Номер провадження 22-ц/788/1742/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Перша Сумська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції Сумської області, комунальне підприємство «Сумижитло» Сумської міської ради, про визнання права власності на частку у нерухомому майні у порядку спадкування за заповітом, усунення перешкод у користуванні житлом,

в с т а н о в и л а:

25 вересня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, мотивуючи вимоги тим, що на праві спільної сумісної власності на житло від 05 березня 1997 року її свекрам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 належала квартира АДРЕСА_1.

10 грудня 2008 року ОСОБА_9 склала заповіт, яким належну їй частку вказаної квартири заповіла їй, позивачці. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 квітня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до неї про визнання недійсним заповіту його матері від 10 грудня 2008 року відмовлено.

Перша Сумська державна нотаріальна контора їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру у зв'язку з тим, що вона не мала можливості надати нотаріусу звіт про оцінку спадкового майна для цілей оподаткування, що передбачено Податковим кодексом України та обов'язково зазначається в свідоцтві про право на спадщину.

Вона неодноразово намагалася виконати дії, які їй були приписані нотаріусом для вирішення питань, пов'язаних з оформленням спадщини, реєстрацією квартири, але відповідач перешкоджає їй в цьому, не впускає в квартиру її та представника КП «Сумського МБТІ», спеціаліста-техніка, які повинні виконати інвентаризаційні послуги.

Просила визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 - на частину квартири АДРЕСА_1 з послідуючою державною реєстрацією прав на нерухомість у реєстраційній службі м. Суми; усунути перешкоди, які чинить відповідач відносно неї у користуванні вказаним житловим приміщенням шляхом вселення її до спірної квартири (а. с. 3-5, т. 1).

16 січня 2014 року позивачка звернулась до суду з заявою про уточнення позовних вимог, посилаючись на те, що у своєму позові вона не зазначила розмір частки у квартирі, яку має право успадкувати за заповітом після своєї свекрухи ОСОБА_9

Зазначала, що спірна квартира належала її свекрам на праві спільної сумісної власності. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 15 вересня 2003 року Третьою Сумською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_8 його спадкову частку в квартирі, що становить 5/12, успадкували в рівних частках, по 5/24 часток кожен, його діти - відповідач ОСОБА_10 та дочка ОСОБА_11, нині покійна. Її спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину, але не оформили спадкових прав, є її діти ОСОБА_6 і ОСОБА_7 Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина на 7/12 частин квартири.

Просила визнати за нею право власності на 7/12 часток у спірній квартирі в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, за заповітом, складеним на її користь 10 грудня 2008 року (т. І, а.с. 61).

З матеріалів справи вбачається, що в засіданні суду першої інстанції позивачка доповнила позовні вимоги вимогою про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом зобов'язання відповідача надати їй ключі від дверей квартири.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2014 року, визнано за ОСОБА_4 право власності на 7/12 частин нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні вказаною квартирою шляхом передачі їй ключів від вхідних дверей зазначеного житла (т. І, а.с.109-111, 144-145).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня 2015 року, залишеною без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 23 квітня 2015 року, у задоволенні заяви ОСОБА_3 про роз'яснення рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2014 року відмовлено (т. І, а. с. 160, 163, 174, 178, 182-183, 218).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 червня 2015 року за заявою ОСОБА_3 в тексті рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2014 року, де зазначено «ОСОБА_3», «частка померлого ОСОБА_3.», «частка спадкодавця ОСОБА_3. у нерухомому майні становить 5/12» виправлено помилки, необхідно читати: «ОСОБА_3», «частка померлого ОСОБА_8.», «частка спадкоємця ОСОБА_3 у нерухомому майні становить 5/12» (т. ІІ, а. с. 2, 3, 32).

26 травня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення її до квартири за адресою: АДРЕСА_1

Заяву мотивувала тим, що вона заявляла позовні вимоги про визнання права власності на частку у житловому приміщенні у порядку спадкування за заповітом, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення у житлове приміщення.

У мотивувальній частині рішення суд зазначив, що вона просила ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом її вселення до спірного житла, проте в резолютивній частині рішення суд зобов'язав відповідача не чинити їй перешкод у користуванні квартирою шляхом передачі їй ключів від вхідних дверей зазначеного житла.

Стосовно заявленої нею позовної вимоги про вселення у житлове приміщення, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, судом не ухвалене рішення, що є підставою для ухвалення додаткового рішення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України.

Після набрання рішенням суду законної сили вона отримала виконавчий лист про примусове виконання рішення суду в частині усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зобов'язання відповідача передати їй ключі, який пред'явила до відділу ДВС, проте рішення не виконане, відповідач не передав їй ключі від вхідних дверей квартири, а тому є потреба в ухваленні додаткового рішення про вселення її в квартиру (т. ІІ, а. с.8).

Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 червня 2015 року заявлену вимогу ОСОБА_4 щодо усунення перешкод у користуванні нерухомим майном задоволено.

Усунено перешкоди ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення до зазначеного житла.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить додаткове рішення скасувати.

Вказує, зокрема, що позивачка зверталась з позовом до суду про визнання за нею права власності на спадкове майно після свекрухи ОСОБА_9 - на частку в спірній квартирі з послідуючою державною реєстрацією прав на нерухоме майно у державній реєстраційній службі м. Суми та просила усунути перешкоди, які він їй чинить у користуванні житловим приміщенням.

Суд першої інстанції не тільки повністю задовольнив вимоги позивача, а і вийшов за межі позовних вимог: ухвалив рішення про зобов'язання його, ОСОБА_3, не чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні спірною квартирою шляхом передачі ключів від вхідних дверей зазначеного житла, хоча позивачка відповідно до статей 27, 30 ЦПК України уточнювала позовні вимоги, а не доповнювала їх, та просила суд визнати за нею право власності на 7/12 частин квартири, іншого в уточненій позовній заяві вона не просила.

25 березня 2014 року Ковпаківський районний суд м. Суми ухвалив рішення, яким задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4 та визнав за нею право власності на 7/12 частин нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9, зобов'язав його, ОСОБА_3, не чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні вказаною квартирою шляхом передачі ключів від вхідних дверей зазначеного житла.

З рішенням суду ОСОБА_4 погодилася, апеляційної скарги не подавала, при розгляді справи в апеляційному суді просила залишити рішення без змін. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2014 року його апеляційну скаргу відхилено, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2015 року залишене без змін.

Виходячи зі змісту ухвали апеляційного суду, рішення суду ухвалене з дотриманням норм права, підстав для його зміни не вбачається. Через рік, тобто 12 червня 2015 року, з'ясувалось, що не всі вимоги розглянуті. При цьому суд першої інстанції не ухвалив рішення щодо вимоги позивача про послідуючу державну реєстрацією прав на нерухоме майно у реєстраційній службі м. Суми. Цю вимогу позивачка заявляла у первісній позовній заяві, і суди першої і апеляційної інстанцій не ухвалили рішення про часткове задоволення вимог позивачки.

Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку що рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2015 року ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, додаткове рішення по справі повинне бути скасоване.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, який підтримав скаргу з мотивів, в ній викладених, позивачки, яка заперечує проти скарги та вважає додаткове рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню заступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення, суд виходив з того, що при подачі позову до суду позивач також заявляла вимогу про усунення їй перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення до жилого приміщення.

Вказану вимогу ОСОБА_4 підтримала у судовому засіданні, з даного приводу давала пояснення, ці обставини встановлювались судом, що зазначено в описовій, мотивувальній частині судового рішення. Права ОСОБА_4 щодо входження до спірної квартири і користування нею порушені і підлягають судовому захисту, однак в резолютивній частині рішення зазначена обставина не знайшла свого відображення (т.ІІ, а.с.37).

Такий висновок суду узгоджується з обставинами справи та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1, ч. 2 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 вересня 2014 року на підставі заяви позивачки державним виконавцем Сумського міського управління юстиції було відкрите виконавче провадження ВП № 44742760 по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого 4 вересня 2014 року, про зобов'язання відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди позивачці ОСОБА_4 у користуванні спірною квартирою шляхом передачі ключів від вхідних дверей спірної квартири (а.с.108, 137, т.2).

7 жовтня 2014 року державний виконавець винесла постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 58, 76 гр. та виконавчого збору в сумі 680 гр. (а.с.139, 140, т.2).

8 грудня 2014 року позивачка звернулась до відділу ДВС з заявою про невиконання відповідачем рішення суду про надання їй ключів, який стверджує, що він не має ключів від квартири (а.с.141, т.2).

21 січня 2015 року державний виконавець склала акт про те, що рішення суду не виконане, відповідач стверджує, що позивачка сама змінила замок у вхідних дверях спірної квартири (а.с.143, т.2).

Постановами державного виконавця від 22 січня 2015 року і від 27 лютого 2015 року на боржника - відповідача накладені штрафи, відповідно, в сумі 170 гр. і 340 гр. за невиконання рішення суду про зобов'язання до передачі ключів від квартири (а.с.143-150, т.2), після чого державний виконавець надіслала до Сумського міськвідділу УМВС України в Сумській області подання про вирішення питання про порушення відносно боржника кримінальної справи (а.с.151, т.2).

6 квітня 2015 року відповідач ОСОБА_3 оскаржив дії державного виконавця до суду (а.с. 152-154, т.2).

Постановою державного виконавця від 30 квітня 2015 року на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» закінчене виконавче провадження по примусовому виконанню вказаного виконавчого листа з посиланням на те, що без боржника вказане рішення суду виконати неможливо (а. с. 109, т.2).

Позивачка 22 липня 2015 року отримала виконавчий лист для примусового виконання додаткового рішення суду від 12 червня 2015 року про її вселення до спірної квартири (а.с. 59-60, т.2).

23 липня 2015 року державний виконавець винесла постанову ВП № 48234271 про відкриття виконавчого провадження - про примусове виконання додаткового рішення суду від 12 червня 2015 року про усунення перешкод позивачці у користуванні житлом шляхом вселення її в спірну квартиру (а.с. 104-105, т.2).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2015 року скарга ОСОБА_3 на дії державного виконавця, здійснені при примусовому виконанні рішення суду від 25 березня 2014 року в частині зобов'язання відповідача до надання позивачці ключів від квартири, задоволена. Визнані незаконними дії державного виконавця відділу ДВС Сумського міського управління юстиції Долі А.Д. щодо строків проведення виконавчих дій та здійснення повідомлення про проведення виконавчих дій шляхом прикріплення повідомлення на вхідні двері житла. Скасовані постанови державного виконавця від 22 січня 2015 року і 27 лютого 2015 року про накладення на ОСОБА_3 штрафів 170 гр. і 340 гр.

Ухвалою судді апеляційного суду Сумської області від 29 вересня 2015 року апеляційна скарга відділу ДВС Сумського міського управління юстиції на ухвалу суду від 10 серпня 2015 року визнана неподаною і повернута відділу ДВС (а.с.153 - 159, т.2).

В зв'язку з оскарженням відповідачем додаткового рішення суду від 12 червня 2015 року державний виконавець відділу ДВС Сумського міського управління юстиції винесла ухвалу ВП № 48234271 від 14 серпня 2015 року про відкладення виконавчих дій по виконанню додаткового рішення суду про вселення позивачки в спірну квартиру (т.2, а.с.103).

На підставі постанови державного виконавця від 30 квітня 2015 року про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду від 25 березня 2015 року в частині зобов'язання відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди позивачці ОСОБА_4 у користуванні спірною квартирою шляхом передачі ключів від вхідних дверей спірної квартири, на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону, 28 вересня 2015 року виконавчий лист повернутий відділом ДВС до Ковпаківського районного суду м. Суми.

Ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, суд досліджував докази в справі щодо вимоги позивачки про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом вселення до вказаного житла, проте не ухвалював з цього питання рішення, що стало обгрунтованою підставою для ухвалення додаткового рішення.

Доводи відповідача про те, що після ухвалення основного рішення в справі від 25 березня 2015 року і набрання ним чинності після його перегляду апеляційним судом, про визнання права власності на частину спірної квартири позивачка не зареєструвала своє право власності, уникаючи таким чином від сплати комунальних та інших, передбачених законом, платежів, не спростовують висновків, викладених в додатковому рішенні суду.

Позивачка на підставі рішення суду є власницею більшої частини спірної квартири - її 7/12 частин, а тому суд зробив вірний висновок про те, що вона має право на усунення перешкод у користуванні вказаним житлом шляхом її вселення до нього.

Відповідач не спростував її доводів про те, що на час розгляду справи судом в спірній квартирі проживали поселені ним без її згоди квартиранти, на що він посилався і в заяві до відділу ДВС, стверджуючи, що 29 вересня 2014 року отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 44742760, та повідомив, що на почату липня 2015 року до особи, яка тимчасово проживала в спірній квартирі, з'явилась позивачка та вимагала звільнення спірної квартири, замінила в дверях квартири замки і тепер він не має туди доступу (а.с. 138, т.2).

Та обставина, що відповідач чинив позивачці перешкоди у користуванні спірною квартирою як спадковим майном, знайшла підтвердження при розгляді справи судом першої інстанції. Не спростував її і відповідач, навівши в апеляційній скарзі на рішення суду від 25 березня 2014 року доводи про те, що ключі є його власністю, і він згоден надати позивачці ключі у випадку, якщо вона за це заплатить (а.с.115-116, т.1).

Суд при розгляді справи в повному обсязі перевірив доводи позивачки про чинення відповідачем їй як співвласниці, яка є колишньою дружиною його брата ОСОБА_5 - третьої особи в справі, перешкод у користуванні спірною квартирою, та врахував, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 квітня 2013 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_4 про визнання заповіту ОСОБА_9 недійсним, а постановою державного нотаріуса Третьої Сумської державної нотаріальної контори Ляшенко А.І. від 04 листопада 2013 року відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що нею не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно, право власності на яке підлягає реєстрації (а.с. 10-12, 49, 86, т.1).

Доводи скарги про те, що позивачка уточнила позовні вимоги в справі та просила лише визнати праві власності на частку у квартирі і не ставила в уточненій позовній заяві інших вимог, а тому суд вийшов за межі позовних вимог, зобов'язавши його надати ключі позивачці від дверей спірної квартири, а потім вселивши її в квартиру, також є безпідставними.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача на рішення суду від 25 березня 2014 року в цій частині, апеляційний суд зазначив, що з поданої 16 січня 2014 року позивачкою заяви про уточнення позовних вимог вбачається, що вона уточнила вимоги лише в частині щодо визнання права власності на частку у спірному нерухомому майні, зазначивши її розмір, заяв про відмову від іншої частини позовних вимог чи про залишення їх без розгляду вона не подавала, матеріали справи їх не містять, а протилежного відповідач не довів.

З зазначеного вбачається, що суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив додаткове рішення, і доводи апеляційної скарги його не спростовують. Суд, вірно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно застосував правові норми та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, для скасування чи зміни якого підстави відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 червня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -