У Х В А Л А

7 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Яреми А.Г.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року в справі за позовом заступника Запорізького прокурора з нагляду за додержання законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_4, треті особи : Бердянська районна державна адміністрація, відділ Держкомзему у Бердянському районі, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису про його державну реєстрацію та повернення її законному користувачу,

встановила:

15 вересня 2014 року рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у задоволенні позову відмовлено.

18 лютого 2015 року рішенням Апеляційного суду Запорізької області рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 21 квітня 2010 року, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю 27 квітня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, що розташована на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області за ОСОБА_4 та зобов'язано її повернути цю земельну ділянку військовій частині А0593.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року та передати справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 256, 261, 268 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що спірна земельна ділянка була незаконно вилучена зі складу земель оборони, якими постійно користується Міністерство оборони України в особі військової частини, і без наявності відповідних повноважень Бердянської районної державної адміністрації безоплатно передана у власність відповідачці для ведення особистого селянського господарства, що є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, як передбачено статтею 155 ЗК України, та її повернення землекористувачу.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року суд виходив із того, що з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2015 року суд виходив із того, що для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи про обставини порушення її прав.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року суд виходив із того, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Надані для порівняння постанови Верховного Суду України не слугують прикладами невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом заступника Запорізького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_4, треті особи : Бердянська районна державна адміністрація, відділ Держкомзему у Бердянському районі, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису про його державну реєстрацію та повернення її законному користувачу за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема