АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/2154/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22ц/774/2234/К/15 Макарова Т.Ю.
Категорія - 32 (І) Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі: МасловійК.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо- збагачувальний комбінат» - Цвіркуна Сергія Олеговича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо- збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо- збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок виробничої травми, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо- збагачувальний комбінат» (надалі - ПАТ «ІнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 13 квітня 2015 року її чоловік ОСОБА_6 при виконання трудових обов'язків: машиністу млинів, попав під дію рухомих частин млина ММС№133 внаслідок чого отримав травму від якої помер. Вважаючи відповідальними за смерть посадових осіб ПАТ «ІнГЗК» просила суду стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, спричинену їй внаслідок смерті чоловіка, яку вона оцінила у сумі 300 000 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "ІнГЗК" на її користь моральну шкоду у розмірі 60 000 гривень та в дохід держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ "ІнГЗК" ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Так на думку апелянта, суд першої інстанції, не в повній мірі перевірив всі обставини справи, та залишив поза увагою те, що позивачем не доведено факту заподіяння її моральна шкода, та не надано суду доказів у чому вона полягала. Не враховано і те, що відповідно до акту №1 від 24.05.2015 року нещасний випадок 13.04.2015 року стався в результаті порушення саме -ОСОБА_6 п.3.5 «Інструкції з охорони праці для машиніста млинів РЗФ-2», тобто винною особою є сам потерпілий. Розмір моральної шкоди є не обґрунтований та завищений, визначений судом без врахування судової практики при розгляді аналогічних справ.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ "ІнГЗК" підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи що позивач ОСОБА_2, відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 є дружиною ОСОБА_6 /а.с.14/

ОСОБА_6 працював у ПАТ «ІнГЗК» машиністом млинів рудозбагачувальної фабрики №2 починаючи з 13.11.2012 року.

13 квітня 2015 року, о 04 год.10 хв. на прольоті подрібнення корпусу збагачення рудозбагачувальної фабрики №2 ПАТ «ІнГЗК» під час виконання трудових обов'язків ОСОБА_6 попав під дію рухомих частин млина ММС № 133, внаслідок чого отримав сумісну травму голови, тулубу та кінцівок, від якої помер у приймальному відділенні Криворізької міської лікарні № 17», про що складено Акт№1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 24.06. 2015 року /а.с. 4-7/.

Згідно п.10 акту Н-1 особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці, є майстер технологічної служби РЗФ-2 ПАТ «ІнГЗК»- ОСОБА_7, старший майстер технологічної служби РЗФ-2 ПАТ «ІнГЗК»- ОСОБА_8, заступник начальника основного виробничого відділення РЗФ-2 ПАТ «ІнГЗК»- ОСОБА_9, начальник основного виробничого відділення технологічної служби РЗФ-2 ПАТ «ІнГЗК» - ОСОБА_10, в.о. заступник начальника цеху з охорони праці РЗФ-2 ПАТ «ІнГЗК» -ОСОБА_11, начальник рудозбагачувальної фабрики №2 ПАТ «ІнГЗК» - ОСОБА_12 та сам загиблий - ОСОБА_6..

До аналогічного висновку дійшла комісія спеціального розслідування нещасного випадку в п.6 акту форми Н-5.

Згідно свідоцтва про смерть - ОСОБА_6 помер у віці 43 років 13.04.2015 року, актовий запис № 76 виданий ВДРАЦ реєстраційної служби Широківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області.(а.с. 13)

У зв'язку зі смертю свого чоловіка ОСОБА_2 завдано моральну шкоду, оскільки вона втратили свого чоловіка, після 21 років подружнього життя, так вона та їх спільний син, який на даний час навчається в університеті на денній формі навчання, залишилися без його підтримки та без достойного та повноцінного матеріального забезпечення, як це було за його життя. Смерть чоловіка докорінно змінила життя позивача, призвела до виникнення душевного потрясіння, переживанні та страждань.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав, передбачених ст.1168 ЦК України для відшкодування на користь позивача моральної шкоди, завданою смертю фізичної особи.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, згідно ч.2 ст.1168 ЦК України.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на факт недоведеності позивачем заподіяної їй моральної шкоди, є безпідставним та колегією суддів відхиляється, оскільки судом встановлено, що позивач є дружиною померлого, а от же вона має право на відшкодування моральної шкоди.

Так, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні. Зокрема, позивач ОСОБА_2 у зв'язку із втратою чоловіка втратила кохану людину, друга, опору, надію, та моральну підтримку, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв'язків та необхідності докладення нею додаткових зусиль для організації свого життя та життя їх спільного сина.

Судом першої інстанції встановлений й причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача - втрата життєвих зв'язків ОСОБА_2 з рідною людиною.

Крім того, сам по собі факт загибелі чоловіка беззаперечно свідчить про те, що позивач відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру, які не мають часового обмеження і висновки суду з цього приводу є правильними.

Доводи відповідача про те, що нещасний випадок з чоловіком позивача- Дядюшкіним С.А.., стався саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов'язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Крім того, як вбачається з Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, затвердженого 24.06.2015 року основною причиною нещасного випадку є організаційна, а саме допуск до роботи без навчання та перевірки знань з охорони праці, та порушення вимоги п.4.8 «Правил охорони праці під час дроблення, сортування, збагачення корисних копалин і огрудкування руд та концентрату, п.4.1 «Положення про порядок проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці в ПАТ «ІнГЗК», супутня порушення трудової та виробничої дисципліни.

На відповідача було покладено обов'язок виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України "Про охорону праці" й нести відповідальність в законом встановленому порядку за їх невиконання.

Доводи апеляційної скарги, стосовно неврахування судом першої інстанції, при вирішенні даної справи, практики інших судів, не заслуговують на увагу, оскільки згідно ст. 360-7 ЦПК України, тільки рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Отже, обов'язковість врахування судом, при розгляді справ, рішень судів першої чи апеляційної інстанції законом не передбачена.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції врахував глибину фізичних і душевних страждань позивача, те, що ці страждання у неї довічні, ступень вини відповідача, який повинен був забезпечити належні умови праці, наявність часткової вини у нещасному випадку самого загиблого ОСОБА_6, суттєві негативні зміни, які відбулися в особистому житті позивача, стан її здоров'я, матеріальне становище, а також виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, що узгоджується з роз'ясненнями, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4.

Суд врахував, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю.

За таких обставин, колегія суддів апеляційні скарги, доводи якої правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, відхиляє, а рішення суду першої інстанції - залишає без змін у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України..

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо- збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: