АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Савчук М.В.,

секретар Вівчарик Н.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби Чернівецького міського управляння юстиції, про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 жовтня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_4, третя особа Шевченківський ВДВС Чернівецького МУЮ, про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів. Зазначав, що у 2006 році Шевченківським районним судом розірвано шлюб між ним та ОСОБА_4, від якого у них є спільна дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розлучення залишилася на його утримані. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.10.2007 року ОСОБА_4 зобовязана виплачувати ОСОБА_3 аліменти на їхню дочку у розмірі ? всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму, встановленого на Україні для дитини відповідного віку, починаючи з 05.10.2007 року до досягнення нею повноліття. На виконання зазначеного рішення Шевченківським районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист та Шевченківським ВДВС Чернівецького МУЮ відкрито виконавче провадження № 2-3058. Зазначає, що ОСОБА_4 з моменту винесення Шевченківським районним судом м. Чернівці рішення від 30.10.2007 року жодних виплат на користь ОСОБА_3 не здійснила, постійно ухиляється від сплати аліментів. В результаті чого утворилася

__________________________________________________________________

справа № 22-ц/794/1610/15 р. Головуючий у І інстанції Гончарова І.М.

категорія: 50 Доповідач Лисак І.Н.

заборгованість, частина якої за останні три роки лише з 2009 року по 01.11.2013. року становила 20191 грн. Шевченківським ВДВС Чернівецького МУЮ у примусовому порядку з ОСОБА_4 було стягнуто лише 19835 грн., у тому числі 14284,40 грн. використано на погашення соціальних виплат, оскільки Управлінням праці та соціального захисту населення йому надавалася допомога на утримання дочки у розмірі, визначеному законодавством. Згідно розрахунку про розмір заборгованості за несплату аліментів та Довідки про надання тимчасової допомоги, станом на 02.02.2015 року у ОСОБА_4 утворилась заборгованість у розмірі 6229,10 грн. За період з 05.10.2007 року по 31.01.2015 року загальний розмір неустойки (пені), яку ОСОБА_4 має відшкодувати за несплату аліментів на користь ОСОБА_3, становить 116746,41 грн. Саме тому, просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь пеню за період з 05.10.2007 року по 02.02.2015 року в розмірі 116746,41 грн. та судові витрати в розмірі 1167,47 грн. В уточнених позовних вимогах просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь пеню за період з 05.10.2007 року по 01.10.2013 року в розмірі 6544 грн. на суму боргу 17336,25 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 жовтня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Шевченківський ВДВС Чернівецького МУЮ, про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, та вирішити питання про повернення йому переплаченого судового збору. Вважає, що рішення не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначав, що ОСОБА_4 зобовязана була платити йому аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму за період з 05.10.2007 року по 01.10.2013 року, згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.10.2007 року. Проте, вказане судове рішення відповідачкою взагалі не виконувалось. Вважає, що ОСОБА_4 було відомо про рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.10.2007 року про стягнення з неї аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки та про відкриття виконавчого провадження ДВС Шевченківського району Чернівецького МУЮ. Зазначає, що державний виконавець самовільно змінив рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.10.2007 року в частині «стягувати у розмірі ? всіх доходів» на «30% прожиткового мінімуму встановленого в Україні для дитини відповідного віку», та нарахував суму боргу з порушенням вимог ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», не отримавши від боржника даних про доходи за період з 05.10.2007 року по 01.10.2013 року. Вважає, що суд безпідставно не прийняв як доказ суми боргу і суми пені за несплату аліментів довідку Головного управління статистики від 08.09.2015 року за № 18.06-127 та його розрахунок. Висновок суду, що в квітні-травні 2013 року боржник погасила заборгованість по сплаті аліментів в сумах до 01.10.2013 року не відповідають фактичним обставинам, а тому є невірним.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.10.2007 року, яким ОСОБА_4 зобовязано сплачувати на користь ОСОБА_3 аліменти на дитину ОСОБА_5 в розмірі ? всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму, встановленого на Україні для дитини відповідного віку, починаючи з 05.10.2007 року до досягнення нею повноліття, ухвалювалося без участі ОСОБА_4 (а.с. 11).

Статтею 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів шляхом стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Неустойка у формі пені стягується при простроченні виконання грошового зобовязання. У нашому випадку за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пеня - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обовязку в натурі.

Особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання(ст. 614 ЦК України).

Відповідач заперечила обізнаність про існування рішення суду щодо стягнення з неї аліментів до 2013 року посилаючись на матеріали цивільної справи № 2-3058/2007р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та матеріали виконавчого провадження, за якими участь у судових засіданнях вона не приймала, копію рішення від 30.10.2007 року та копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.02.2008 року вона не отримувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів цивільної справи № 2-3058/2007 р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини вбачається, що даних про отримання ОСОБА_4 копії рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.10.2007 року не має.

На підставі вищезазначеного рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці видано виконавчий лист № 2-3058 від 30.10.2007 року (а.с. 12) та Шевченківським ВДВС Чернівецького МУЮ від 27.02.2008 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа.

При дослідженні матеріалів виконавчого провадження номер за ЄДРВП 6429694 (далі по тексту - ВП) встановлено, що на а.с. 3 ВП міститься постанова про відкриття виконавчого провадження, про те не має відомостей щодо отримання її копії боржником ОСОБА_4 Крім того, ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.07.2008 року ОСОБА_4 була оголошена в розшук (а.с. 10-11 ВП). На а.с. 68-69 ВП містяться відомості про те, що ОСОБА_4 05.04.2013 року сплатила заборгованість по аліментам в сумі 9000 грн.

Таким чином, відповідачем доведено відсутність умислу на невиконання рішення суду по сплаті аліментів, а позивачем не спростовано про обізнаність ОСОБА_4 з обовязком сплати аліментів до 05.04.2013 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.04.2015 року (а.с. 44-45) із змінами внесеними рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 21.05.2015 року (а.с. 42-43) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам, згідно яких припинено стягнення аліментів з ОСОБА_4 та звільнено її від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 з 01.10.2013 року, встановлена обставина проживання ОСОБА_5Г з серпня 2013 року разом із ОСОБА_4

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вищенаведеного випливає, що у ОСОБА_3 могло виникнути право на пеню за несплату аліментів на його користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 при умові несплати аліментів щомісячно лише за період з 01.05.2013 року по 31.07. 2013 року. Проте, на а.с. 69 ВП міститься копія квитанції від 08.05.2013 року про сплату аліментів в сумі 9000 грн., а на а.с. 79 ВП міститься копія квитанції від 18.05.2013 року про сплату ОСОБА_4 390 грн. Крім того, на а.с. 64 ВП міститься заява ОСОБА_3 від 21.05.2013 року про зарахування в рахунок аліментів 1400 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 погасила заборгованість за період з 01.05.2009 року по 01.10.2013 року у розмірі 20191 грн. (а.с. 61), а згідно довідки Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ про розмір заборгованості по виплаті аліментів № 21602 від 11.09.2013 року (а.с. 67 ВП) борг по аліментам перед стягувачем за період з 27.02.2008 року по 11.09.2013 року відсутній.

У наданому позивачем розрахунку неустойки (пені) на а.с. 19-21 визнається отримання ним 18390 грн., про те вмовчується про зарахування ним в рахунок аліментів 1400 грн.

Колегія суддів не може погодитися також із розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, зробленим позивачем, оскільки в його основу покладений щомісячний розмір в сумі ? частини середньомісячного заробітку по регіону, а не 30% від прожиткового мінімуму, встановленого на Україні для дитини відповідного віку, як зазначено в рішенні суду. Крім того, розрахунок державного виконавця, за яким боржник погасила борг, сторонами не оскаржений та неправомірність дій державного виконавця по його вчиненню не доведена.

В абз.1 п.22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 встановлено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені позову про стягнення неустойки, оскільки позивачем не надано доказів, які підтверджують, що заборгованість ОСОБА_4 по сплаті аліментів за період з 05.10.2007 року по 01.10.2013 року виникла з її вини.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Питання повернення судового збору, порушене апелянтом в скарзі, в силу ч.3 ст. 80 ЦПК України вирішується відповідно до Закону. Статтею 7 ЗУ «Про судовий збір» визначено порядок повернення судового збору за ухвалою суду і відповідно до глави 8 ЦПК України відноситься до компетенції суду першої інстанції, в провадженні якого перебувала справа.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: