Справа № 308/9529/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Данко В.Й.,

при секретарі Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03.09.2009 року №2о-248/08 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатною та призначено ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 Відповідно до заяви відповідачки, на підставі рішення суду про встановлення опіки, з 28.08.2009 року відповідачка як опікун отримувала належну ОСОБА_2 допомогу інвалідам ІІ групи з дитинства. Відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам» та п.2.6 Порядку надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям інвалідам, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, МФУ, Міністерства охорони здоровя України 30.04.2002 року №226/293/169, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства, призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико соціальної експертизи. Перерахунок розміру державної соціальної допомоги у звязку зі зміною групи (підгрупи) інвалідності інваліда з дитинства місцеві органи з питань соціального захисту населення здійснюють без подання заяви одержувачем та підставі виписки з акта огляду МСЕК інваліда з дитинства. Таким чином, оскільки в посвідчені зазначено про без терміновість встановлення інвалідності, процедура перерахунку допомоги органами праці та соціального захисту населення не проводилася. 11.05.2010 року ОСОБА_1 розпочала процедуру оформлення підопічної до психоневрологічного інтернату на постійне місце проживання. Приймання до будинку інтернату здійснюється за путівкою департаменту соціального захисту облдержадміністрації. Згідно відповіді на запит Управління Мукачівського психоневрологічного інтернату від 22.05.2015 року ОСОБА_2 перебувала в Мукачівському психоневрологічному інтернаті на повному державному утриманні з 11.06.2010 року по 03.07.2010 року. 03.07.2010 року ОСОБА_2 померла, поховання здійснювалося за рахунок коштів Мукачівського психоневрологічного інтернату. Відповідачка про зміну обставин, які впливають на виплату допомоги, тобто перебування підопічної в психоневрологічному інтернаті та про смерть підопічної позивача не повідомила. Таким чином, ОСОБА_1 без відповідних підстав було виплачено кошти в розмірі 49584грн. протягом період з 01.07.2010 року по 30.04.2015 року. 08.06.2015 року відповідачці було направлено повідомлення про відшкодування надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства. Оскільки відповідачка вважає вказане повідомлення незаконним, просить суд задовольнити позов, та винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради суму державної допомоги інваліду у звязку із порушенням та неповідомленням про зміну обставин, що впливають на виплату допомоги.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та посилаючись на вищенаведені обставини справи, просила суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради суму державної допомоги інваліду у звязку із порушенням та неповідомленням про зміну обставин, що впливають на виплату допомоги.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечила, про що надала суду письмові заперечення. Простила суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовна заява не підлягає задоволенню наступних підстав.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

По справі встановлено, що відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03.09.2009 року №2о-248/08 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатною та призначено ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2

Відповідно до заяви відповідачки, на підставі рішення суду про встановлення опіки, з 28.08.2009 року, ОСОБА_1 як опікун отримувала належну ОСОБА_2 допомогу інвалідам ІІ групи з дитинства.

Відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам» та п.2.6 Порядку надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям інвалідам, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, МФУ, Міністерства охорони здоровя України 30.04.2002 року №226/293/169, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства, призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико соціальної експертизи.

Перерахунок розміру державної соціальної допомоги у звязку зі зміною групи (підгрупи) інвалідності інваліда з дитинства місцеві органи з питань соціального захисту населення здійснюють без подання заяви одержувачем та підставі виписки з акта огляду МСЕК інваліда з дитинства. Оскільки в посвідчені зазначено про без терміновість встановлення інвалідності, процедура перерахунку допомоги органами праці та соціального захисту населення не проводилася.

Позивач в своєму позові вказує на той факт, що відповідачка приховала зміну місця фактичного перебування ОСОБА_2 та її смерть, що стало наслідком неправомірної їй подальшої виплати призначеної соціальної допомоги на утримання ОСОБА_2, опікуном якої відповідачка являлася.

Однак, судом встановлено, що таке твердження позивача спростовується наступними доказами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 11.05.2010 року ОСОБА_1 на адресу відділу соціального забезпечення Управління та соціального захисту населення було написано заяву про прийняття підопічної на постійне місце проживання до психоневрологічного інтернату на постійне місце проживання.

Відповідно до п.3.8 Типового Положення про будинок інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці приймання до будинку інтернату здійснюється за путівкою департаменту соціального захисту облдержадміністрації.

З наявної в матеріалах справи Путівки №29 від 07.06.2010 року, виданої ГУ праці та соціального захисту населення вбачається, що ОСОБА_2 направлено на влаштування до психоневрологічного інтернату для постійного проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також з даної путівки вбачається, що соціальна допомога на утримання підопічної ОСОБА_2 отримується в Ужгородському міському Управлінні Пенсійного фонду України.

Також з матеріал справи вбачається, що адміністрацією Мукачівського психоневрологічного інтернату листом №122 від 17.07.2010 року повідомлено першого заступника начальника ГУ ПФУ України в Закарпатській області про те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на повному державному утриманні в Мукачівському психоневрологічному інтернаті.

Окрім того, Листом №205 від 25.07.2010 року адміністрацією Мукачівського психоневрологічного інтернату повідомлено першого заступника начальника ГУ ПФУ України в Закарпатській області про те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла 03.07.2010 року. Поховання ОСОБА_2 буде здійснено за рахунок інтернату.

Позивач в своєму позові вказує на той факт, що відповідачка приховала зміну місця фактичного перебування ОСОБА_2 та її смерть, що стало наслідком неправомірної їй подальшої виплати призначеної соціальної допомоги на утримання ОСОБА_2, опікуном якої відповідачка являлася.

Дослідивши викладені вище обставини з посиланням на підтверджуючі докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність посилання Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради на обставини про ухилення відповідачки від повідомлення про зміну місця фактичного перебування ОСОБА_2 та її смерть.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні також пояснила, що соціальна допомога інваліду померлій ОСОБА_2 та аліментів, що стягуються з ОСОБА_4 на користь відповідачки зараховувалися на один рахунок. Оскільки, вона не спілкується з колишнім чоловіком ОСОБА_4, то помилково думала, що щомісячні поступлення коштів на картковий рахунок, є саме сплатою аліментів, а не нарахування пенсії на померлу ОСОБА_2 Внаслідок халатного відношення до виконання своїх службових обовязків з боку працівників соцзахисту було списано з ОСОБА_4 невиплачену заборгованість по сплаті аліментів та знято арешт з його автомобіля саме на підставі помилкових перерахувань з боку позивача.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно п.6.3 Порядку надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям інвалідам,затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політки України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоровя України від 30.04.2002 року №226/293/169 суми державної соціальної допомоги надміру виплачені одержувачу внаслідок зловживань з його боку (внаслідок подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сімї тощо) стягуються на підставі рішення місцевого органу з питань соціального захисту населення.

Однак, позивачем при поданні позовної заяви, а представником позивача в судових засіданнях у відповідність до вимог Порядку надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям інвалідам не надано суду рішення місцевого органу з питань соціального захисту населення про стягнення з ОСОБА_1 зайво виплаченої соціальної допомоги, а також докази про ухилення відповідачки від повернення вказаних сум, що передбачає можливість позивача звернення до суду за захистом своїх прав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, слід відмовити Управлінню праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради в задоволені даного позову.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 510, 611, 1166 ЦК України, п.6.3 Порядку надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям інвалідам,затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політки України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоровя України від 30.04.2002 року №226/293/169, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу відмовити.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом десяти днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_5