АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6461/15
Головуючий 1 інстанції Васильєва О.О.
Справа № 646/5870/15ц Доповідач Гуцал Л.В.
Категорія: стягнення моральної шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Піддубного Р.М., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 24 липня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, -

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. Просив:

-захистити конституційне право позивача на компенсацію моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю прокуратури Харківської області;

-у звязку з тим, що держава відповідає перед громадянином за свою діяльність, стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України компенсацію моральної шкоди в розмірі 328860 гривень, завданої прокуратурою Харківської області внаслідок прийняття незаконного рішення та безпідставної бездіяльності за заявою позивача про кримінальне правопорушення.

Посилався на те, що 04 квітня 2015 року він, в порядку ст.214 КПК України, звернувся до прокурора Харківської області з заявою про кримінальне правопорушення, вчинене щодо нього прокурором прокуратури Харківської області ОСОБА_2. Того ж дня його заява була отримана уповноваженою особою прокуратури Харківської області. У порушення вимог ст.ст.3, 19, 68, 121 Конституції України, Закону України «Про прокуратуру», ст.214 КПК України осадові особи прокуратури, навмисне ігноруючи вказівки наказу ГПУ №69, при цьому маніпулюючи правовими нормами і трактуючи їх за своїм суб'єктивним розсудом не заснованим на законі, з вузьковідомчих і корпоративних інтересів, з метою відведення від юридичної відповідальності свого «колеги», не внесли заяву позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У зв'язку з чим, 09 квітня 2015 року позивач був вимушений звернутися до Червонозаводського районного суду м.Харкова зі скаргою на необґрунтовану і навмисну неправомірну бездіяльність прокуратури Харківської області, у зв'язку з умисним невнесенням заяви позивача про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 27 квітня 2015 року Червонозаводський районний суд м. Харкова постановив ухвалу, якою задовольнив скаргу позивача і зобов'язав уповноважену особу прокуратури Харківської області внести заяву від 04 квітня 2015 року про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також зазначає, що для настання відповідальності, передбаченої ст.ст.1173, 1174 ЦК України, необхідно, щоб посадова чи службова особа заподіяла шкоду при здійсненні своїх повноважень, обсяг яких встановлюється відповідними правовими актами.

Позивач зазначає, що неправомірною бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягаї зокрема в наступному. Він, будучи важко онкологічно хворим, змушений був виїжджати в суд м. Харкова для того, щоб викрити відповідача у навмисній бездіяльності. При здійсненні вимушених поїздок на судові засідання переносив глибокі моральні та сильні фізичні страждання, так як позивачу не надавалась своєчасна медична допомога. Крім того, він переніс глибокі моральні страждання від криміналізації правоохоронних органів України, був вимушений витрачати свій особистий час і звертатися до суду за захистом своїх Конституційних прав, що призвело до погіршення і позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з родичами, та що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Прийняттям незаконних рішень відповідач принизив честь позивача, гідність та ділову репутацію.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 24 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм права процесуального.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав. Наголошував на тому, що він заявив позовні вимоги на підставі ст.56 Конституції України, ст.ст.1173,1174 ЦК України, які передбачають право позивача на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави, незалежно від вини органу державної влади, тоді як суд безпідставно застосував до спірних правовідносин ст.ст.1166,1167 ЦК України.

Представник прокуратури Харківської області проти задоволення скарги заперечував, вважав, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані ст.ст.1173,1174 ЦК України, на підставі яких заявлено позов.

Державна казначейська служба України явку свого представника в судові засідання не забезпечила, про день та час розгляду справи повідомлялалась належним чином.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що 04 квітня 2015 ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Харківської області з заявою про вчинення злочину прокурором відділу з питань розгляду листів та прийому громадян прокуратури Харківської області ОСОБА_2.

У звязку з тим, що його заява у передбачений законом строк не була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 09 квітня 2015 року ОСОБА_1 вимушений був звернутися до Червонозаводського районного суду м. Харкова зі скаргою на бездіяльність прокурора шодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Факт неправомірної бездіяльності посадових осіб прокуратури Харківської області підтверджений ухвалою Червонозаводсткого районного суду м.Харкова від 27 квітня 2015 року, якою задоволена скарга ОСОБА_1 на бездіяльність прокуратури Харківської області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 04 квітня 2015 року та зобовязано уповноважених осіб прокуратури Харківської області внести відповідні відомості за цією заяву до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у зв'язку з чим відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України цей факт не підлягає доказуванню.

Листом прокуратури Харківської області від 23 квітня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за викладеними у його заяві від 04 квітня 2015 обставинами, а 05 травня поточного року на виконання зазначеного судового рішення внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000324 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, за фактом завідомо неправдивого повідомлення органу досудового розслідування ОСОБА_2 про вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на ст.56 Конституції України, ст.ст.1173, 1174 ЦК України та просив стягнути завдану йому неправомірною бездіяльністю посадовими особами прокуратури Харківської області з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України.

Саме на таких позовних вимогах наполягав позивач і у суді апеляційної інстанції, стверджуючи, що завдана йому моральна шкода повинна бути відшкодована державою незалежно від вини органу, посадові особи якого таку шкоду завдали.

Статтею 56 Конституції України зазначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статті 1173, 1174 ЦК України передбачають спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їх дій (владно-адміністративний, юридично-обов'язковий, односторонній).

Вказані статті Конституції України та Цивільного Кодексу України були предметом і підставою (обґрунтуванням) позову.

Згідно зі ст.ст.11,119 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; формулює позовні вимоги, визначає предмет та підставу позову саме позивач.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції здійснив правовий аналіз ст.ст.1173,1174 ЦК України, разом з тим відмовив у позові за недоведеністю, при цьому одночасно виходив: із недоведеності факту неправомірної бездіяльності службових осіб прокуратури, недоведеності факту заподіяння позивачу цією бездіяльністю моральної шкоди, відсутності доказів, що підтверджують взаємозвязок протиправної поведінки того, хто заподіяв шкоду та шкідливими наслідками такої поведінки. При цьому суд керувався ст.ст.23, 1167,1173,1174 ЦК України.

Зазначені висновки зроблено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм права процесуального.

До суб'єктів відповідальності за ст.ст.1173,1174 ЦК України належать створені відповідно до Конституції України, Конституції Автономної Республіки Крим і правових актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади і управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказаних державних органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Виходячи з положень ст.121 Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» органи прокуратури складають єдину відокремлену централізовану систему державних органів, на які покладено функції нагляду за додержанням і правильним застосуванням законів, підтримання державного обвинувачення в суді та представництво інтересів громадянина або держави в суді у передбачених законом випадках.

Застосовуючи до спірних правовідносин зазначені правові норми суд не врахував, що органи прокуратури та їх посадові особи не відносяться до суб'єктів відповідальності за ст.ст.1173,1174 ЦК України, оскільки органи прокуратури не є органами державної влади або органами місцевого самоврядування, та побудував свої висновки на недоведеності фактів неправомірної бездіяльності відповідача та заподіяння ОСОБА_1 такою бездіяльністю моральної шкоди, що не можна визнати правильним.

Твердження позивача про те, що у даному випадку саме держава повинна відповідати перед громадянином за завдану йому шкоду неправомірною бездіяльністю посадових осіб прокуратури Харківської області не ґрунтується на законі.

Відповідальність держави за неправомірну бездіяльність (діяльність) органів прокуратури передбачена ч.ч.1-5 ст.1176 ЦК України, проте виключно у передбачених цими нормами випадках.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даному випадку регулюється п. 6 ст. 1176 ЦК України. За змістом цієї норми, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в чч. 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків згідно зі ст.1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах.

Відтак правові підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету - відсутні. Позовних вимог про стягнення такої шкоди безпосередньо з юридичної особи, яка її завдала, ОСОБА_1 не заявляв.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у позові з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 303, п. п.1,3, 4 ч.1 ст.309, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 24 липня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді