У Х В А Л А

8 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Сеніна Ю.Л.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Бершадського районного суду від 17 червня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року та 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Бершадського нотаріального округу Вінницької області Полуденко Марії Фальтинівни, третя особа - ОСОБА_7, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 17 червня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним заповіт ОСОБА_9, складений на користь ОСОБА_4, посвідчений 23 квітня 2004 року приватним нотаріусом Бершадського нотаріального округу Полуденко М.Ф., зареєстрованим в реєстрі за № 1007.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 23 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом на дві земельні ділянки для ведення товарного сільського господарського виробництва площею 2,15 га кожна, які належали ОСОБА_9 на підставі державних актів на право приватної власності на землю. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року рішення суду апеляційної інстанції було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду цієї ж інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2015 року рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 17 червня 2014 року було залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 17 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2015 року було залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судових рішень порушується питання про скасування рішення Бершадського районного суду від 17 червня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року та 27 травня 2015 року й залишення в силі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 вересня 2014 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 225 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанову Вищого господарського суду України від 2 червня 2011 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня, 13 листопада та 25 грудня 2013 року, постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. Питання про поновлення строку вирішується колегією суддів під час вирішення питання допуску справи до провадження.

Одна з ухвал суду касаційної інстанції, яку заявник просить переглянути, постановлена 24 грудня 2014 року. Судові рішення, на які здійснюється посилання на підтвердження вказаної у заяві підстави, ухвалені 2 червня 2011 року, 29 лютого 2012 року, 13 березня, 13 листопада та 25 грудня 2013 року. Із заявою про перегляд судових рішень ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України 26 серпня 2015 року, що підтверджується штампом на конверті.

Таким чином, заява про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року подана ОСОБА_4 після спливу трьох місяців з дня його ухвалення, відповідні судові рішення, на які здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, ухвалені раніше, а строк для подання заяви про перегляд судових рішень, встановлений статтею 356 ЦПК України, пропущено.

Клопотання про поновлення процесуального строку для подання заяви про перегляд судового рішення, встановленого частинами першою та четвертою статті 356 ЦПК України, заявником не подавалося.

Відповідно до статті 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Перевіривши доводи заявника в частині перегляду рішення Бершадського районного суду від 17 червня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися і суди апеляційної та касаційної інстанцій виходив з того, що згідно з актом посмертної судово-психіатричної експертизи від 8 липня 2013 року № 7 на час укладення заповіту від 23 квітня 2004 року ОСОБА_9 перебував у хворобливому розладі психічної діяльності у вигляді гострого періоду порушення мозкового кровообігу (ішемічного інсульту) та на час укладення заповіту від 23 квітня 2004 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому вказаний заповіт, складений ОСОБА_9 було визнано недійсним.

У постанові Вищого господарського суду України від 2 червня 2011 року, що надана заявником як приклад, також установлено, що особа на момент підписання спірного договору зберігання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки знаходилася у хворобливому стані.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2013 року, що надана заявником як приклад, указано, що позивачем не було доведено на момент складання заповіту, що спадкодавець не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що проведеною у справі експертизою не було зроблено висновку про абсолютну неспроможність особи в момент складання спірного договору розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року, що надана заявником як приклад, яким судові рішення судів попередніх інстанцій скасовані, а справа передана на новий розгляд, не містить правової позиції щодо спірних правовідносин, а вказує на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судами належним чином фактичних обставин справи.

Порівняння змісту вказаних для прикладу судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Окрім того, постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року не може бути взята до уваги як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки прийнята Верховним Судом України в порядку перегляду судових рішень.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року залишити без розгляду.

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Бершадського нотаріального округу Вінницької області Полуденко Марії Фальтинівни, третя особа - ОСОБА_7, про визнання заповіту недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Бершадського районного суду від 17 червня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко Ю.Л. Сенін