплати 1-го та 2-го чергових платежів, разом з тим відсутні будь-які дані щодо пред»явлення вимоги про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором.

Анологічний за змістом лист-повідомлення від 22.01.2009 року № 13/3-1049 було направлено і поручителю ОСОБА_4, а саме з вимогою про погашення саме простроченої заборгованості в сумі 1629,80 грн., а не всієї суми по кредитному договору.

Згідно умов Кредитного договору від 19.02.2008 року кредитні кошти надавались строком по 18.02.2011 року.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» пред'явив позов 30.08.2010 року, тобто до закінчення строку дії кредитного договору, а таким чином строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, банком не пропущено, а порука не припинена.

З врахуванням викладеного, доводи щодо зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов»язання, спростовуються матеріалами справи.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги повністю спростовуються обставинами даної справи, не свідчать про порушення судом норм матеріального або процесуального закону та не дають підстав для скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: