Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01 жовтня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд із вищенаведеним позовом, який мотивував тим, що 17.08.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № б/н який складається з Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою й Тарифів банку, що становить Договір про надання банківських послуг. Відповідно до нього ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, ОСОБА_1 свої зобов'язання не виконує, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 30.09.2013 року становить загальну суму в розмірі 14733,75 гривень. Виходячи із цього, ПАТ КБ "Приватбанк" набув, право на стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01 жовтня 2014 року відмовлено ПАТ КБ "Приватбанк" в задоволенні позову в зв'язку зі спливом позовної давності.

ПАТ КБ "Приватбанк", подав апеляційну скаргу на рішення суду в якій просить скасувати таке, і ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального права й ухвалено в порушення норм процесуального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, представник апелянта в особі Дурдинець Р.Ю. підтримала, доводи апеляційної скарги з підстав обґрунтованості такої та просила задовольнити таку.

У судове засідання апеляційної інстанції, апелянт ОСОБА_1, вдруге не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, але адресат не виявив, бажання отримати судову повістку, а тому, поштою були повернуті такі до суду, а.с. 112-113, 118-119. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в його відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 - 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає. Та через це підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Звернувшись до суду за захистом порушеного права ПАТ КБ "Приватбанк" просило стягнення із ОСОБА_1 виниклу заборгованість у зв'язку з невиконанням умов Договору про надання банківських послуг.

При укладенні кредитного договору сторони виходили з вимог ст. 634 ЦК України у відповідності до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як слідує із Заяви від 17.08.2007 року - ОСОБА_1 зазначив, що ознайомився та згідний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Та цим виразив свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а.с. 10, 11, 12-16, 16-18.

Зазначеною заявою також визначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. А погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 3% від суми заборгованості.

За змістом пункту 3.1.1. Правил користування платіжною карткою - строк дії Карти вказаний на лицевій стороні Карти (місяць і рік) та дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Виходячи з витягу Банківського програмного забезпечення, ОСОБА_1 отримав 17.08.2007 року Платіжну карту за НОМЕР_1 строк дії карти встановлено - 03/2013, а.с. 85, 120. Із цього слідує, що Платіжна картка дійсна по 31 березня 2013 року.

Після спливу строку дії даної Платіжної картки, ПАТ КБ "Приватбанк" в порядку вимог п. 3.1.3. Правил користування платіжною карткою не продовжував строк дії Платіжної картки на новий строк, шляхом надання ОСОБА_1 Картки з новим строком дії.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Оскільки, строк Платіжної картки за НОМЕР_1 закінчився 31.03.2013 року, а інша Картка на новий строк дії ПАТ КБ "Приватбанк" не надавалась ОСОБА_1, то починаючи з 01.04.2013 року в ПАТ КБ "Приватбанк" розпочав текти строк позовної давності.

З позовом за захистом порушеного права ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся 21.11.2013 року, тобто в межах загальної позовної давності, встановленої тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України).

Визначаючи загальний розмір заборгованості станом на 30.09.2013 року в сумі 14733,75 гривень, яка наведена в Розрахунку заборгованості. То така визначена за період з 17.08.2007 року по 30.09.2013 року, тобто за період, який значно перевищує загальну позовну давність, 6-9.

Оскільки, захисту підлягають вимоги в межах загальної позовної давності, якщо інше не встановлено договором, то виходячи зі спірних правовідносин, такому захисту підлягає виникла заборгованість по кредитним платежам за період з 21.11.2010 року по 21.11.2013 року, тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України). Таким чином, за цей період загальна заборгованість становить у сумі 11833,90 гривень /з якої 3577,63 гривень заборгованості по тілу кредита; 7316,57 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом; 250,00 гривень штрафу (фіксована частина) та 689,70 гривень штрафу (процентна складова)/.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 не виконував у належний спосіб узятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Тоді як, згідно положень статей 526, 527 і 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону.

У ході судового розгляду, ОСОБА_1 подав заяву від 17.04.2014 року про застосування строку позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк". Але, зважуючи на вищенаведене, така підлягає тільки частковому задоволенню, а.с. 60-61. Тобто, таку слід застосувати до позовних вимог за період до 21.11.2010 року, так-як такі є за межами загальної позовної давності.

Таким чином, аналізуючи наведені докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування, та ухвалення в зв'язку із цим нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України на користь ПАТ КБ "Приватбанк" підлягає стягненню із ОСОБА_1 сума 351,20 гривня у відшкодування судових витрат, а.с. 1, 87.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", задоволити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити в справі нове рішення суду про часткове задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" кредитну заборгованість на загальну суму 11833,90 гривні, яка складається з :

3577,63 гривень заборгованості по тілу кредита;

7316,57 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом;

250,00 гривень штрафу (фіксована частина)

та 689,70 гривень штрафу (процентна складова).

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 351,20 гривню, судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ___________________

___________________