Категорія 34Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Луценка В.В.,

суддів Сала Т.Б., Денишенко Т.О.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки при дорожньо-транспортній пригоді, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3А, за участю третьої особи, без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки при дорожньо-транспортній пригоді.

Позов мотивовано тим, що 23.05.2015 року, на перехресті вулиць Келецької та ОСОБА_6 у м. Вінниці, ОСОБА_4 керуючи автомобілем Mazda 3, власником якого є ОСОБА_3, під час зміни напрямку руху допустила виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустила зіткнення із автомобілем Volkswagen Crafter 50 Kasten, яким керував та який належить позивачу ОСОБА_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів. ОСОБА_3 самовільно передав керування належним йому транспортним засобом Mazda 3 ОСОБА_4, знаючи, що остання не має посвідчення водія, не знає правил дорожнього руху та знаходиться в стані алкогольного спяніння. Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3, як власника джерела підвищеної небезпеки матеріальну шкоду у сумі 141797,44 грн. та моральну шкоду у сумі 10000 грн. 21.10.2015 року представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з ОСОБА_3 матеріально шкоду у розмірі 58130,56 грн та поклався на думку суду у визначенні розміру моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 58130,56 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 4000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 2117,90 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 оскаржує його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення не відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, а тому просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 23.05.2015 року, на перехресті вулиць Келецької та ОСОБА_6 у м. Вінниці, ОСОБА_4 керуючи автомобілем Mazda 3, власником якого є ОСОБА_3, під час зміни напрямку руху допустила виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустила зіткнення із автомобілем Volkswagen Crafter 50 Kasten, яким керував та який належить позивачу ОСОБА_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2015 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно реєстраційної картки (а.с.25) ОСОБА_3 є власником автомобіля НОМЕР_1.

Згідно з абз.3 п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

З наведеного вбачається, що ОСОБА_3 як власник джерела підвищеної небезпеки автомобіля Mazda 3 повинен відшкодувати ОСОБА_2 матеріальні збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Посилання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, викладені в апеляційній скарзі, про необхідність застосування п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України спростовується наступним.

Як вбачається з постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-108цс13 від 06 листопада 2013 року аналіз положень ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними субєктами, у спеціальний спосіб тощо).

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості субєктного складу відповідальних осіб (коли обовязок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Положення ст.1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.1166 1167 ЦК України, у звязку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого субєкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України таким субєктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положення ч.1 ст.1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що ОСОБА_3 самовільно допустив до керування належного його транспортного засобу ОСОБА_4, достовірно знаючи про відсутність у останньої водійських прав, чим порушив вимоги Закону.

В такому випадку обовязок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що позовні вимоги були заявлені у межах ст.1187 ЦК України, судом першої інстанції було вірно не прийняті до уваги посилання представника відповідача на необхідність вирішення спору за ст.1166 ЦК України.

Як вбачається з висновку експерта №390Е-05/15 складеного 02.06.2015 року ПП ЕНДЦ «Експертиза» вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля НОМЕР_2, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3, внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, в цінах станом на час виконання даного дослідження, складає 58130,56 грн.

Посилання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про безпідставність нарахування 20% ПДВ, спростовується свідоцтвом платника єдиного податку (а.с.16), відповідно до якого ОСОБА_2 є платником ПДВ.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно абз.1 п.9 постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи, що неправомірними діями відповідача було пошкоджено транспортний засіб позивача, що у свою чергу завдало моральних страждань ОСОБА_2 та змінило ритм та порядок життя останнього, в звязку з неможливістю використання автомобіля, судова колегія погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром завданої моральної шкоди, у сумі 4000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування його відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилити, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ ОСОБА_7

Судді: _______ Сало Т.Б.

_______ ОСОБА_8