Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2900/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Фомічов С. Є.
УХВАЛА

Іменем України

08.12.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Фомічова С.Є.

суддів - Голованя А.М

ОСОБА_2

при секретарі - Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи Іпотечний центр в м. Київ та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про визнання права особистої власності на квартиру, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03 листопада 2015 року.

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, треті особи Іпотечний центр в м. Київ та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про визнання особистої власності на квартиру.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що з відповідачем ОСОБА_4 він перебував у зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 1997 року. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 лютого 2015 року шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу, 07 вересня 1998 року у них народилась донька ОСОБА_5, яка після припинення сімейних стосунків між ними залишилась проживати з відповідачем. Матеріальну допомогу на утримання доньки надає в добровільному порядку. В період шлюбу 27 лютого 2004 року між Кіровоградським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та сімєю, в особі ОСОБА_3 була укладена Кредитна угода № 188/1 про надання цільового кредиту у сумі 86 258 грн. на будівництво житла загальною площею 66,69 кв.м. згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому сума кредиту була збільшена на 36 697 грн. згідно додаткового договору № 1 від 20 грудня 2006 року. Термін повернення кредиту 30 років з дати укладання кредитної угоди. На виконання умов п.2.1 кредитної угоди ним був сплачений попередній внесок у розмірі 2753 грн., в подальшому будівництво квартири здійснювалось за кошти кредиту, а також у грудні 2006 року відповідно до додаткового договору з особистих коштів він доплатив 4895 грн. першого внеску. Після здачі житлового будинку в експлуатацію в 2006 році, 23 квітня 2007 року за актом прийому-передачі № 35 спірна квартира була прийнята ним від забудовника. 22 серпня 2007 року виконкомом Кіровоградської міської ради прийняте рішення № 1034 про оформлення права власності на вказану квартиру.

На підставі зазначеного рішення 17 вересня 2007 року на його імя видане свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 та відповідно до закону здійснена державна реєстрація права власності. Спірна квартира розташована на третьому поверсі пятиповерхового будинку, має загальну площу 61.9 кв.м, складається з трьох ізольованих житлових кімнат площею 11, 0 кв.м, 17,3 кв.м, 9,3 кв.м, кухні 8,8 кв.м. вбиральні, ванної кімнати, коридору, комори, має балкон і лоджію.

Відповідно до договору іпотеки від 12 січня 2009 року, укладеного між Кіровоградським регіональним управлінням Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» як іпотекодержателем, та ним, як іпотекодавцем, виконання кредитної угоди № 188/1 від 27 лютого 2004 року та додаткового договору від 20 грудня 2006 року забезпечено спірною квартирою. Строк дії іпотеки до 27 лютого 2034 року.

Відповідно до умов договору він щоквартально здійснював оплату кредиту, станом на 16 березня 2015 року на погашення кредиту ним сплачено близько 33 000 грн.

Перший внесок відповідно до умов кредитної угоди в розмірі 2753 грн. був сплачений із їх спільних з відповідачкою коштів, а в подальшому погашення кредиту він здійснював з особистих коштів, оскільки сімейні стосунки між ним та відповідачкою ОСОБА_4 не складались, він зустрічався з іншою жінкою, а з відповідачкою була попередня домовленість про спосіб вирішення житлових і майнових питань наступним чином: вона з донькою ОСОБА_5 надалі залишається проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на яку вони набули шляхом приватизації, а він свої житлові питання вирішує шляхом будівництва квартири через Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву.

На виконання таких домовленостей відповідач ОСОБА_4 погоджувала в необхідних передбачених кредитною угодою № 188/1 від 27 лютого 2004 року та договором іпотеки випадках вчинення певних дій, надавала йому необхідні документи. Вказує на те, що остаточно сімейні стосунки між ними були припинені у вересні 2004 року після його виїзду в м. Київ.

Після прийому-передачі квартири в квітні 2007 року він заселився у спірну квартиру, зробив оздоблювальний ремонт, а після отримання і державної реєстрації свідоцтва про право власності на квартиру - зареєструвався в ній. Відповідач з донькою проживали в належній їм квартирі, розташованій АДРЕСА_3 і постійно зареєстровані за вказаною адресою. Наміру вселятися в спірну квартиру відповідач ОСОБА_4 ніколи не висловлювала, у розмовах з ним завжди визнавала, що це особисто його квартира. Кілька років тому восени ОСОБА_4 звернулась до нього з проханням дозволити їй з донькою ОСОБА_5 тимчасово пожити в належній йому квартирі, оскільки вона мала намір зробити ремонт в тій квартирі, в якій вони разом з донькою проживали. Він погодився, так як зустрічаючись з ОСОБА_5 в квартирі відповідачки бачив, що їх квартира потребує капітального ремонту. Строку тимчасового їх з донькою проживання в його квартирі вони не обумовлювали, при цьому, він усвідомлював, що ремонт займе тривалий час. Поселившись в спірній квартирі відповідач перевезла для особистого користування холодильник і телевізор, потім придбала ліжко для ОСОБА_5 і стіл.

В період проживання відповідача в спірній квартирі, він в квартирі не проживав, під час приїздів в м. Кіровоград проживав у матері своєї цивільної дружини ОСОБА_6, але приїжджаючи в м. Кіровоград на вихідні дні неодноразово навідував ОСОБА_5, яка разом з матірю проживала в спірній квартирі. В 2013 році він зрозумів, що відповідач зволікає з виселенням з його квартири, але за станом здоровя був позбавлений можливості примусово виселити її. В 2014 році він став вимагати, щоб відповідач виселилась з спірної квартири, оскільки ремонт в своїй квартирі вона закінчила, на що вона погодилась. В серпні 2014 року відповідач виселилась зі спірної квартири, забравши всі свої речі, в тому числі - речі домашнього вжитку, які були придбані нею під час проживання в спірній квартирі. Впродовж більше десяти років він постійно проживає в м. Києві, має іншу сімю, з листопада 2004 року перебуває у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_6, мають спільну доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Починаючи з вересня 2004 року погашав кредит на будівництво квартири та здійснював інші платежі щодо квартири виключно з власних коштів, із свого заробітку. Відповідач ОСОБА_4 ніяким чином участі в погашенні кредиту, оплаті інших платежів, проведенні ремонту квартири не брала. З вересня 2004 року вони з відповідачкою ОСОБА_4 втратили будь-які сімейні звязки, кожен з них жив своїм життям, шлюб існував лише формально. Припинення їх з ОСОБА_4 сімейних стосунків викликано не його виїздом в м. Київ в звязку з роботою, а повязано з тим, що він в 2004 році створив нову сімю. Тому, враховуючи, що з вересня 2004 року вони з відповідачкою ОСОБА_4 фактично припинили сімейні відносини, погашення кредиту за спірну квартиру здійснював виключно він з свого заробітку, вважає, що є законні підстави визнати вказану квартиру його особистою власністю.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03 листопада 2015 року в задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання за ОСОБА_3 право особистої власності на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду, з підстав порушення, на її думку, норм матеріального і процесуального права та недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що його позовні вимоги були повністю доведені в суді першої інстанції, посилається на ті ж обставини, що і при подачі позову. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_8, представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги не визнає та вважає безпідставними, а оскаржене рішення місцевого суду законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_9, які підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при ухваленні вказаного рішення відповідно до вимог ст.ст. 212-213 ЦПК України повно зясував всі обставини справи та дав їм належну оцінку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 27 вересня 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією повторного Свідоцтва про шлюб, виданого 24.06.2014 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області.

Від шлюбу у сторін 07 вересня 1998 року народилась донька ОСОБА_5.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 лютого 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який зареєстрований 27 вересня 1997 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області , актовий запис № 801 розірвано. Рішення суду першої інстанції набрало законної сили 31 березня 2015 року, оскільки колегією суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області було прийнято відмову ОСОБА_3 від апеляційної скарги на вказане рішення, апеляційне провадження закрито.

Згідно статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаним рішенням було встановлено, що згідно актів від 24 жовтня 2014 року та 04 листопада 2014 року, подружжя разом з дитиною ОСОБА_5, з серпня 1991 року по листопад 2011 року проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, а з листопада 2011 року по серпень 2014 року за адресою: АДРЕСА_5. Вказані копії актів стороною відповідача подані до суду і у дане провадження (а.с. 158-159). Крім того, вказаним рішенням було встановлено, що жодна із сторін не довела саме з якого часу вони припинили подружні стосунки та перестали вести спільне господарство, тому суд на момент розірвання шлюбу позбавлений був можливості достовірно встановити час фактичного припинення шлюбу.

В період шлюбу, 27 лютого 2004 року між Кіровоградським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та сімєю, в особі ОСОБА_3 була укладена Кредитна угода № 188/1 про надання цільового кредиту у сумі 86 258 грн. на будівництво житла загальною площею 66,69 кв.м. згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_6.

Згідно Додаткового договору від 20 грудня 2006 року до Кредитної угоди від 27 лютого 2004 року сума кредиту була збільшена на 36 697 грн. Термін повернення кредиту 30 років з дати укладання кредитної угоди ( а.с. 14-21).

23 квітня 2007 року за актом прийому-передачі № 35 спірна квартира була прийнята ОСОБА_3 від забудовника( а.с. 30).

22 серпня 2007 року виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради було прийняте рішення № 1034 про оформлення права власності на квартири в житловому будинку по вул. Академіка Корольова,9-а , зокрема , за ОСОБА_3 на квартиру №35 ( а.с 31).

На підставі зазначеного рішення 17 вересня 2007 року на імя ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 та відповідно до закону здійснена державна реєстрація права власності. Спірна квартира розташована на третьому поверсі пятиповерхового будинку, має загальну площу 64,7 кв.м, житлову 37, 6 кв.м. ( а.с. 28-29).

12 січня 2009 року між Кіровоградським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (іпотеко держатель) та ОСОБА_3 (іпотекодавцем) на виконання Кредитної угоди № 188/1 від 27 лютого 2004 року та додаткового договору від 20 грудня 2006 року було укладено Договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_7.

Згідно п.2.1 Договору іпотеки, ОСОБА_3 стверджує, що нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є спільною сумісною власністю їх з ОСОБА_4 подружжя, оскільки було придбане за час їхнього шлюбу, і на момент підписання цього Договору інші, крім дружини, особи, які відповідно до ст.ст. 60, 74 СК України, ст. ст. 398, 405 ЦК України, мали б право на частку в спільному майні подружжя, право володіння або право користування щодо згаданої квартири… Згода іншого з подружжя на укладення цього Договору отримана у встановленому законом порядку. Дружина іпотекодавця - ОСОБА_4 дала згоду чоловікову на передачу в іпотеки зазначеної квартири , що складає предмет іпотеки, набутого ними за час шлюбу (а.с. 22-25).

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, зокрема спірної квартири № 35, по вул. А. Корольова, 9-а в м. Кіровограді. Провадження у справі зупинено. ( а.с 171).

Відповідно до положень ч. 6 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка може бути визнане майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин (п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року № 11).

Жодного належного допустимого та беззаперечного доказу окремого проживання сторін у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин у період з вересня 2004 року і по серпень 2014 року позивачем суду не надано. Допитані у якості свідків особи з близького оточення сторін підтвердили, що сторони підтримували шлюбні відносини до серпня 2014 року, хоча і проживали в різних містах.

На підтвердження факту припинення сімейних стосунків саме з вересня 2004 року позивач посилався на покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та надані фото, а також створення нової сімї та народження у 2006 році доньки ОСОБА_7.

Проте, пояснення свідка ОСОБА_6 суд оцінює критично, оскільки вона є на даний період дружиною позивача, та відповідно заінтересованою особою при вирішенні справи. Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у своїх поясненнях щодо часу припинення шлюбних стосунків сторін були неконкретними та не змогли спростувати факт припинення сімейних стосунків сторін саме вказаний відповідачем - серпень 2014 року.

Крім того, надані позивачем фотографії суд оцінює критично, оскільки за вказані періоди відповідач також подала фото спільного відпочинку в період шлюбу сімї ОСОБА_7 із донькою ОСОБА_5, та підтвердження отримання саме на сімю ОСОБА_7 путівок на санаторно-курортне лікування в МРЦ «Кремінці» у серпні 2008 року, 2010 року та 2011 року (а.с. 164-168).

Доводи позивача про те, що відпочинок мав місце лише тому, що він бажає спілкуватись та брати участь у вихованні доньки, суд вважає необґрунтованим, оскільки з поданих відповідачем довідок вбачається, що путівки на санаторно-курортне лікування в МРЦ «Кремінці» у серпні 2008 року, 2010 року та 2011 року видавалися на сімю. Крім того, сам по собі факт народження у лютому 2006 року ОСОБА_7 - дитини, батьком якої є позивач , також не підтверджує тверджень ОСОБА_3 щодо припинення шлюбних стосунків у вересні 2004 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.4 ст. 65 ЦК України, договір укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сімї.

Посилаючись на зазначені обставини суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмов в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і вважає його таким, що ґрунтується на законі та відповідає зібраним по справі доказам, яким суд першої інстанції дав повну та всебічну оцінку.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України позивач не надав суду першої та апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Інші доводи скарги зводяться до переоцінки доказів по справі і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів судової палати апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Під час перевірки матеріалів справи колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до наданих доказів, по суті правильне, що згідно положень ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: