Справа №2-1556/11 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2215/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В. , Ільченко О. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 28 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

28 лютого 2011 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом (цивільна справа №2-1556/11) обґрунтовуючи його тим, що 01 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - ОСОБА_1) та ОСОБА_3 був укладений договір, відповідно умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобовязання щомісячно сплачувати кредит, проценти за користування кредитними коштами та комісію. Відповідач зобовязання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 07 грудня 2010 року виникла заборгованість в сумі 12524,29 грн., яка складається: заборгованості за кредитом 5000 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 5151, 70 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом 1300 грн. та заборгованості по штрафам 1072, 59 грн.

Посилаючись на такі обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь вищевказану заборгованість за кредитним договором.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 15 червня 2011 року позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк»заборгованість за кредитним договором у сумі 12524,29 грн., а також 245,24 грн. судових витрат.

27 червня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом (цивільна справа №591/4730/14-ц), в якому посилаючись на ті ж самі обставини, що і в вищевказаному позові, просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором станом на 01 червня 2014 року в сумі 22226,69 грн., яка складається з: 4876,48 грн. - заборгованість за кредитом; 14265,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1550 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1034,60 грн. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 21 серпня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 22226,69 грн. та 243,60 грн. на відшкодування судового збору.

Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 14 липня 2015 року скасовано заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 червня 2011 року у справі № 2-1556/11.

Призначено справу до розгляду на 09-00 годину 13 липня 2015 року, в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми зал № 8 , із викликом сторін.

Відкликано виконавчі листи видані у справі №2-1556/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 01 вересня 2015 року скасовано заочне рішення Зарічного районного суду м.Суми від 21 серпня 2014 року у справі №591/4730/14-ц ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, справу призначено до розгляду в загальному порядку на 13-00 годину 23 вересня 2015 року.

Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 23 вересня 2015 обєднано в одне провадження справу № 591/4730/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та справу № 2-1556/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та присвоєно цивільній справі № 2-1556/11.

06 жовтня 2015 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором б/н від 01 жовтня 2007 року станом на 01 червня 2014 року в сумі 22226,69 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 28 жовтня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 22226,69 грн. боргу та 852,60 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові Банка.

Всі доводи апеляційної скарги, по суті, зводяться до того, що позов Банку від 27 червня 2014 року поданий з пропущенням строків позовної давності, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за період з 21 жовтня 2011 року по 01 червня 2014 року задоволенню не підлягають.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом першої інстанції по суті встановлено, що 01 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки. За умовами договору відповідачу був наданий кредит в розмірі 5000 грн. з процентною ставкою 24 % річних на суму залишку за кредитом. Відповідно до довідки про умови кредитування (тарифи), яка є невідємною частиною укладеного між сторонами Договору, відповідач також зобовязався сплатити підвищені проценти в розмірі 5% на місяць на суму простроченої заборгованості, єдиноразову комісію 250 грн. та щомісячну комісію за кредитне обслуговування в розмірі 50 грн.

Під час підписання даного договору (договору приєднання) відповідач був ознайомлений з усіма його умовами.

Відповідачу ОСОБА_3 була видана банківська картка №4149 6250 2109 1143 зі строк дії до 31 жовтня 2009 року, включно.

Відповідно до п.8.6 умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Пунктами 3.2., 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач скористалася кредитним лімітом, але всупереч умовам договору взяті на себе зобовязанням належним чином не виконує. У звязку з чим, станом на 01 червня 2014 року відповідач ОСОБА_3 має перед Банком борг в розмірі 22226,69 грн., який складається з: 4876,48 грн. - заборгованість за кредитом; 14265,61 грн. - заборгованість по процентам; 1550 грн. заборгованість зі сплати комісії; штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1034,60 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

Відповідно до п. 3.1.1 Умов і правил надання банківських послуг строк дії картки указано на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Кредитну картку, за якою отримано вказаний кредит, суду не надано.

