Номер провадження: 22-ц/785/6928/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Драгомерецького М.М.

ОСОБА_2,

при секретарі: Решетник М.С.,

за участю: позивачки ОСОБА_3, представника позивачки ОСОБА_4 ОСОБА_5, представників відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4, ОСОБА_3 ОСОБА_5, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 липня 2015 року за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком,

в с т а н о в и л а:

16 січня 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_3 звернулись до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що їм на праві спільної часткової власності належить загалом 13/25 частин житлового будинку №62/2 по вул. 30 Років Перемоги в м. Білгород-Дністровському Одеської області, співвласником іншої 12/25 частини цього будинку є відповідач ОСОБА_6 Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 вересня 2008 року по цивільній справі за позовом виконкому Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_6, третя особа, ОСОБА_4, про знесення самовільно збудованої прибудови зобовязано ОСОБА_6 знести самочинно забудовану прибудову літ. «а3» розміром 1,86Х3,04 м. за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський по вул. 30 Років Перемоги, 62/1, за його рахунок. Незважаючи на неодноразові звернення до виконкому Білгород-Дністровської міської ради та до відділу державної виконавчої служби з питання виконання рішення суду, станом на 24 грудня 2014 року рішення суду не виконано. Відповідач ОСОБА_6 на своїй частині земельної ділянки впритул до тильної стіни їх частини будинку збудував самочинно цистерну обємом до 20 куб.м. та цегляну яму, де встановив гідрофор, що також порушує їх право користуватись будинком.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 386, 391 ЦК України, позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 просили суд надати їм дозвіл власними силами та за власні кошти усунути перешкоди у користуванні 13/25 частиною житлового будинку №62/2 по вул. 30 Років Перемоги в м. Білгород-Дністровському Одеської області, для чого знести самочинну прибудову літ «а3», розміром 1,86х3,04 , у тому числі і у відсутності відповідача (боржника) ОСОБА_6, засипати самочинно обладнану цистерну, цегляну яму, де встановлено гідрофор, та сягнути з відповідача на їх користь витрати на правову допомогу в розмірі 2400 грн.(а.с. 1-2).

Відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_8 проти позову заперечували і в своїх поясненнях зазначали, що 22 жовтня 1986 року ОСОБА_6 придбав 12/25 частин житлового будинку №62/1 по вул. 30 Років Перемоги в м. Білгород-Дністровському Одеської області, у тому числі оцементовану цистерну для зберігання води, поруч з якою в подальшому обладнав цегляну яму під встановлення гідрофору. Цистерна для води та цегляна яма, розташовані на відстані 2,1 метри від стіни частини житлового будинку, яка належить позивачам. Довідкою експерта №15/172 від 11 березня 2015 року підтверджується, що ці споруди збудовані з дотриманням будівельних норм та не порушують права позивачів, оскільки пошкодження та дефекти стіни житлового будинку та відмостки не визначені, що свідчить про відсутність процесів просідання ґрунтових основ внаслідок замочування. Самочинна прибудова «а3» знесена рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 вересня 2008 року, тому вимоги про надання дозволу на її знесення власними силами є намаганням стати стороною виконавчого провадження. З цих підстав відповідач та його представник просили суд у задоволенні позову відмовити.

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 - ОСОБА_9, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 - ОСОБА_9, пояснення на апеляцію позивачки ОСОБА_3, представника позивачки ОСОБА_4 ОСОБА_5, представників відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивачів підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З матеріалів справи вбачається та встановлено, що позивачці ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належало 13/25 частин житлового будинку № 62 по вул. 30 Років Перемоги в м. Білгород-Дністровському Одеської області на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 21 червня 1983 року та нотаріально посвідченого договору користування від 02 листопада 1985 року, зареєстрованих в Білгород-Дністровському бюро технічної інвентаризації реєстровій книзі №21 за реєстровим №2963 від 21 червня 1983 року та від 26 січня 1986 року (а.с. 124-125, 126-127).

В користування позивачці ОСОБА_4 перейшло в житловому будинку літ. «А» приміщення: 1-1 житлова площею 13,0 кв.м., 1-2 житлова, площею 12,4 кв.м., 1-3 житлова, площею 24, 5 кв.м., 1-4 коридор, площею 5,5 кв.м., 1-5 кухня, площею 7,3 кв.м., І тамбу, площею 2,0 кв.м., ІІ комора, площею 1,0 кв.м., сіні літ. «а», гараж із підвалом літ. «Б», сарай літ. «В», навіс літ. «Г», вбиральня літ. «Д», цистерна №1, ворота №3, що складало 13/25 частин будинку (а.с. 33-34, 126).

На підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 28 серпня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на праві приватної власності на землю за № 400, позивачці ОСОБА_4 на праві власності належала земельна ділянка, площею 0,0879 га, в т.ч. сільськогосподарських угідь 0,0506 га, з них рілля 0,0506 га, під будівлями 0,0373 га, за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. 30 Років Перемоги, 62 (а.с. 130-131).

06 вересня 2002 року ОСОБА_10 подарувала позиваці ОСОБА_11 земельну ділянку, площею 0,0879 га, за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. 30 Років Перемоги, 62, посвідченого нотаріального, зареєстрованого в реєстрі за № 3165.

Одночасно ОСОБА_10 подарувала позиваці ОСОБА_11 8/25 частин житлового будинку № 62 по вул. 30 Років Перемоги в м. Білгород-Дністровському Одеської області, розташованих на земельній ділянці площею 879 кв.м., на підставі договору дарування, посвідченого нотаріально, зареєстрованого в реєстрі за № 3167, право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності 29 травня 2007 року (а.с. 72,73).

В постійне користування обдарованої перейшло із житлового будинку під літ «А»: 1-2 житлова, 1-3 житлова, житловою площею 36,9 кв.м., із сіней «а» 1-4 коридор, тамбур «а4», крильце «а5», в загальному користуванні: гараж «Б», підвал «б», оглядова яма «б1», сарай «В», вбиральня «Д», сарай «Ж», цистерна №1, ворота з хвірткою№3, водопровід №6, розташованих на земельній ділянці площею 879 кв.м. (а.с. 72).

Відповідачу ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить 12/25 частин житлового будинку №62/1 по вул. 30 Років Перемоги в м. Білгород-Дністровському Одеської області на підставі договору купівлі-продажу від 22 жовтня 1986 року, посвідченого нотаріально, зареєстрованого в реєстрі за №2-1415, зареєстрованого в Білгород-Дністровському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №21-2963, інвентарна справа 6718, від 21 січня 1987 року (а.с. 58-59).

В постійне користування відповідача ОСОБА_6 перейшло із житлового будинку під літ «А»: 2-1 коридор, площею 10,5 кв.м., 2-2 кухня, площею 15,8 кв.м., 2-3 житлова, площею 12,5 кв.м., 2-4 житлова,площею 12.4 кв.м., І коридор, площею 6, 2 кв.м., сіні під літ. «а1», площею 7,4 кв.м., підвал літ «а2», площею 14,3 кв.м., огородження №2, хвіртка №4, ворота №2 (а.с. 31-34, 35-36).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 вересня 2008 року по цивільній справі №2-7038/2008р. за позовом ОСОБА_6 до виконкому Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_6, треті особи, ОСОБА_4, ОСОБА_11, про визнання права власності на самочинно зведені будівлі за відповідачем ОСОБА_6 визнано право власності на вбиральню літ. «З», розміром 0,95х1,35 м., душ літ. «К», розміром 0,95х1,35 м., гараж літ. «Є» збільшених розмірів з 5,0х3,50 м. до 3,65х8,15 м. з оглядовою ямою літ. «є» розміром 0,9х2,10 м., навіс літ. «І» розміром 2,90х8,15 м., рішення суду набрало законної сили 22 вересня 2008 року (а.с. 12-14).

Після придбання 12/25 частин житлового будинку №62/1 по вул. 30 Років Перемоги в м. Білгород-Дністровському Одеської області 22 жовтня 1986 року та визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками, відповідачем ОСОБА_6 збудована оцементована цистерна для зберігання води, розташована на відстані 2,1 метри від стіни частини житлового будинку, яка належить позивачам та позначена в технічному паспорту під №7

Поруч з цистерною №1 в подальшому відповідач ОСОБА_6 обладнав цегляну яму де встановив гідрофор.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині знесення прибудови, цистерни та цегляної ями для гідрофора, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не довели в судовому засіданні те, що відповідач порушує їх право власності на будинок.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Статтею ст. 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивачі були зобовязані довести в судовому засіданні ті обставини, на які вони посилались як на підставу своїх вимог, а саме те, що споруди цистерна №1 та цегляна яма для гідрофора, якими користується відповідач ОСОБА_6 зведені порушеннями будівельних норм і правил та суттєвим порушенням їх прав.

Дійсно з довідки СПД ОСОБА_12 №15/172 від 11 березня 2015 року вбачається, що під час огляду 11 березня 2015 року пошкодження та дефекти стіни житлового будинку та мостіння не визначені, що свідчить про відсутність процесів просідання ґрунтових основ внаслідок замочування (а.с. 57).

Однак в обґрунтування своїх вимог в частині знесення цистерни та цегляної ями для гідрофора, позивачі посилались на те, що СПД ОСОБА_12 здійснювала огляд цистерни у їх відсутності, що лишили їх можливості надати докази просідання, замочування і сирості внутрішньої поверхні стіни спальні, цистерна, цегляна яма, де встановлений гідрофор, обладнані впритул до фундаменту їх частини будинку, гідрофор це «шумова» споруда, яка постійно включається під вікнами їх спальні, вбиральня прибудова «а3», не обладнана належною вентиляцією, тому всі запахи і звуки водовідведення змушують їх тримати вікно спальні постійно закритим, та надали суду звернення до органів місцевого самоврядування про усунення порушення їх права власності на будинок (а.с. 18, 19, 22, 23, 27-28), у тому числі і фотознімки спірних споруд, які надані суду апеляційної інстанції, й доводять ці вимоги.

У пп. 17, 22 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізовано суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правий режим самочинного будівництва)" розяснено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути предявлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Якщо позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно предявлено до власника (користувача) земельної ділянки, який заперечує проти визнання права власності на це майно за особою, що його збудувала, власник (користувач) має право відповідно до вимог статті 123 ЦПК предявити зустрічний позов про знесення нерухомого майна.

Позов може бути предявлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобовязання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку).

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

В порушення положень ст. ст. 10, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів та доказів, наданих скаржником.

Аналізуючи зазначені норми права, розяснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, колегія суддів приймає їх до уваги й вважає, що позивачами в судовому засіданні доведено, що зведення цистерни та цегляної ями, де встановлено гідрофор, впливає на міцність і безпечність частини будинку, що належить позивачам, та суттєво порушує їх права.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_6 без згоди інших співвласників та дозволу виконкому Білгород-Дністровської міської ради на земельній ділянці, якою він користується, самочинно зведено прибудову літ. «а3» - санвузол, площею 4,4. кв.м.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 вересня 2008 року по цивільній справі №2-7038/2008р. за позовом виконкому Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_6, третя особа, ОСОБА_4, про знесення самовільно збудованої прибудови зобовязано ОСОБА_6 знести самочинно забудовану прибудову літ. «а3» розміром 1,86х3,04 м. за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський по вул. 30 Років Перемоги, 62/1, за його рахунок.

Рішення суду першої інстанції набрало законної сили та було передано на примусове виконання. З листів виконкому Білгород-Дністровської міської ради від 26 липня 20103 року та від 24 квітня 2014 року, надісланих на імя позивачів ОСОБА_13, ОСОБА_11 вбачається, що постановою старшого державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 21 червня 2013 року виконавче провадження було закінчено у звязку з тим, що виконати рішення суду без участі боржника неможливо (а.с. 27-28, 29-30).

Таким чином, незважаючи на неодноразові звернення позивачів, які не були стороною викового провадження, до виконкому Білгород-Дністровської міської ради та до відділу державної виконавчої служби з питання виконання рішення суду станом на 24 грудня 2014 року рішення суду не виконано, чим суттєво були порушені права позивачів щодо користування ними належною їм частиною будинку (а.с. 15,16, 17, 27-28, 29-30).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як розяснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Під судовим рішенням, зазначеним у ч. 3 ст. 61 ЦПК України, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що вказаним рішенням суду з достовірністю підтверджується те, що прибудова «а3» - санвузол, площею 4,4. кв.м., а також цистерна та цегляна яма під гідрофор зведені відповідачем ОСОБА_6 самочинно, з істотним порушенням будівельних норм та правил, та порушує права позивачів, тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України порушені права позивачів підлягають захисту судом шляхом усунення перешкод у користуванні належною їм частиною житлового будинку та знесенню прибудови літ. «а3» - санвузлу, площею 4,4 кв.м., цистерни та цегляної ями під гідрофор за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський по вул. 30 Років Перемоги, 62/1, за власний рахунок позивачів.

Отже, в зазначеній частині вимоги позивачів є законними, обґрунтованими й підлягають задоволенню.

Стосовно вимог про знесення споруд без участі боржника, колегія суддів не може їх задовольнити, оскільки вони вирішуються при примусовому виконанні судового рішення.

Погоджується колегія суддів із висновком суду першої інстанції про те, що законних підстав для присудження з відповідача на користь позивачів судових витрат по наданні правової допомого в розмірі 2400 грн.

Отже, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, ст. ст. 10, 60, 57, 61, 170, 212, 213 ЦПК України, та норм матеріального права, ст. ст. 376, 391 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову частково.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_3 ОСОБА_5 задовольнити частково, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 липня 2015 року змінити й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_4, ОСОБА_3 перешкоди у користуванні 13/25 частиною житлового будинку № 62/2 по вул.. 30 Років Перемоги в м. Білгород-Дністровському Одеської області з боку ОСОБА_6 шляхом знесення прибудови літ. «а3» - санвузлу, площею 4,4 кв.м., до 12/25 частин житлового будинку №62/1 по вул. 30 Років Перемоги м. Білгород-Дністровському Одеської області 62/1, що належить ОСОБА_6, цистерни та цегляної ями для гідрофору, що розташовані на земельній ділянці, якою користується ОСОБА_6 біля вказаної частині житлового будинку, за власний рахунок ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_14

ОСОБА_2