Номер провадження: 22-ц/785/7222/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сидоренко І.П., Цюри Т.В.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, Державної реєстраційної служби України, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності,-

встановила:

Представник позивача звернувся з цим позовом до відповідача вказуючи, що 13.12.2006 року між АКіБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0, відповідно до умов якого, позивач прийняв на себе зобовязання по видачі кредиту в сумі 99 500 доларів США, строком до 13.12.2027 року, а ОСОБА_3 зобовязувався своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов, вказаних у договорі.

В забезпечення виконання зобовязань між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № б/н від 13.12.2006 року, предметом якого є: квартира АДРЕСА_1.

В порушення умов вказаного договору ОСОБА_3 прострочив виплату грошової суми, тому, у звязку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору, представник позивача просив суд в рахунок виконання основного зобовязання щодо сплати заборгованості у розмірі 1 162 577,21 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, виселити з вказаної квартири усіх мешканців, стягнути судовий збір (а. с. 3-9).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. В рахунок виконання основного зобовязання щодо сплати заборгованості у розмірі 145 449,42 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 162 577,21 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку судовий збір у розмірі 3 441,00 гривень. В іншій частині позову відмовлено (а. с. 157-161).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено (а. с. 178-179).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати вказане рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 185-187).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір про надання кредиту № 0 та додаткова угода № 1, відповідно до умов яких Банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 99 500 доларів США, а ОСОБА_3 отримав та зобовязувався повернути у строк до 13 грудня 2027 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,30 % річних за весь час фактичного користування кредитом (а. с. 12-21, 22-23).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 0, між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № б/н від 13 грудня 2006 року, предметом якого є: квартира АДРЕСА_1 (а. с. 24-27).

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (Продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до п. 2.1. якого, з урахуванням положень цього Договору та відповідно до них, Продавець цим погоджується продати (відступити) Права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити Ціну купівлі (а. с. 61-64).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 629, ч. 1 ст. 610 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідач своїх зобовязань за кредитним договором не виконав, в звязку з чим загальна заборгованість по погашенню кредиту станом на 26.06.2013 року складає 145 449,42 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 162 577,21 гривень, у тому числі: заборгованість за кредитом 96 509,63 доларів США, що за курсом НБУ складає 771 401,47 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 48 939,79 доларів США, що за курсом НБУ складає 391 175,74 гривень.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 56,3 кв.м., передбачені умовами іпотечного договору (п. 4.), що укладений між АКіБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, а також ст. ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку».

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Аналогічна правова позиція висловлена судовими палатами у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, при розгляді справ N 6-345цс15 та справи № 6-58цс15.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 5.1. іпотечного договору від 13 грудня 2006 року визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перерахованих у цьому пункті способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Аналогічна правова позиція висловлена судовими палатами у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, при розгляді справи N 6-124цс13.

Задовольняючи позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що зобовязання повинні виконуватися належним чином, невиконання зобовязання дає право на стягнення боргу в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги носять описовий характер і не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

ОСОБА_4