30 червня 2015 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, яку обґрунтовувала тим, що Банком пропущений строк позовної давності, оскільки із закінченням строку дії картки до 31 жовтня 2009 року закінчується і дія кредитного договору, а ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою 27 червня 2014 року.

Банк не пропустив строк звернення до суду (позовна давність), оскільки кредит був виданий відповідачу на строк дії картки до 31 жовтня 2009 року, а ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом від 27 червня 2014 року, у межах строку позовної давності, оскільки позовна давність була перервана Банком шляхом предявлення вищевказаного позову від 28 лютого 2011 року, а тому уточнений позов підлягає задоволенню.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає. Названі обставини доведено ПАТ КБ «Приватбанк», тоді як ОСОБА_3 на порушення положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надав належних доказів на підтвердження своїх заперечень.

Висновки суду по суті спору відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наступних підстав.

Так, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1-2 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконував взяті на себе зобовязання за кредитним договором №б/н від 01жовтня 2007 року. У звязку з чим, станом на 01 червня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 22226,69 грн., яка складається з: 4876,48 грн. - заборгованість за кредитом; 14265,61 грн. - заборгованість по відсоткам; 1550 грн. заборгованість зі сплати комісії; штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1034,60 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З письмових доказів вбачається, що сторони визнають, що відповідачу ОСОБА_3 була видана банківська картка №091143 зі строком дії до 31 жовтня 2009 року, зокрема, вказаний факт ОСОБА_1 визнає в уточненій позовній заяві від 06 жовтня 2015 року (т. 2 а.с. 210-212), а відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 у заяві про перегляд заочного рішення Зарічного районного суду м.Суми від 21 серпня 2014 року (т. 2 а.с. 95-98), апеляційна скарга (т. 2 а.с. 225-227).

Таким чином, обставини щодо кінцевого строку дії (31 жовтня 2009 року) банківської картки №091143, яка видавалася ОСОБА_3, не підлягають доказуванню.

Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, вищевказаний договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк, тобто до 01 жовтня 2009 року.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора (Банку) про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 28 лютого 2011 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 07 грудня 2010 року в сумі 12524,29 грн. (т. 1 а.с. 1-3), тобто, враховуючи кінцеві строки дії вищевказаної банківської картки (31 жовтня 2009 року) та договору (01 жовтня 2009 року), у межах загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Зазначений позов Банку був задоволений заочним рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 15 червня 2011 року (т. 1 а.с. 38), яке в подальшому було скасовано та за яким не проводилось стягнення.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до памятки клієнта, яка є складовою частиною кредитного договору (договору приєднання) укладеного між сторонами в цій справі, ОСОБА_3 був зобовязаний щомісячно вносити плату на повернення кредиту в розмірі 7% заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, що наступає за звітним місяцем.

Проте, ОСОБА_3 зазначені зобовязання не виконував та вносив плату на повернення кредиту наступним чином: 29 січня 2008 року 500 грн.; 14 березня 2008 року 100 грн.; 02 липня 2008 року 100 грн.; 08 липня 2008 року 100 грн.; 20 жовтня 2008 року 200 грн., що підтверджується випискою по рахунку №091143 ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 160-165) та фотокопіями квитанцій за вказаними датами (т.2 а.с. 140-141).

Зазначені дії ОСОБА_3 та звернення Банку 28 лютого 2011 року до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за вказаним договором підтверджують переривання позовної давності, який починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Суму боргу, складові боргу та періоди нарахування, ОСОБА_3 не оспорює, достовірність відомостей з цього приводу викладених в розрахунку заборгованості за вищевказаним договором (т. 2 а.с. 9-12) та виписці по рахунку №091143 ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 160-165), за встановлених обставин, сумнівів у колегії суддів не викликають.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, зокрема, розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599601, 604609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Інші доводи апеляційної скарги не мають юридичного значення, а тому не впливають на висновки суду по суті спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -

.