Єдиний унікальний номер 725/4461/14-ц
Номер провадження 2-п/725/53/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2015 року. Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Бакун Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року позивачі звернулися до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до відповідачів.

У позові посилались на те, що вони проживають у будинковолодінні по АДРЕСА_1 Власником вказаного будинковолодіння була відповідачка ОСОБА_4 З її дозволу ними за власні кошти було здійснено добудову до будинку.

В подальшому, власником будинковолодіння на підставі договору дарування від 28.04.2011 року став відповідач ОСОБА_3, який звернувся до суду про виселення їх з будинку без надання іншого житла. Проте за рішенням суду у задоволенні його позову було відмовлено.

Вказана ситуація стала несподіваною для них, адже відповідачі ніколи не приймали участь у добудові будинку та ніколи не заперечували проти здійснення добудови.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи від 15.09.2015 року №15039 вартість витрат, понесених на добудову житлового будинку, будівництво господарських споруд та вартість будівельних робіт становить 241934 грн.

Збільшивши позовні вимоги, просили позов задовольнити та стягнути з відповідачів на їх користь у солідарному порядку зазначену вище суму, а також понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_1 та їх представник ОСОБА_5 позов підтримали та підтвердили викладені у ньому обставини. Просили задовольнити його у повному обсязі.

Зокрема, позивачі зазначили, що після того як стали жити разом, за згодою ОСОБА_4 (матері позивачки), стали жити у її будинку у спільному дворі. Оскільки будинок був дуже маленький та старий, вони вирішили його реконструювати. За всі роки, поки вони проживали у цьому будинку, повністю його перебудували. Будівництво проводилось лише за їх спільні кошти. Відповідачі не допомагали в будівництві, але й не заперечували щодо перепланування будинку. Оскільки їм відмовлено у визнанні права власності на вказане самочинне будівництво, а іншого житла вони не мають, вважають справедливим стягнути з відповідачів на їх користь кошти потрачені на будівництво.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити. Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що позивачка є його сестрою. Дійсно, зі згоди матері, вона зі своїм чоловіком стала проживати разом з мамою на одному подвір'ї. В подальшому у сестри народилися діти, тому виникла необхідність збільшити житлову площу. Разом з мамою (відповідачкою ОСОБА_4.) вони допомагали сестрі у будівництві. Однак стосунки сестри та мами зіпсувалися: між ними часто виникали сварки, сестра ображала маму, ледь не довела її до самогубства. Звичайно, це вплинуло й на його стосунки з ОСОБА_1 На даний час земельна ділянка, де знаходиться самочинне будівництво належить на праві власності лише йому. Незважаючи на те, що позивачі без його згоди збудували, на належній йому на праві власності земельній ділянці будинок, вони не мають наміру звідти виїжджати. Більше того, вимагають стягнути з нього кошти, які вони нібито витратили на будівництво. Вважає такий позов несправедливим та необґрунтованим, у зв'язку із чим просив у його задоволенні відмовити.

У свою чергу, представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що між позивачами та його довірителем існували відносини найму житла на безоплатній основі. Оскільки позивачами перепланування житла було проведено без згоди власника житла ОСОБА_3, тому й позовні вимоги, на його думку, є безпідставні. Окрім того, вважає, що позовні вимоги до ОСОБА_4 не мають жодних правових підстав, оскільки вона не власником земельної ділянки, де розташоване самочинне будівництво позивачів.

Розгляд справи відбувався у відсутність відповідачки ОСОБА_4, яка в судове засідання не з'явилася, незважаючи на те, що належним чином повідомлялася судом про дату, місце та час розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, а також покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Так, судом встановлено, що позивачі проживають у будинковолодінні по АДРЕСА_1

Власником вказаного будинковолодіння була відповідачка ОСОБА_4 (а.с.15).

15 вересня 1994 року ОСОБА_4 подарувала за договором дарування відповідачу ОСОБА_3 будинковолодіння по АДРЕСА_1 (том 1 а.с.20-22).

Згодом на підставі договору дарування від 28.04.2011 року відповідач ОСОБА_3 став власником й земельної ділянки, на якій розміщене вказане вище будинковолодіння (том 1 а.с.17-18).

За час проживання в будинку по АДРЕСА_1 позивачами за власний рахунок було здійснено добудову.

Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Зокрема, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 пояснили, що є мешканцями села Шилівці, Хотинського району Чернівецької області та їм добре знайома сім'я позивачів. Вони пам'ятають, що весь час скільки позивачі проживали в будинковолодінні по АДРЕСА_1 вони проводили там будівельні роботи. ОСОБА_2 часто їздив на заробітки, а після того як повертався, ремонт продовжувався. Крім того, вони (свідки) також допомагали ОСОБА_2 у будівництві, так як є майстрами з ремонту. Як їм відомо, будинок будували позивачі за власні кошти, оскільки ОСОБА_2 сам купував будівельні матеріали та розраховувався з майстрами. Про те, чи допомагав матеріально ОСОБА_3 у будівництві їм нічого не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 також підтвердив суду, що добре знає позивачів. Декілька разів ОСОБА_1 позичала у нього гроші для будівництва, на період поки чоловік був на заробітках.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що є донькою позивачки ОСОБА_1 Пам'ятає, що з того часу, як вони почали проживати з бабусею по АДРЕСА_1 в с.Шилівці, батьки за власні кошти зробили добудову до старого будинку. Відповідач ОСОБА_3 - її дядько. Він зрідка приїздив в село та ніколи не заперечував щодо того, що в будинку проживають батьки і тим більше, що вони проводять там ремонт.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 звертався до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про виселення їх з будинку без надання іншого житлового приміщення, однак рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2011 року у задоволенні його позову було відмовлено.

У свою чергу, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 також зверталися до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та визнання права спільної власності на житловий будинок. Проте рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 09 квітня 2013 року у задоволенні їх позову також відмовлено.

Втім, вказаним рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вкладали свій фізичний труд, спрямований на утримання та поліпшення в господарстві по АДРЕСА_1 (а.с.49-51).

Згідно вимог ч.6 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Окрім того, Верховний Суд України, розглядаючи справу №6-2017 цс 15, зробив правовий висновок, відповідно якого сама по собі участь інших осіб у спорудженні будинку не може слугувати підставою для визнання за такими особами права власності на частку у спорудженому будинку. Такі особи можуть лише вимагати відшкодування власником будинку понесених ними затрат.

Як вже було встановлено судом, позивачі провели будівельні роботи у будинковолодінні по АДРЕСА_1, яке належало на праві власності відповідачці ОСОБА_4, а в подальшому - відповідачу ОСОБА_3, а отже здійснили самочинне будівництво.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 15 вересня 2015 року, проведеної в ході розгляду вказаної цивільної справи, вартість витрат, понесених позивачами для здійснення самовільної добудови житлового будинку по АДРЕСА_1 складає 241 934 грн.

Разом з тим, виходячи зі змісту ч.6 ст.376 ЦК України, враховуючи той факт, що власником земельної ділянки, на якій розташоване самочинне будівництво, є відповідач ОСОБА_3, суд вважає, що вказані вище кошти, понесені позивачами на будівництво, підлягають стягненню лише з відповідача ОСОБА_3, а не в солідарному порядку з відповідачкою ОСОБА_4

Що ж стосується посилань представника відповідача - ОСОБА_6 на те, що між сторонами склалися відносини найму житла без дотримання відповідної письмової форми договору, то варто зауважити, що у своєму рішенні від 12.01.2012 року апеляційний суд Чернівецької області у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ін. про виселення з приватного житлового будинку, повністю спростував цю обставину (том 1 а.с.88-89).

Крім того, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачів на користь позивачів витрат на правову допомогу. При цьому суд виходить з наступного:

Так, згідно ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Правова допомога в цивільному судочинстві включає в себе юридичні консультації, участь у позасудовому врегулюванні спору, участь у переговорах, підготовка проектів юридичних документів (заяв, пояснень, клопотань, скарг), представництво в суді та інші фактичні та юридичні дії, які вчиняє особа, котра надає правову допомогу.

При цьому до осіб, які надають правову допомогу, чинне законодавство відносить адвокатів та інших фахівців у галузі права.

Відповідно до п.48 Постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Проте до матеріалів справи позивачами та їх представником не надано належних доказів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), у зв'язку із чим, суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.

Разом з тим, з відповідача ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачами в ході звернення до суду та розгляду справи.

Керуючись ст.376 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 58, 60, 64, 169, 208, 209, 212-215, 218, 224, 294 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 кошти в рахунок відшкодування витрат на добудову житлового будинку, будівництва господарських споруд та вартість будівельних робіт по АДРЕСА_1 у розмірі 241 934 (двісті сорок одна тисяча дев'ятсот тридцять чотири) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 сплачені судові витрати у розмірі 6 877 (шість тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 34 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О.В. Вольська-Тонієвич