Справа № 452/1481/13 Головуючий у 1 інстанції: Карнасевич Г.І.
Провадження № 22-ц/783/6571/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Монастирецького Д.І.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

прокурора - Майорчака В.М.,

представника Міністерства оборони України ОСОБА_4,

представника Фонду державного майна України - ОСОБА_5,

представника ОСОБА_6 «Військторгсервіс» - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Івано-Франківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 жовтня 2013 року,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 жовтня 2013 року в задоволенні позову Івано-Франківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_6 Військторгсервіс, ОСОБА_2, Рівненської міжрегіональної універсальної товарно-майнової біржі ПРАЙС, треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України у Львівській області, Приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсними: публічних торгів, договору купівлі-продажу та повернення майна в натурі відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив Івано-Франківський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, який покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи. Апелянт вказує, що матеріали справи не містять жодних доказів щодо погодження Фондом державного майна України продажу спірного нерухомого обєкта, як це вимагається відповідно до ст. 7 Закону України «Про управління обєктами державної власності» та п.6 Постанови КМУ № 803 від 06.06.2007 року «Про затвердження Порядку відчуження обєктів державної власності», а тому можна стверджувати, що при укладенні договору купівлі-продажу від 18.03.2010 року допущено порушення порядку відчуження державного нерухомого майна, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Крім того, оскаржуваний договір вчинено від імені продавця без необхідного обсягу цивільної дієздатності у звязку з тим, що на момент укладення договору втратив свою чинність дозвіл від 15.12.2004 року, оскільки його було видано на підставі довіреності від 04.10.2004 року № 220/2071, яка в подальшому була скасована, внаслідок чого договір купівлі-продажу слід визнати недійсним на підставі положень ч.1,2 ст. 203 ЦК України. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не відповідає.

Матеріалами справи та судом встановлено, що довіреністю директора ОСОБА_6 «Військторгсервіс» ОСОБА_9, виданої начальнику філії Управління торгівлі Західного оперативного командування ОСОБА_10 передбачено, що останній має право здійснювати відчуження нерухомого майна лише з дозволу органу управління майном концерну Міністерства оборони України. (а.с.41 т.1)

У свою чергу, 04.10.2004 року за Вих. №220/2071 Міністр оборони України видав довіреність ОСОБА_11, як начальнику Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України, згідно з якою останній отримав право надання від Міністерства оборони України дозволу на відчуження майна, що закріплене за ними на праві господарського відання (а.с.13 т.1)

Районним судом установлено, що 18 березня 2010 року між ОСОБА_2 та державою в особі філії Управління Західного оперативного командування концерну «Військторгсервіс» Міністра оборони України було укладено договір Купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_2 набув у власність нежитлову будівлю склад овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., розташовану по вул. Військторг, 37й у с. Рудня Самбірського р-ну Львівської області.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що при укладенні договору купівлі-продажу та його нотаріальному посвідченні, повноваження продавця були перевірені нотаріусом, про що зазначено в самому договорі, а тому відповідач ОСОБА_2 не знав та не міг знати про те, що представник продавця, який підписав вказаний договір ОСОБА_10 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для відчуження майна, відтак ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, проте віндикаційний позов позивачем не заявлено.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до п.п. «и» п.2 ст. 7 Закону України «Про управління обєктами державної власності» від 21.09.2006 року Фонд державного майна України відповідно до законодавства дає дозвіл (погодження) на відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством.

Відповідно до п. 1.1 Статуту ОСОБА_6 «Військторгсервіс», затвердженого Міністром оборони України 27.12.2006 року, ОСОБА_6 «Військторгсервіс» є державним господарським об»єднанням, заснованим на державній власності. ОСОБА_6 належить до сфери управління Міністерства оборони України (далі орган управління майном).

Згідно із п. 7.5 Статуту ОСОБА_6 «Військторгосервіс» відчуження основних фондів концерну здійснюється ним лише за попередньою згодою органу управління майном (Міністерства оборони України) і, як правило на конкурсних засадах, відповідно до чинного законодавства України, тобто щодо спірного майна застосовується спеціальний порядок відчуження.

Пунктом 6 Порядку відчуження обєктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 803 від 06.06.2007 року (далі Порядок) встановлено, що відчуження майна здійснюється безпосередньо суб'єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб'єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами. Рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна, а також повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання та рухомого складу залізничного транспорту приймається субєктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна.

Відповідно до змісту п. 8 вказаного Порядку рішення про надання згоди на відчуження майна приймається відповідним субєктом управління у формі розпорядчого акта, а про відмову в наданні такої згоди у формі листа. Рішення про погодження чи відмову в погодженні відчуження майна надається Фондом державного майна у формі листа.

Отже, на час укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу законодавцем чітко було визначено порядок відчуження державного майна, яке перебуває у господарському віданні державних підприємств.

Як убачається з матеріалів справи, рішень про надання згоди на відчуження спірного майна, укладення спірного договору купівлі - продажу Міністерством оборони України, як субєктом управління майном, не приймалось у відповідності до вказаного Порядку та Фондом державного майна таке відчуження не погоджувалось.

12.02.2005 року у звязку із окремим дорученням Міністра оборони України про скасування виданих раніше довіреностей, щодо реалізації керівниками підпорядкованих установ повноважень від Міністерства оборони України та відкликання їх перших примірників, довіреність від 04.10.2004 року №220/2071 втратила свою чинність.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власнику товару.

Відповідно до ч. 5 ст. 657 ЦК України встановлено, що особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватись законом.

Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст.326 ЦК України від імені та в інтересах держави України право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках передбачених законом, може здійснюватися іншими субєктами.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та ч.6 ст. 203 ЦК України, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Враховуючи наведене, оспорюваний правочин - договір купівлі-продажу, вчинено від імені продавця без необхідного обсягу цивільної дієздатності за відсутності волевиявлення власника майна, без дотримання процедури відчуження майна, а тому такий правочин слід визнати недійсним.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з п.7 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за змістом ст. 216 ЦК України та виходячи з загальних засад цивільного законодавства, суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину.

Зважаючи на викладене, необхідно застосувати наслідки недійсності вказаного договору шляхом повернення ОСОБА_6 «Військторгсервіс» спірного приміщення, а ОСОБА_2 61878 грн. коштів сплачених за договором купівлі - продажу.

Що стосується строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, то при вирішенні вказаного питання слід вказати на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що оспорюваний правочин було укладено 18 березня 2010 року, а до суду з позовом прокурор звернувся 29 квітня 2013 року.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Звертаючись до суду із заявою про захист прав громадян та державних інтересів, прокуратура реалізує конституційну функцію представництва інтересів громадянина або держави у суді.

Судом установлено, що станом на час укладення договору купівлі продажу від 18.03.2010 року належного дозволу на відчуження предмета оспорюваного договору від Міністерства оборони України не було. Отже, про вчинення вказаного правочину Міністерство оборони України не знало та не могло знати, оскільки не було його учасником.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі у № 6-101цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Судовий збір, з огляду на неправомірність дотримання процедури відчуження спірного обєкта, слід покласти на відповідача ОСОБА_6 «Військторгсервіс».

За таких обставин, рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам матеріального закону й дійсним обставинам справи, в силу вимог ч.1 ст. 309 ЦПК України, залишатись в законні силі не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, 309, ч.2 ст.314, ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Івано-Франківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері - задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 жовтня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Івано-Франківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_6 Військторгсервіс, ОСОБА_2, Рівненської міжрегіональної універсальної товарно-майнової біржі ПРАЙС, треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України у Львівській області, Приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсними: публічних торгів, договору купівлі-продажу - задовольнити.

Визнати недійсними публічні торги нежитлової будівлі складу овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., що розташована за адресою: вул. Військторг 37, будинок «й», с. Рудня, Самбірський р-н, Львівської області, що оформлені протоколом від 11 грудня 2009 року № 273-н про хід публічних торгів.

Визнати недійсним договір купівлі продажу від 18 березня 2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та Державою в особі Міністерства оборони України в особі філії Управління Західного оперативного командування концерну «Військторгсервіс».

Зобовязати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_6 «Військторгсервіс» приміщення нежитлової будівлі складу овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., що розташована за адресою: вул. Військторг 37, будинок «й», с. Рудня, Самбірський р-н, Львівської області.

Зобовязати концерн «Військторгсервіс» () повернути ОСОБА_2 61878 грн., сплачених ним за договором купівлі-продажу від 18 березня 2010 року.

Стягнути з концерну «Військторгсервіс» на користь держави судовий збір у розмірі 618,78 грн.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

ОСОБА_12