АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5672/15 Головуючий 1 інст. - Усенко С.І.
Справа № 610/2122/13-ц Доповідач - Івах А.П.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Шевченко Н.Ф., Черкасова В.В.

при секретарі Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданої в особі її представника ОСОБА_2 на заочне рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 09 липня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 23 травня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 860/13-27/18/3/6-079, відповідно до умов якого банк надав останній кредит у сумі 10514,00 доларів США.

23 травня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави за № 860/14-27/18/3/6-12, відповідно до умов якого остання забезпечує заставою (рухоме майно КІА PicantoKNEBA24325T144006; АХ1427АК) виконання відповідачем зобовязання за кредитним договором.

Проте, внаслідок неналежного виконання зобовязання станом на 12 лютого 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 39286,20 грн..

Заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 09 липня 2013 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 860/13-27/18/3/6-079 від 23 травня 2006 року у сумі 39286 грн. 20 коп. та вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Крім того посилається на те, що суд не звернув уваги на те, що кредитний договір був укладений між відповідачем та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», проте позовна заява була подана Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», а матеріали справи не містять доказів про те, що позивач є правонаступником прав та обовязків Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк».

При цьому особа, що подала апеляційну скаргу, вважає, що позов подано з порушенням строків позовної давності, перебіг якої почався з 1 червня 2010 року та закінчився 02 червня 2013 року, суд безпідставно не застосував вимоги ч. 2 ст. 258 ЦПК України.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним зясуванням обставин справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Розглядом справи встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що 23 травня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту 860/13-27/18/3/6-079, за умовами якого Банк надав останній у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 10 514 долари США. Зі сплатою 9 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості 10 травня 2012 року на умовах визначених вказаним договором.

Станом на 12 лютого 2013 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед Банком становить 39 286 грн. 20 коп., що є еквівалентом загальної суми заборгованості в доларах США відповідно до офіційного курсу НБУ на дату проведення розрахунку.

Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», що був зареєстрований 27 вересня 1991 року у м. Києві по вулиці Ковпака, 29, ідентифікаційний код юридичної особи 00039019, у звязку зі зміною найменування юридичної особи 14 червня 2010 року відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» з тим же ідентифікаційний кодом юридичної особи 00039019 (а.с. 161-164).

20 травня 2010 року позивачем на адресу ОСОБА_1 був направлений лист-претензія про наявність заборгованості, на підставі п.3.2.3 кредитного договору 860/13-27/18/3/6-079 від 23 травня 2006 року. Банк вимагав дострокового виконання боргових зобовязань у повному обсязі до 31 травня 2010 року. Боржника було попереджено, що у разі неповернення зазначеної у листі-претензії заборгованості у повному обсязі протягом 30 днів з моменту отримання листа, до неї, ОСОБА_1, будуть застосовані заходи примусового стягнення боргу у судовому порядку.

З огляду на вказані обставини , оскільки кредитор, поставивши питання про повернення всієї суми кредиту змінив умови кредитного договору, то перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Наявні матеріали справи свідчать, що згідно з умовами кредитного договору сторони встановили як строк дії договору кінцевий термін повернення основної заборгованості 10 травня 2012 року (п. 1.1), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню 10 травня 2012 року (а.с. 7).

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів було визначено місяцями. У випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору було визначено періодичними щомісячними платежами, повинна була б обчислюватися з моменту настання чергового платежу.

Приймаючи до уваги, що кредитор 20 травня 2010 року змінив умови кредитного договору, поставивши питання про повернення всієї суми кредиту, попередивши боржника про те, що у разі неповернення кредитної заборгованості у повному обсязі протягом 30 днів до нього будуть застосовані заходи примусового стягнення боргу в судовому порядку, судова колегія вважає, що перебіг позовної давності слід обчислювати з (20 травня 2010 року + 30 днів) 20 червня 2010 року(а.с. 16).

Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого незастосування строків позовної давності, спростовуються дійсними обставинами справи.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції встановив фактичні обставини справи, правильно визначився з юридичною природою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом, що їх регулює.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», суд виходив з того, що у порушення умов договору відповідач не виконав прийняті на себе зобовязання та не сплачував кошти для повернення кредиту, повернення процентів за користування кредитом, у звязку з чим станом на 12 лютого 2013 року утворилася заборгованість за кредитом у сумі 39286, 20 грн., прийняв як за належний доказ розрахунок заборгованості, наданий позивачем (а.с. 12-13).

При цьому суд керувався тим, що Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок отримання яких встановлюються договором.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити проценти.

Висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог є таким, що відповідає дійсним обставинам справи, вимогам ст.. ст. 57-59, 64 ЦПК України та погоджуються з нормативно - правовими актами, застосованими та зазначеними судом у рішенні суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судова колегія вважає, що суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст.. ст. 215, 214 ЦПК України.

Підстав для задоволення апеляційної скарги, зміни чи скасування рішення судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 09 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -