Справа № 162/1355/15-ц
Провадження № 2/162/238/2015
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 жовтня 2015 року селище Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Глинянчука В.Д.,

з участю секретаря судових засідань Оласюк Л.П.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я,

встановив:

У суд з цивільним позовом звернувся ОСОБА_2. Просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 2155,59 гривень майнової шкоди та одну тисячу гривень моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 15 червня 2015 року під час випасання худоби в урочищі Крива Ріка Щитинської сільської ради Любешівського району собака відповідача його покусав. У зв'язку з цим його було госпіталізовано у Камінь-Каширську центральну районну лікарню. Від укусу він отримав тілесне ушкодження у виді рани ноги. Усього на лікування він потратив 2155,59 гривень. Внаслідок вказаних вище подій позивачу завдано моральної шкоди. Він відчував фізичний біль, зазнав приниження своєї гідності, брав участь у слідчих діях у міліції, на деякий час втратив працездатність, у зв'язку з цим переніс тривалу депресивну реакцію тощо. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в одну тисячу гривень.

У письмових запереченнях проти позову відповідач вказує, що 15 червня 2015 року під час випасання худоби в урочищі Крива Ріка ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп'яніння, бив його собаку, чим довів його до агресії. Позивач постійно зловживає спиртними напоями, чим сам принижує свою гідність, відтак, випадок з собакою не міг його принизити тощо.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що 15 червня 2015 року випасав худобу в урочищі Крива Ріка неподалік села Щитинь. У нього з ОСОБА_3 виник конфлікт, у ході якого собака відповідача його вкусив. На гужовій підводі його везли додому, він втратив свідомість. Прийшов до тями уже у Камінь-Каширській лікарні.

Відповідач у судове засідання 12 жовтня 2015 року не з'явився, удруге подав клопотання про відкладення судового розгляду у зв'язку з зайнятістю на роботі. При цьому, на обґрунтування клопотання ОСОБА_3 не подав будь-яких доказів, у зв'язку з цим причини неявки відповідача у судове засідання визнано неповажними. За згоди позивача судом ухвалено проводити заочний судовий розгляд на підставі наявних доказів, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі -- ЦПК).

Відповідно до частин 3, 4 статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 60, частини 1 статті 212 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім наявності підстав звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Предметом доказування у будь-якій справі про відшкодування шкоди є встановлення наступних фактів у їх сукупності: підстави виникнення відповідальності, зокрема делікту; розмір шкоди або збитків; наявність причинно-наслідкового зв'язку між фактом, на підставі якого виникає відповідальність, та завданою шкодою.

Заслухавши учасників процесу, проаналізувавши докази, законодавство, суд дійшов наступних висновків.

Свідок ОСОБА_4, дільничний інспектор Любешівського РВ УМВС України у Волинській області, у судовому засіданні показав, що проводив перевірку по заявах батька позивача, відповідача. Встановив, що ОСОБА_2 під час подій в урочищі Крива Ріка поблизу села Щитинь Любешівського району був п'яний, дражнив належну ОСОБА_3 собаку, який його вкусив. Про те, що ОСОБА_2 був п'яний встановив з пояснень очевидців та ОСОБА_3 Рішення про внесення заяв, які надходять у Любешівський РВ УМВС, до Єдиного реєстру досудових розслідувань приймає керівництво відділку. Вказані заяви було внесено в Журнал єдиного обліку звернень громадян та передано йому на перевірку, по проведенні якої він склав відповідний висновок.

Свідок ОСОБА_5, батько позивача, вказав, що 15 червня 2015 року попросив свого сина ОСОБА_2 випасати худобу. У післяобідню пору ОСОБА_7 на гужовій підводі привіз його сина додому закривавленого з укушеною травмою ноги. Оскільки карета швидкої допомоги тривалий час не приїжджала, він попросив ОСОБА_7 завезти ОСОБА_2 у лікарню на автомобілі. Виїхавши, у центрі Щитиня вони побачили реанімобіль, в який перенесли позивача. ОСОБА_2 було доставлено у Камінь-Каширську центральну району лікарню, де йому надали медичну допомогу.

Свідок ОСОБА_9 показала, що в обідню пору 15 червня 2015 року їхала на поле гужовою підводою через урочище Крива Ріка Щитинської сільської ради, де випасалось три табуни корів, за одним з яких доглядав позивач. До неї підходив ОСОБА_2 та жалівся на ОСОБА_3, що останній цькує на нього собаку.

Свідок ОСОБА_10 показав, що 15 червня 2015 року у центрі села Щитинь допомагав переносити у карету реанімобіля ноші, на яких лежав позивач. У ОСОБА_2 була рвана рана ноги, він втратив багато крові. Крім цього, свідок неодноразово бачив ОСОБА_3 з собаками, які вигулювались без повідка та намордників.

Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого, яка видана Камінь-Каширською центральною районною лікарнею на ім'я позивача, ОСОБА_2 поступив у цей медичний заклад 15 червня 2015 року в стані алкогольного сп'яніння з вкушеною собакою раною лівої гомілки, перебував на стаціонарному лікуванні по 26 червня 2015 року. При цьому йому призначено перев'язки з бетадином, етамзілат, розчин кетаралаку, розчин Гінгера, розчин реосорбілакту, розчин преднізолону, л-лізину есцинат, розчин сульбактомаксу, анальгін, димедрол, розчин реополіглюкіну, розчин глюкози, аскорбінову кислоту.

У висновку дільничного інспектора міліції ОСОБА_4 від 21 червня 2015 року, який складений по заяві ОСОБА_5 від 19 червня 2015 року, підтверджено факт укусу ОСОБА_2 собакою ОСОБА_3

Разом з тим суд, вважає цей доказ сумнівним з точки зору допустимості. З змісту цього документа не зрозуміло у якому процесуальному порядку провадилась перевірка, чи уповноважений дільничний інспектор міліції її проводити; у ньому немає посилань на докази, на підставі яких ОСОБА_4 зокрема прийшов до переконання, що позивач постійно зловживає спиртним та часто поводить себе неадекватно; що 15 червня 2015 року в урочищі Крива Ріка ОСОБА_2 бив собаку ОСОБА_3, чіплявся до відповідача тощо.

На підтвердження майнової шкоди позивачем подано 23 чеки про придбання ліків, п'ять білетів на проїзд у громадському транспорті, всього на загальну суму 2155,29 гривень.

Згідно з частинами 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 9 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" зокрема встановлено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов'язана: забезпечити домашній тварині необхідні умови, що відповідають її біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, відповідно до вимог цього Закону. Особа, яка супроводжує тварину, зобов'язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. Дозволяється утримувати домашніх тварин у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив'язі або без неї. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов'язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Згідно з пунктами 7 та 20 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, які затверджені спільним наказом Міністерства охорони здоров'я УРСР, Міністерства житлового господарства УРСР, Міністерства сільського господарства УРСР 17 червня 1980 року, власникам собак і котів зокрема дозволяється виводити собак з жилих та ізольованих приміщень, а також ізольованих територій в загальні двори або на вулицю (з обов'язковим забезпеченням безпеки людей) тільки на короткому повідку і в наморднику, крім собак дрібних порід, на яких у реєстраційних посвідченнях зроблено відповідну відмітку. За порушення цих Правил громадяни і службові особи (керівники підприємств, установ і організацій), які є власниками собак, котів або хижих тварин, несуть відповідальність у встановленому порядку.

Згідно з частиною 1 статті 1167, частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Частиною 1 статті 1195 ЦК визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Проаналізувавши дослідженні в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача у користь позивача майнової та моральною шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

Покликання відповідача у запереченнях, що собака «невинуватий» і був спровокований позивачем не заслуговують на увагу, адже винуватість - це психічне ставлення особи до скоєного, яке виражається у формі умислу або необережності, і є характерним для людини.

Алкогольне сп'яніння ОСОБА_2 саме по собі не могло призвести до наслідків, які настали.

Суд зауважує, що заподіяна ОСОБА_2 шкода лежить у прямому причинно-наслідковому зв'язку з діями відповідача, який допустив вигул собаки на відкритій місцевості без повідка та намордника.

При вирішенні питання про стягнення майнової шкоди суд бере до уваги чеки про придбання ліків позивачем відповідно до призначень лікарів з повними їх найменуваннями, а саме: за №№ 6, 7, 11, 12, 13, 14, 15, 19, 23, 25, 26, 27, 28, всього на загальну суму 912,14 гривень.

Ліки, зазначені у чеках №№ 16, 17, на загальну суму 71,04 гривні не вказані у виписці з картки стаціонарного хворого як призначення лікарів.

З цієї причини не підлягають стягненню з відповідача витрати на придбання ліків по чеках №№ 20, 21, 22 щодо натрію хлориду на загальну суму 34,65 гривень; по чеку № 22 за новокаїн на суму 62,5 гривень; № 24 -- за придбання саліцилової кислоти на суму 5,5 гривень.

Чек № 18 на суму 73,15 гривень виданий з порушенням Закону України "Про застосовування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та не містять даних про назву препарату, але лише загальні відомості про його групи (спазмолітики тощо). У зв'язку з вказаним неможливо встановити які саме препарати придбавались позивачем і чи призначались вони лікарями при його лікуванні.

Аналогічні недоліки щодо групи ліків без вказівки на назву препарату містяться у чеках № 8 на суму 15,90 гривень; № 9 на суму 75,4 гривень; № 10 на суму 22,48 гривень; № 20 на 13,53 гривні.

Крім цього, чек номер № 10 містить відомості про придбання препарату есенціале на суму 83,02 гривні, який не включений у призначення лікарів.

По чеку № 22 інформація про придбання ліків збереглась частково.

Отже, за фіскальними документами №№ 8, 9, 10, 20, 21, 22, 24 слід стягнути з відповідача 488,86 гривень.

Щодо понесених позивачем транспортних витрат (чеки №№ 1-5) на суму 107,56 гривень суд констатує, що позивач не довів їх зв'язку з деліктом.

З врахуванням викладеного у сукупності, суд вважає, що стороною позивача доведено майнові втрати на загальну суму 1401 гривня.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд констатує, що у зв'язку з укусами собаки ОСОБА_2 завдано травми ноги, що він зазнав фізичного болю, з 15 по 26 червня 2015 року стаціонарно лікувався.

Зазначене завдало позивачу моральних страждань та на деякий час вплинуло на звичайний уклад його життя.

Разом з тим, позивачем не подано будь-яких доказів перенесення депресії, не наведено жодних міркувань, що внаслідок випадку з укусом собаки було принижено його гідність тощо.

Таким чином, виходячи з принципів поміркованості, розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача як компенсацію завданої позивачу моральної шкоди у сумі 400 гривень.

Питання про судові витрати між сторонами слід вирішити відповідно до положень статті 88 ЦПК з врахуванням того, що позивач має пільги щодо оплати судового збору, що ним одночасно заявлено вимоги майнового характеру та про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 224 ЦПК, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 1401 (одну тисячу чотириста одну) гривню майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 400 (чотириста) гривень моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави 1705 (одну тисячу сімсот п'ять) гривень 20 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення оскаржуваного судового рішення.

Головуючий: суддя В.Д. Глинянчук