АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.

секретар: Шерівська Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилалося на те, що 21 вересня 2010 року між сторонами був укладений кредитний договір. Відповідного до умов вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 1 000 гривень у вигляді встановлювального кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 процентів на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Внаслідок порушення своїх зобовязання за кредитним договором у відповідача станом на 30 червня 2015 року є заборгованість в сумі 5 300,62 грн., яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 980,76 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 1991,26 грн., заборгованості по пені та комісії - 1600 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина), 228,60 грн. штраф (процентна складова).

______________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/1598/15 Головуючий у І інстанції Дячук О.О.

Категорія 27 Доповідач Литвинюк І.М.

Заочним рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 3800,62 грн..

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні суми неустойки та ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути пеню в розмірі 100 грн..

Однак з такими висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Так, за змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).

Згідно частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення, повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 вересня 2010 року між сторонами був укладений кредитний договір. Відповідного до умов вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 1 000 гривень у вигляді встановлювального кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 процентів на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Внаслідок порушення своїх зобовязання за кредитним договором у відповідача станом на 30 червня 2015 року є заборгованість в сумі 5 300 гривень 62 копійки, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 980,76 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1991,26 грн., заборгованості по пені та комісії в сумі 1600 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина), 228,60 грн. штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції неправильно витлумачив положення ч. 3 ст. 267 ЦК України, відповідно до якого суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тобто, цією нормою встановлені субєктивні межі застосування позовної давності, а саме, передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у звязку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна, є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

В матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, яка подана до винесення місцевим судом рішення, згідно вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України, а тому суд першої інстанції помилково зменшив пеню в межах строку позовної давності.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони, а суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 18 березня 2015 року та 24 червня 2015 року у справах № 6-25цс15 та № 6-738цс15.

Також суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення частини 3 статті 551 ЦК України.

Як вбачається з наведеного розрахунку заборгованості, розмір пені не перевищує суму боргу відповідача. Перевищення розміру пені суми тіла кредиту, на думку судової колегії, не може бути розцінене як значне і за відсутності інших істотних обставин у розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України, не може бути підставою для зменшення розміру пені.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в частині вирішення позову про стягнення з відповідача на користь позивача пені ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому в цій частині рішення слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за пенею в сумі 1600 грн., визначивши загальну заборгованість в сумі 5 300,62 грн..

Відповідно до ст. 88 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

З платіжного доручення від 20 жовтня 2015 року вбачається, що за подання до суду апеляційної скарги банк сплатив судовий збір в сумі 267,96 грн.. (а.с.64). А тому з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути вказану суму в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш ИЛ А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 пені та визначення загальної суми боргу змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 5 300,62 грн. загальної кредитної заборгованості, з яких 1 600 грн. неустойки (пені) за несвоєчасність виконання зобов»язань за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 267,96 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: