АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Борисорвича про стягнення заборгованності за кредитним договором,-

встановлила:

У грудні 2014 року ТОВ «ОТП Факторінг Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 07 червня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», а на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року правонаступником є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № СNL-300/794/2005, згідно якого остання отримала кредит на споживчі потреби у розмірі 199000 грн., зі строком повернення до 07 червня 2011 року з фіксованою процентною ставкою в розмірі 4,5% + FIDR, в подальшому 09 листопада 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір №001/12786/06 про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток від 09 листопада 2006 року за умовами якого, відповідачці банк відкрив картковий рахунок в гривнях та видав кредитну карту, а також відкрив кредитну лінію. З метою забезпечення виконання зобовязань відповідачки за першим кредитним договором 07 червня 2005 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR-300/562/2005.

Так, після укладення цих договрів банк зі свого боку виконав покладені на нього обовязки щодо надання кредиту, проте відповідачі ухиляються від виконання свого обовязку та станом на 20 листопада 2014 року загальна заборгованість відповідачів перед ТОВ «ОТП Факторінг Україна» за кредитним договором складає 206484 грн. 53 коп., яка складається із: заборгованість за кредитним договором № CNL-300/794/2005 від 07 червня 2005 року в розмірі 184538 грн. 73 коп., в тому числі: заборгованість по кредиту 124895 грн. 90 коп.; заборгованість по відсоткам 59642 грн. 83 коп., та за договором №001/12786/06 від 09 листопада 2006 року складає 21945 грн. 80 коп., яку й просили стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Заочним рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2015 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково та ухвалено: стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму боргу за кредитним договором № СNL-300/794/2005 від 07 червня 2005 року станом на 20 листопада 2014 року в розмірі 184538 грн. 73 коп., яка складається із заборгованості по кредиту 124895 грн. 90 коп. та заборгованості по відсотках - 59642 грн. 83 коп., а також стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 001/12786/06 від 09 листопада 2006 року станом на 20 листопада 2014 року в розмірі 21945 грн. 80 коп. та судовий збір в сумі 2064 грн. 85 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ ОТП «Факторинг Україна», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Судом встановлено, що 07 червня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № СNL-300/794/2005, згідно якого остання отримала кредит на споживчі потреби у розмірі 199000 грн., зі строком повернення до 07 червня 2011 року з фіксованою процентною ставкою в розмірі 4,5% + FIDR, в подальшому 09 листопада 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір №001/12786/06 про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток від 09 листопада 2006 року за умовами якого, відповідачці банк відкрив картковий рахунок в гривнях та видав кредитну карту, а також відкрив кредитну лінію, згідно якого було встановлено кредитний лиміт в сумі 1000 грн. на строк 1461 днів. (а.с.5-9, 21, 22).

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № СNL-300/794/2005 між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR-300/562/2005 від 07 червня 2005 року, відповідно до умов якого, поручитель зобовязався відповідати перед кредитором по зобовязаннях ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором у повному обсязі (а.с. 12).

Крім того, судом встановлено, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CNL-300/794/2005 від 07 червня 2005 року, який був укладений між АКБ «Райффайзенбанк Україна» і ОСОБА_2, а також за договором поруки № SR-300/562/2005 від 07 червня 2005 року який був укладений між Банком та ОСОБА_3 (а.с. 24-30), а згідно з умовами договору факторингу №01/06/11 від 25 червня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за договором № 001/12974/06 про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток від 09 листопада 2006 року, який був укладений між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 (а.с. 32-35), а згідно статуту ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником всіх прав та обовязків АКБ «Райффайзенбанк Україна» (а.с. 37-39).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а згідно статтей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із умовами зазначеного договору сплата основної суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами, сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно, протягом дії договору до виконання сторонами своїх зобовязань у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Як вбачається з матеріалів справи позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у вищевказаному розмірі, проте ОСОБА_2 належним чином не виконує умови кредитного договору та договору про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток, а відповідно до розрахунку суми заборгованості станом на 20 листопада 2014 року у неї виникла заборгованість, а саме: за кредитним договором № СNL-300/794/2005 в сумі184538 грн. 73 коп., яка скаладається із: заборгованість по кредиту 124895 грн. 90 коп. та заборгованість по відсоткам 59642 грн. 83 коп., та за договором про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток№001/12786/06 від 09 листопада 2006 року в сумі 21945 грн. 80 коп.(а.с. 14, 15).

Оскільки відповідачка не виконує свої зобовязання, отримані кошти не повернула, допустила прострочку платежів, визначених графіком погашення, а в подальшому взагалі ухилилася від виконання своїз зобовязань, у звязку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_2

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № СNL-300/794/2005 від 07 червня 2005 року із поручителя ОСОБА_3, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено та зазначалося вище, що 07 червня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № СNL-300/794/2005, згідно якого остання отримала кредит на споживчі потреби у розмірі 199000 грн., зі строком повернення до 07 червня 2011 року з фіксованою процентною ставкою в розмірі 4,5% + FIDR, а в забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR-300/562/2005 від 07 червня 2005 року, відповідно до умов якого останній зобовязався відповідати перед кредитором по зобовязаннях ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором у повному обсязі.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб., а згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Крім того, відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Предявленням вимоги до поручителя є предявлення до нього позову. Закінчення строку, установленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Ці правові позиції визначені зокрема в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року при розгляді цивільних справ за № 6-125цс14 та № 6-53цс14.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «ОТП Факторінг Україна» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 09 грудня 2014 року, а сам кредитний договір договір № СNL-300/794/2005 діяв до 07 червня 2011 року, проте позивач після укладення договору відступлення права вимоги до поручителя до звернення до суду вимог не предявляв, у звязку чим колегія суддів вважає, що позовні вимоги до поручителя ОСОБА_3 предявлено з пропуском строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено в задоволенні цих позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про те, що судом першої інстанції незаконно відмовлено в позові до поручителя, оскільки останній відповідає за зобовязаннями боржника у повному обсязі до повного виконання кредитних зобовязань, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, як зазначалося вище крединий договір діяв до 07 червня 2011 року, а тому позивач мав право, відповідно до ст. 559 ЦК України, після його закінчення протягом шести місяців і звернутися до поручителя із вимогами про погашення заборгованості, але позивачем цього зроблено не було.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони грунтуються на неправильному застосуванні позивачем норм матеріального права, а також ці доводи не спростовують висновків суду та зводяться до переоцінки доказів і незгодою з висновками суду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, судом першої інстанції були виконані всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірено обставини, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними. Отже апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2015 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді