АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа №682/4180/14-ц
Провадження №22-ц/792/1060/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Спірідонової Т.В.,

суддів Фанди В.П., Купельського А.В.,

при секретарі Панасюк-Груша О.В.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановила:

В грудні 2014 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернувся до суду з позовом та після уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за договором кредиту у розмірі 320577грн.31коп. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 01.06.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику кредит у сумі 20000 доларів США. Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав. 12.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відповідно до договору факторингу №1 свої права вимоги за зобовязаннями відповідача по кредитному договору. Відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 18.02.2015 року заборгованість по кредиту становить 14952,30 доларів США, що еквівалентно 320577грн.31коп.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2015 року задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 320577грн.31коп. та 2544грн.24коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та

_____________________________________________________________________________

Головуюча в першій інстанції ОСОБА_4

Доповідач Спірідонова Т.В. Категорія:19,27

процесуального права. Апелянт вказує, що позивачем не надано акта приймання-передачі прав вимог за формою згідно з додатком до цього договору, що ставить під сумнів виконання сторонами договору факторингу №1 від 12.12.2011 року. Суд не звернув увагу на відсутність у матеріалах справи повідомлення ОСОБА_3 про відступлення права вимоги та не дослідив факт, чи має право здійснювати позивач факторинг як фінансову операцію. Судом першої інстанції не застосовано строки позовної давності, про що неодноразово заявлялось його представником в судовому засіданні.

Апелянт ОСОБА_3 повідомлений належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не зявився.

Представник апелянта ОСОБА_3 ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» ОСОБА_2, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до договору факторингу, укладеному між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», позивач набув права вимоги за кредитними зобовязаннями, в тому числі за кредитом ОСОБА_3 Відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 01 червня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 20000 доларів США з терміном повернення кредиту 31 травня 2021 року. За використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.9.2 цього Договору (п.1.3.1 договору).

Вказані обставини підтверджуються договором про надання споживчого кредиту №0 від 01.06.2006 року та додатковими угодами до нього.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ПАТ «УкрСиббанк» виконав свої зобовязання, надавши відповідачу кошти, передбачені договором про надання споживчого кредиту.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу №1, згідно з умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» передав ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» право вимоги за кредитними зобовязаннями до своїх боржників, в тому числі за кредитом ОСОБА_3

Пунктом 3.2 вказаного договору факторингу №1 від 12.12.2011 року передбачено, що відступлення прав вимоги засвідчується складанням сторонами акта приймання-передачі прав вимоги за формою згідно з Додатком 2 до цього договору. Акт приймання-передачі прав вимоги складається сторонами виключно після одержання клієнтом суми фінансування.

Відповідно до акту приймання- передачі прав вимоги ПАТ «УкрСиббанк» уступив, а ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» прийняв на виконання договору факторингу право вимоги за кредитним договором №0 від 01.06.2006 року.

Спеціальним законом, яким врегульовано діяльність із надання фінансових послуг є Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до п.11 ч. 1 ст. 4 цього Закону, факторинг є фінансовою послугою.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього Закону, державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів - Національним банком України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо інших ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Згідно із ч.5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» зареєстроване як фінансова установа.

Статтею 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено види діяльності, на які Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії, а саме: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

Статтею 512, 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи наведене, позивач, отримавши право грошової вимоги за кредитним договором до боржника, придбав фінансовий актив у юридичної особи.

Відповідно, законодавство України не містить норми, внаслідок застосування якої у фактора за договором факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги від 12 грудня 2011 року ТОВ «Кредитні ініціативи», існував чи існує обовязок отримати ліцензію для підтвердження свого права на здійснення факторингових операцій.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15.

Відповідачем ОСОБА_3 відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору факторингу.

Тому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, однак у цій справі вимоги про визнання недійсним зазначеного договору факторингу не заявлялися. Оформлюючи відступлення права вимоги банк і фактор (ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ») не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обовязків, які за договорами перейшли до нового кредитора, а тому до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні за договором про надання споживчого кредиту №0 від 01.06.2006р. в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно з ч.1 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обовязку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обовязку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобовязання є належним.

Представник відповідача не заперечував наявності заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором та не надав доказів виконання відповідачем зобовязань ні перед ПАТ «УкрСиббанк», а ні перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Свої зобовязання відповідно до договору про надання споживчого кредиту №0 від 01.06.2006 року відповідач ОСОБА_3 своєчасно не виконував: не вносив платежі на погашення кредиту, не сплачував нараховані відсотки за користування кредитом.

Заборгованість ОСОБА_3 по кредитному договору станом на 18 лютого 2015 року становить 320577грн.31коп., що еквівалентно 14952,30 доларів США, а саме: 9423,49 доларів США сума заборгованості за кредитом, 5528,81 доларів США сума заборгованості за відсотками.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі щодо незастосування судом першої інстанції строку позовної давності є безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно із ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. При цьому йдеться про винесення рішення судом першої інстанції, оскільки саме ухваленням ним свого рішення закінчується судовий розгляд спору (ч. 3 ст. 208 ЦПК України).

Крім того, в суді першої інстанції відповідач та його представник не подавали заяву про застосування строку позовної давності, про що свідчить проведений запис фіксування судового засідання.

Оскільки у матеріалах справи відсутня заява відповідача, подана до суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин позовної давності, то суд апеляційної інстанції, позбавлений можливості застосувати позовну давність за поданою відповідачем ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції заявою.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча:/підпис/ Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:суддя апеляційного суду ОСОБА_5