У х в а л а

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 12 березня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 серпня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд рішення суду касаційної інстанції ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухваленого судового рішення касаційної інстанції та направлення справи на новий касаційний розгляд з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 2-1, частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України, частини 3 статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», статті 13 Конвенції міжнародної організації праці №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанову Верховного Суду України від 11 липня 2012 року, ухвалу Верховного Суду України від 1 червня 2011 року, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 27 лютого 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2012 року, 12 червня 2013 року, 21 серпня 2013 року, 22 жовтня 2014, 7 жовтня 2015 року, в яких на його думку зазначені норми права застосовані по іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанції, виходив з того, що звільнення позивача з займаної посади на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією структурного підрозділу в якому працював позивач, що супроводжувалось скороченням штату працівників, є законним та роботодавцем дотримано вимог частини 2 статті 40, статей 43 та 49-2 КЗпП України.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року суд касаційної інстанції виходив з того, що позивача було звільнено за пунктом 4 статті 40 КЗпП України неправомірно та з порушенням вимог статті 43 КЗпП України.

В ухвалі Верховного Суду України від 1 червня 2011 року суд касаційної інстанції скасовуючи рішення апеляційної інстанції та залишаючи в силі рішення першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо поновлення позивача на займаній посаді, виходив з того, що під час попередження про звільнення з роботи за скороченням штату працівників позивачу не запропоновано іншу вакантну посаду.

Аналогічного висновку суд дійшов в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 27 лютого 2014 року, 22 жовтня 2014 року та ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2013 року, 13 листопада 2013 року, 7 жовтня 2015 року.

Висновок суду, в справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновкам викладеним у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також не свідчать про невідповідність рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди до провадження Верховним Судом України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук