АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 753/4229/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/14959/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Домарєв О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

9 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Ніжинська міська державна нотаріальна контора про поновлення строку позовної давності, усунення від права на спадкування, встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на спадщину, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 разом з померлим ОСОБА_6 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій просила суд рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у березні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення від права на спадкування, встановлення факту спільного проживання та прийняття спадщини, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що вона є рідної сестрою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

У 2006 році ОСОБА_6 потрапив у ДТП, в наслідок чого його здоров'ю було завдано значної шкоди та в подальшому потягло встановлення 2 та 1 групи інвалідності, при цьому з вказаного часу до дня смерті померлий потребував сторонньої допомоги, яку йому надавала позивач під час постійного проживання разом з братом.

Зазначила, що відповідач, як донька померлого та спадкоємиця, у зазначений період часу такої допомоги спадкодавцю не надавала.

У зв'язку із викладеним, просила суд усунути ОСОБА_7 від права на спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

17 вересня 2015 року позивачем подано уточнену позовну заяву у якій вона просила суд поновити строк позовної давності для звернення до суду з позовом про усунення від права на спадкування спадщини за законом, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_6, усунути відповідача від права на спадкування, встановити факт постійного проживання позивача з по померлим на час відкриття спадщини та визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, просив поновити строк позовної давності для звернення до суду з позовом про усунення від права на спадкування спадщини за законом, пропущений з поважних причин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 у м. Ніжин Чернігівської області, що підтверджено свідоцтвом про смерть від 6 жовтня 2010 року за НОМЕР_1.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина за законом.

28 березня 2011 року із заявою про прийняття спадщини за законом до Ніжинської міської державної нотаріальної контори звернулась донька померлого ОСОБА_7 як спадкоємиця першої черги відповідно до положень ст. 1261 ЦК України.

28 березня 2011 року Ніжинською міською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 91/2011 року щодо майна померлого ОСОБА_6, інші спадкоємці, окрім дочки померлого ОСОБА_7 відсутні.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 квітня 2014 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 від 30 жовтня 2009 року та за померлим ОСОБА_6 було визнано право власності на 1/4 частину зазначеного домоволодіння.

Факт родинних відносин між померлим ОСОБА_6 та ОСОБА_4 підтверджується: витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 4 листопада 2014 року, свідоцтвом про народження від 20 жовтня 1954 року, свідоцтвом про укладення шлюбу від 22 жовтня 1987 року.

26 січня 2006 року ОСОБА_6 потрапив у ДТП, в наслідок якого йому було завдано значної шкоди, згідно виписки № 2766 з медичної картки стаціонарного хворого.

16 липня 2006 року ОСОБА_6 була встановлена II група інвалідності до 1 липня 2007 року, що зазначено в виписці із акту огляду МСЕК № 009755 та направлено до Київського міського центру реабілітації, що підтверджується випискою № 11103 від 31 липня 2006 року.

З 27 листопада 2007 року по 24 грудня 2007 року ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в Київській міській лікарні № 1, про що зазначено в виписці з історії хвороби № 20941.

15 червня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 була встановлена I група інвалідності, що підтверджується Пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, серія НОМЕР_2, довідкою № 835959 від 25 травня 2009 УПФУ в Дарницькому районі м. Києва.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтвердили, що у 2009 році ОСОБА_4 перевезла брата ОСОБА_6 який потребував сторонньої допомоги до свого будинку за адресою: АДРЕСА_2 який проживав із сестрою по день смерті. Позивач доглядала, купувала речі, ліки тощо, підтримувала психологічно, намагалася створити для нього всі умови для того, щоб убезпечити від всякого роду переживань, навантажень, тобто робила все, щоби створити гармонійні умови для видужання. В свою чергу ОСОБА_7 допомоги, якої потребував померлий, у зазначений період часу не надавала та ніхто із свідків її не бачив.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За положенням ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців

Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту проживання позивача з померлим ОСОБА_6 до ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції виходив з наявних в матеріалах справи доказів та показів свідків.

Рішення суду в частині позовних вимог щодо встановлення факту проживання ОСОБА_4 разом з померлим ОСОБА_6 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 в апеляційному порядку не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо усунення відповідача від права на спадкування, визнання права власності на спадщину за законом, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на звернення з такими позовними вимогами до суду виникне лише після подачі останньою заяви про прийняття спадщини або продовження строку на прийняття спадщини та отримання мотивованої відмови нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитися не можна.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач із таким позовом до суду не зверталася.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту даної норми закону та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи представника позивача, що ухилення відповідача від надання допомоги ОСОБА_6 підтверджуються показами свідків, оскільки ці доводи не підтверджені належним чином доказами, що ОСОБА_6 звертався до ОСОБА_7 за допомогою, а остання умисно ухилялася від її надання, хоча мала можливість надати таку допомогу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вимоги про усунення ОСОБА_7 від права на спадкування позивачем не доведені, у зв'язку із чим у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні вимог щодо усунення відповідача від права на спадкування то і вимоги щодо визнання права власності на ј частини житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 також не можуть бути задоволені, оскільки ОСОБА_4 є спадкоємицею другої черги.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Згідно зі ст. 1259 ЦК України, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Проте, ОСОБА_4 з відповідним позовом до суду не зверталась, договір між спадкоємцями з цього приводу не укладався.

Також колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги щодо скасування протокольної ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року відносно прийняття уточненої позовної заяви, оскільки, як вбачається з журналу судового засідання, представник позивача підтримав уточнену позовну заяву та наполягав на задоволенні позовних вимог з урахуванням уточненої позовної заяви, у якій зазначена і вимога про визнання права власності на ј частини житлового будинку АДРЕСА_1

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно постановлене з порушенням норм чинного законодавства, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо усунення від права на спадкування ОСОБА_7 та визнання права власності на спадкове майно скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_7 щодо усунення її від права на спадкування та визнання права власності на ј частини житлового будинку АДРЕСА_1 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді