РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою та

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення, зняття з реєстраційного обліку.

в с т а н о в и в:

21 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою.

Свої вимоги мотивує тим, що вона разом з дітьми зареєстрована в АДРЕСА_1. Відповідальним наймачем квартири є ОСОБА_5, який є її колишнім чоловіком та батьком ОСОБА_4 Квартира не приватизована. Відповідач вигнав її з квартири та змінив замки на вхідних дверях. Всі спроби вселитись до квартири призводять до конфліктів, оскільки відповідач не пускає її та дітей до квартири.

Просить суд ухвалити рішення, яким: вселити її та її дітей в спірну квартиру, зобов'язати відповідача надати їм ключі від квартири та в подальшому не чинити перешкод у користуванні спірною квартирою.

Протокольною ухвалою Солом'янського районного суд м. Києва від 17 березня 2015 року до спільного розгляду з первісним позовом прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, та до ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення, зняття з реєстраційного обліку.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом мотивував тим, що в 1998 році ОСОБА_1 відвезла доньку ОСОБА_4 до своєї матері в м. Миколаїв та з того часу остання до м. Києва не приїжджала. У 2000 році ОСОБА_1 забрала свої речі зі спірної квартири та також виїхала до м. Миколаєва. З 2008 року вона в спірній квартирі не з'являлась. Син відповідача ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 ніколи не проживав. Вважає, що відповідачі втратили право користування житлом, оскільки добровільно залишили спірну квартиру, не проживають в ній без поважних причин та не приймають участі в її утриманні.

Просить суд ухвалити рішення, яким: визнати ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1; а також зняти з реєстрації ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Пояснила суду, що замки ОСОБА_3 були змінені та нових ключів від квартири у неї немає, до квартири її не пускають. З 2000 року вона з донькою перестала проживати в спірній квартирі через постійні сварки, бійки та погрози з боку відповідача за первісним позовом. Вона зверталась до дільничного інспектора з приводу того, що її не пускають в квартиру, проте останній їй відмовив, оскільки це не входить до його компетенції. У зв'язку з цим, вона звернулась з заявою до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, де їй порекомендували звернутися з позовною заявою до суду. Зазначила, що останній раз вона змогла потрапити до квартири десь у 2008-2009 роках. До 2008 року вона сплачувала комунальні платежі за квартиру. Періодично вона приїздить до м. Києва, намагається потрапити до квартири, проте її не впускають, тому вона і просить усунути ці перешкоди. Добровільно квартиру не залишала, це було пов'язано зі сварками, погрозами та неправомірною поведінкою її колишнього чоловіка.

Відповідач за первісним позовом та його представники в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечували. Пояснили суду, що позивач за первісним позовом добровільно залишила спірну квартиру, неправомірних дій стосовної неї ОСОБА_3 не чинилося, за ключами вона не зверталась та комунальні платежі за квартиру не сплачувала. Замки він змінив після того, як виселив квартирантів у 2008 році. Нові ключі позивач у нього не просила, а він не надавав їх, оскільки боявся, що вона знов поселить до квартири квартирантів. З 2008 року ОСОБА_1 квартирою не цікавилась, перешкод у користуванні квартирою їй не чинилось і позивачем не надано доказів на підтвердження цього. Один раз відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 (донька сторін) бажала отримати ключі від квартири, проте через відсутність ОСОБА_3 та його представника в місті, останній не зміг їх надати.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 (донька сторін) у судовому засіданні підтримала первісний позов, проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Пояснила суду, що вона декілька разів просила ключі від квартири, проте батько та її тітка відмовили в цьому. Вона навчалась в м. Миколаєві та періодично приїжджала до м. Києва. В черговий її приїзд та відвідання квартири (у вересні 2014 року) через двері квартири їй відповіли, що в ній проживають квартиранти. Вона зверталась до міліції з приводу мешканців спірної квартири, проте там порадили звернутись до суду. Квартиру вона залишила у неповнолітньому віці, мати перевезла її до бабусі в м. Миколаїв, щоб виключити емоційні стреси через поведінку батька.

Третя особа - Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей у судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність її представника (а.с. 53).

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони є наймачами квартири АДРЕСА_1 та зареєстровані в ній, що підтверджується довідкою форми № 3 від 12 вересня 2014 року № 1119 (а.с. 3).

Квартира неприватизована.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з частина 1-3 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Позивач за первісним позовом просить вселити її та дітей до спірної квартири, оскільки їй чинять перешкоди в користуванні житлом. На підтвердження своїх доводів посилається на письмові докази та покази свідків.

У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_4 від 07 жовтня 2014 року, адресована начальнику Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві щодо встановлення осіб, що проживають в АДРЕСА_1 (а.с. 37).

З відповіді Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 25 листопада 2014 року вбачається, що заява з приводу незаконного проживання невідомих осіб за адресою: АДРЕСА_1 розглянута. Під час неодноразового відвідування квартири вхідні двері до квартири ніхто не відчинив. Тому опитати мешканців даної квартири та встановити їхні анкетні дані не виявилось можливим. Для вирішення цього питання по суті, рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою (а.с. 38).

Свідок ОСОБА_7 в суді показала, що знайома з ОСОБА_1 приблизно з 2001-2002 років, раніше працювала з нею. Відповідача бачила два рази, коли приїжджала до квартири та в суді, де вона також була свідком при розгляді першого спору між сторонами. ОСОБА_1 виїхала зі спірної квартири, тому що ОСОБА_5 вчиняв сварки та бив її. Замки в квартирі були змінені та ОСОБА_1 не має змоги потрапити до квартири. Донька сторін - ОСОБА_4 мешкала у матері позивача за первісним позовом в м. Миколаєві та навчалась там. Коли вона приїжджала в м. Київ, то проживала у неї (свідка). У 2014 та 2015 роках ОСОБА_1 подавала заяви до міліції, проте їй порадили звернутись з позовом до суду. Потратити до квартири вона не могла, неодноразово вони разом приходили до квартири, коли позивач була в м. Києві, проте двері їм не відчиняли.

Свідок ОСОБА_8 у суді показала, що знайома з сторонами, з відповідачем за первісним позовом раніше навчалась. У спірній квартирі бувала часто, але останній раз була приблизно 10 років тому. ОСОБА_5 вигнав з квартири ОСОБА_1 та вона разом з донькою поїхала до своєї матері. Їй відомо, що ОСОБА_5 вчиняв скандали та бійки з позивачем за первісним позовом. Один раз вона була свідком такої сварки. Вона з ОСОБА_1 приходила до квартири, проте їм не відчиняли, там проживали квартиранти.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами вже виникали спори з приводжу користування спірною квартирою. Так, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 травня 2003 року було відмовлено ОСОБА_5 в задоволенні позову про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірною квартирою. При розгляді справи було встановлено, що відповідач тимчасово залишила квартиру і не проживає понад встановлені строки з поважних причин, а саме внаслідок неправомірної поведінки позивача. Зазначене підтверджується даними матеріалів цивільної справи про розірвання шлюбу, даними відповіді начальника ТУМ Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві про реєстрацію в період з 1998 року по 2001 рік 4-х викликів працівників міліції для розбору сімейно-побутових конфліктів між сторонами, даними заяви відповідачки від 19 грудня 2001 року на ім'я начальника ДЕЖ № 907 щодо неможливості проживання в спірній квартирі, а також даними пояснень в судовому засіданні свідків (а.с. 39-40).

Суд вважає, що конфлікт між сторонами щодо користування квартирою має тривалий характер, і в зв'язку з цим позивач за первісним позовом не має можливості мешкати в ній через перешкоди з боку ОСОБА_3

За таких обставин, вимоги ОСОБА_1 про вселення підлягають задоволенню.

У ч. 1. ст. 65 ЖК України визначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

У такому випадку, підлягає задоволення і вимога про вселення в квартиру неповнолітнього ОСОБА_2.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є повнолітньою, тому ОСОБА_1 не може діяти в її інтересах. ОСОБА_4 з самостійними вимогами про вселення до суду не зверталась.

Позивач також просить зобов'язати відповідача надати їй ключі від квартири.

Згідно з ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Разом з тим, позивач за первісним позовом як співнаймач квартири має право отримати можливість лише користуватися ключами від спірної квартири, оскільки остання не надала суду доказів, що замки у вхідних дверях та ключі до них є її власністю. У процесі виконання судового рішення може бути вирішено питання щодо заміни замків на вхідних дверях для надання можливості їй отримати комплект ключів від квартири.

ОСОБА_5 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_9 про їх такими, що втратили право користування спірною квартирою.

На підтвердження своїх вимог також посилається на покази свідків та письмові докази.

Так, Свідок ОСОБА_10 у суді показала, що знає ОСОБА_3 з дитинства. З ОСОБА_1 та її донькою вона не знайома та ніколи їх не бачила. У квартирі ОСОБА_3 вона не буває. Про будь-які скандали та вчинення перешкод у користуванні квартирою їй не відомо. Про причини залишення ОСОБА_1 квартири їй також не відомо.

Свідок ОСОБА_11 у суді показала, що вона проживає в АДРЕСА_1 та знайома зі сторонами у справі. ОСОБА_1 виїхала з квартири приблизно у 2008 році, її син ніколи у квартирі не жив. Щодо скандалів з приводу користування квартирою їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_12 у суді показала, що ОСОБА_5 є її сином. ОСОБА_1 виїхала з квартири у 2004 році, про причини її від'їзду їй нічого не відомо. Вона буває в квартирі приблизно раз на місяць. Скандалів щодо користування квартирою не було, міліцію не викликали. Син ОСОБА_1 ніколи в квартирі не проживав. Підтвердила, що замки вони змінили, ключів у ОСОБА_1 не було, проте остання і не просила їх надати їй.

З показів цих свідків вбачається, що фактично про причини залишення квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_4 їм невідомо.

Надані позивачем за зустрічним позовом акти про непроживання ОСОБА_1 в спірній квартирі свідчать лише про відсутність останньої в квартирі певний час та не спростовують надані ОСОБА_1 докази щодо вчинення їй перешкод у користуванні житлом (а.с. 61-63). У актах не зазначено, в який спосіб встановлювався факт непроживання в квартирі протягом п'яти років, тому суд оцінює їх критично.

Позивач за зустрічним позовом також посилається на письмові відповіді Центру обслуговування споживачів № 2 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду солом'янського району м. Києва» про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не звертались до підприємства з заявами щодо факту не проживання та перешкоджання в користуванні квартирою (а.с. 64, 65).

Разом з тим, сам факт відсутності таких звернень не свідчить про відсутність перешкод у користуванні спірною квартирою.

Не є підставою для задоволення зустрічного позову і посилання на несплату відповідачами комунальних витрат за квартиру.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 пояснила, що змушена була залишити квартиру у зв'язку з неправомірними діями колишнього чоловіка та неприязними стосунками з його родиною. Позивач вже звертався з таким позовом до суду, проте в задоволенні позову було відмовлено в зв'язку з наявністю наявність конфлікту між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Частиною 2 цієї статті визначено, що якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вбачається, що відповідачі не проживали в квартирі понад шість місяців з поважних причин, а тому суд вважає за можливе продовжити пропущений строк.

З огляду на наведене, первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні вимог за зустрічним позовом слід відмовити.

З урахуванням задоволення первісного позову, відповідно до вимог ст. 88 ЦК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Керуючись статтями 9, 64, 65, 770, 71 ЖК Української РСР, п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 2 від 12 квітня 1985 pоку «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 123, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 та її неповнолітньому сину ОСОБА_2 в здійсненні ними права користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання ОСОБА_1 можливості користуватися ключами від квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243 гривні 60 копійок судового збору.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення, зняття з реєстраційного обліку.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: