Провадження №2/461/443/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Мисько Х.М.,

при секретарі - Коружинець Н.В.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третя особа: Галицький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Львівське комунальне підприємство «Центральне» про зобовязання не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням та забезпечення доступу до квартири,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_6 звернулась до суду в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа: ЛКП «Центральне», в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зобовязати Галицький РВ ГУ ДМС України у Львівській області зняти відповідачів з реєстрації за адресою: вул. Замарстинівська, 30/21, м. Львів.

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що спірна однокімнатна квартира є неприватизованою, основним квартиронаймачем була бабуся ОСОБА_7 ОСОБА_9, яка померла у 2007 році. У квартирі зареєстровано 9 осіб, у тому числі відповідачі, які є між собою батьком і донькою, проте фактично не проживають без поважної причини уже два роки, плати за комунальні не здійснюють, не несуть жодних витрат по утриманню житла та не цікавляться ним.

Ухвалою від 04 грудня 2015 року клопотання представника позивача про залишення частини позовних вимог без розгляду задоволено та позовні вимоги про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловими приміщеннями за адресою: вул. Замарстинівська, 30/21 у м. Львові та зняття такого з реєстрації - залишено без розгляду.

09 лютого 2015 року відповідачі за первісним позовом подали зустрічний позов до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: ЛКП «Центральне», в якому просять відмовити в задоволенні первісного позову та зобовязати ОСОБА_7, ОСОБА_8 не чинити перешкод в користуванні житловим приміщенням квартири №21 на вул. Замарстинівській, 30 у м. Львові та забезпечити їм доступ до квартири шляхом видачі дублікатів ключів від вхідних дверей.

В обґрунтування зустрічного позову покликаються на те, що ОСОБА_4 проживає у спірній квартирі від народження і вона є єдиним житлом та єдиним місцем його постійного проживання. Вказує, що позивач ОСОБА_7 та її матір ОСОБА_10 не допускають їх до проживання у квартирі, мотивуючи різними надуманими причинами. Вказує, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2007 року, залишеним в силі Апеляційним судом Львівської області, ОСОБА_8 було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Покликається на те, що причинами його тимчасового непроживання у вказаній квартирі до 2007 року було те, що його брат ОСОБА_8 та члени його сімї не допускали його до квартири, зробили без його згоди заміну дверних замків, не повідомляли йому про те, що надходять квитанції для оплати квартирної плати та комунальних платежів, а також поштової кореспонденції та налаштовували сусідів проти нього та його доньки. Вказує, що у звязку з цим вони були змушені проживати в будинку батьків його колишньої дружини у м. Дубляни, однак, після розлучення у 2007 році він переїхав у квартиру на вул. Замарстинівській, однак відповідачі продовжують чинити йому перешкоди у проживанні в такій. Також вказує, що ні ОСОБА_7, ні її діти не проживають у спірній квартирі. Просять у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний задоволити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги за первісним позовом підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Замарстинівська, 30/21 у м. Львові. Просив відмовити в задоволенні зустрічного позову, вказавши, що відповідачі за зустрічним позовом не чинять перешкод у користуванні спірною квартирою.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечили, надали пояснення, аналогічні до викладених у зустрічній позовній заяві та просили таку задоволити.

Представники третіх осіб - Галицького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області та Львівського комунального підприємству «Центральне» в судове засідання не зявилися, хоча належним чином судом повідомлялися про час і місце слухання справи, а тому суд, зі згоди сторін, ухвалює рішення у їх відсутності.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надала суду покази про те, що вона є матірю позивачки ОСОБА_7, проживає у спірній квартирі з 1996 року, вказує, що відповідач ОСОБА_4 після одруження переїхав на постійне місце проживання у м. Дубляни до дружини і до 2008 року не проживав на вул. Замарстинівській, з 2008 року по 2010 року проживав, після 2010 року не проживав, а з часу, відколи подано до суду позов про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням (приблизно навесні 2015 року) переїхав проживати у спірну квартиру, однак у звязку із його зловживанням алкоголем, ОСОБА_7 з дітьми змушена переїхати до батьків її чоловіка, оскільки ОСОБА_4 постійно вчиняв сварки і конфліктував з іншими мешканцями. Вказує, що всі комунальні послуги та інші витрати з утримання квартири оплачує її чоловік ОСОБА_8, а ОСОБА_4 з березня 2015 року почав оплачувати лише квартплату. Крім цього, вказала, що донька ОСОБА_4 відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 взагалі не зявляється у спірній квартирі та ніколи не проживала у такій.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надала суду покази про те, що є сусідкою ОСОБА_7, проживає у квартирі №10 у будинку №30 на вул. Замарстинівській у м. Львові з 2002 року. Вказала, що їй відомо, що у квартирі №21 вказаного будинку проживає мати ОСОБА_7 ОСОБА_10, часто бачить ОСОБА_7, її чоловіка та дітей, бачить також останнім часом ОСОБА_4 Крім цього, показала, що ОСОБА_8 (батька ОСОБА_7Ю.) бачить рідко, востаннє 2-3 місяці назад. Доньки ОСОБА_4 ОСОБА_2 взагалі не бачила. Вказує, що ОСОБА_4 вперше побачила в 2010 році, знає, що він зловживає алкоголем, оскільки часто бачить його у стані алкогольного спяніння та у звязку з його поведінкою викликали міліцію.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надала суду покази про те, що до червня 2015 року була сусідкою ОСОБА_7, проживала в будинку №30 на вул. Замарстинівській у м. Львові з народження в квартирі навпроти. Показала, що з ОСОБА_7 дружила з дитинства. Вказує, що ОСОБА_4 до одруження проживав в батьківській квартирі, після одруження в дружини, до 2007-2008 років вона його не бачила, потім зявився в 2008 році, прожив три роки, з 2011 року по 2014 року не проживав у квартирі №21 вказаного будинку, весною 2015 року знов зявився в будинку. Вказала, що за останні два роки постійно бачить проживаючими у вказаній квартирі ОСОБА_10, ОСОБА_7 з дитиною і чоловіком, доньки ОСОБА_4 ОСОБА_2 взагалі не бачила. Крім цього, їй відомо, що ОСОБА_4 зловживає алкоголем, вчиняє конфлікти. Також їй відомо, що комунальні послуги за квартиру сплачує ОСОБА_8, вона його бачила востаннє в травні 2015 року, знає, що він часто їздить у відрядження.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 надала суду покази про те, що проживала у будинку №30 на вул. Замарстинівській у м. Львові до 2007 року. Їй відомо, що у квартирі №21 проживають ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_10, крім цього, вказує, що ОСОБА_2 ніколи не проживала, ОСОБА_4 періодично зявлявся. Вказала, що ОСОБА_8 часто їздить у відрядження, але проживає у квартирі постійно.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надав суду покази про те, що знайомий з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 з дитинства. Заходить в гості до ОСОБА_4, бачить у квартирі ОСОБА_10, яка свариться з ним через те, що він приходить в гості та час від часу бачить доньку ОСОБА_4 ОСОБА_2, яка проживає разом з ним, оскільки квартира перегородкою поділена на дві частини. Крім цього, вказав, що йому відомо, що ОСОБА_8 виїхав за кордон в 2010 року та до цього часу не повертався. Крім цього, 27 квітня 2015 року свідок ОСОБА_14 надав заяву з письмовими поясненнями (а.с.57).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу та покази свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч.1 ст.63 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Судом встановлено, що у квартирі за адресою: м. Львів, вул. Замарстинівській, 30/21, яка перебуває в державній формі власності, зареєстровано 9 осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 (а.с.7).

Позивачі за зустрічним позовом покликаються на рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2007 року, залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2008 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про визнання його та малолітньої дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 відмовлено. Як вбачається із вказаного рішення, таким встановлено, що станом на 1993 рік на час одруження відповідача спірна квартира складалась з однієї кімнати площею 13,3 кв.м., кухні площею 10,5 кв.м. без комунальних вигод, у якій проживало пятеро осіб, що дає суду підстави вважати, що сім'я відповідача була позбавлена можливості проживати в таких житлових умовах. Прописка дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем проживання батька не суперечить вимогам чинного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 іншого житла не має, на даний час перебуває у розірваному шлюбі. Показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_19, та ОСОБА_20 суд оцінює субєктивно, оскільки відомо, що відповідач у спірній квартирі не проживав з 1993 року, що ним не оспорюються, їм не відомі обставини та умови, за яких за ним зберігалось житлове приміщення до вирішення спору (а.с.29).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Однак, вищевказаним рішенням не встановлено факт проживання чи непроживання ОСОБА_2 у спірній квартирі, лише встановлено правомірність реєстрації її місяця проживання за місцем реєстрації проживання її батька ОСОБА_4 Також вказаним рішенням не встановлено факту перешкоджання ОСОБА_8, ОСОБА_7 у користуванні ОСОБА_2 житловим приміщенням за адресою: м. Львів, вул. Замарстинівська, 30/21.

Разом з тим, як вбачається із наявного в матеріалах справи акту ЛКП «Центральне» від 20 листопада 2014 року, комісією встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований в квартирі №21 на вул. Замарстинівській, 30 у м. Львові з 05 листопада 1975 року, ОСОБА_2 зареєстрована з 11 грудня 1995 року. Квартира не приватизована. Зі слів сусідів дані громадяни не проживають в цій квартирі протягом двох років, в чому і складений даний акт (а.с.8).

23 лютого 2015 року комісією ЛКП «Центральне» складено акт, відповідно до якого, при обстеженні квартири АДРЕСА_2 виявлено, що за даною адресою зареєстровані ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_18, ОСОБА_13, ОСОБА_15 Крім цього, встановлено, що ОСОБА_8 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із сімєю дружиною ОСОБА_10 та дочкою ОСОБА_21 та ОСОБА_17 Інші зареєстровані особи не проживають за вищевказаною адресою довготривалий термін і цей факт засвідчують сусіди: ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_11, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_12 (а.с.96).

Також 23 лютого 2015 року комісією ЛКП «Центральне» складено акт, відповідно до якого, при обстеженні квартири АДРЕСА_2 виявлено, зокрема, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за даною адресою зареєстрована, але, зі слів сусідів, ніколи не проживала в квартирі №21 на вул. Замарстинівській, 30 і цей факт засвідчують сусіди: ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_11, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_12 (а.с.97).

Крім цього, факт непроживання відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 у квартирі №21 на вул. Замарстинівській, 30 у м. Львові підтверджується актами ЛКП «Центральне» від 19 квітня 2013 року, 19 квітня 2014 року, 21 травня 2013 року, 21 травня 2013 року, 28 квітня 2015 року(а.с.98-101, 108).

Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 не проживає у квартирі №21 будинку №30 на вул. Замарстинівській у м. Львові більше шести місяців, що підтверджується належними та допустимими доказами, перевіреними в судовому засіданні та показами свідків, оскільки такі є чіткими, послідовними та перебувають у логічному звязку із матеріалами справи, а відтак, первісний позов підлягає до задоволення.

Стосовно покликання сторони позивачів за зустрічним позовом на те, що ОСОБА_8 не проживає за адресою: м. Львів. вул. Замарстинівська, 30/21 протягом останніх пяти років, то суд не приймає такі до уваги, виходячи із наступного.

Згідно з ч.1 ст.10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Водночас, як вбачається із первісного та зустрічного позовів, у жодному з них не поставлено вимог щодо визнання ОСОБА_8 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Замарстинівська, 30/21 у м. Львові, а тому даний факт не потребує встановлення, доказування чи спростування в межах розгляду даної цивільної справи.

Стосовно вимог зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_2про зобовязання ОСОБА_7, ОСОБА_8 не чинити позивачам перешкод в користуванні житловим приміщенням квартири №21 на вул. Замарстинівській, 30 у м. Львові та забезпечити доступ до квартири шляхом видачі дублікатів ключів від вхідних дверей, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні таких, виходячи із наступного.

Предметом доказування у даному позові є наявність перешкод з боку відповідачів за зустрічним позовом у користуванні позивачами спірною квартирою, однак ОСОБА_26 та ОСОБА_2 самі ж покликаються на те, що ОСОБА_8 не проживає у даній квартирі більше пяти років, тобто не може вчиняти активних дій по вчиненню перешкод.

Як вбачається із відповіді Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 02 жовтня 2015 року за №67/14788, наданій ОСОБА_2, на її запит від 28 вересня 2015 року повідомлено, що жодних матеріалів з приводу перешкоджання ОСОБА_10 у користуванні квартирою за адресою: м. Львів, вул. Замарстинівська, 30/21 громадянину ОСОБА_4 з Галицької районної адміністрації ЛМР у Галицький РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області не надходило. Крім того, ОСОБА_2 проінформовано, що ОСОБА_10 зверталась в Галицький РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області з письмовою заявою відносно ОСОБА_4

Судом в судовому засіданні сторонам було роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки, попереджено про наслідки вчинення та не вчинення певних процесуальних дій.

Сторона позивача за зустрічним позовом скористалась своїми процесуальними правами на власний розсуд, жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування позовних вимог суду не надала.

Суд розглянув справу на підставі наявних в справі доказів, що були безпосередньо ним досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, виходячи з норм вищевказаних статей, доведення позову є процесуальним обов'язком позивача, а відтак, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, оскільки позивачами не доведено, а судом не здобуто доказів на підтвердження зустрічних позовних вимог, а тому зустрічний позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 61, 63, 64, 88, 169, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.71,72 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд ,-

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задоволити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Замарстинівська, 30/21 у м. Львові.

Зобовязати Галицький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області зняти ОСОБА_2 з реєстрації за адресою: вул. Замарстинівська, 30/21 у м. Львові.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий суддя Мисько Х.М.