Справа № 502/1734/15-ц
18 листопада 2015 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
головуючого судді - Масленикова О.А.
за участю секретаря судового засідання Кітреску О.М.
розглянувши цивільну справу за позовом
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що вона є власником та проживає у житловому будинку № 96, розміщеному по вулиці Чкалова в м. Кілія. У вказаному будинку також зареєстровано місце проживання відповідача її колишнього чоловіка, ОСОБА_2, який з 2013 року проживає за іншою адресою в звязку з тим, що шлюб між ними було розірвано 23.04.2013 року. Фактично відповідач більше двох років не мешкає в будинку позивача, особистих речей в ньому не тримає та сімейних стосунків з позивачем не підтримує. Договору найму житлової площі між сторонами після розірвання шлюбу не укладалося. Виходячи з викладеного, позивач просила суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком № 96 по вул. Чкалова в м. Кілія Одеської області.
Після відкриття провадження у справі 21.09.2015 року позивачем було надано суду заяву, відповідно до якої вона просила суд розглянути справу за її відсутності. В разі неявки відповідача в судове засідання просила розглянути справу заочно.
Відповідач ОСОБА_2, повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України про дату та місце розгляду справи, за викликом суду повторно в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав.
На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за відсутності сторін без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України.
Дослідивши позовну заяву та надані докази по справі, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:
Згідно договору дарування, посвідченого 12 квітня 1991 року державним нотаріусом Кілійської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_3 та зареєстрованим в реєстрі за № 780 ОСОБА_4 прийняла від ОСОБА_5 в дар житловий будинок по вул. Чкалова, 96 в м. Кілія. Право власності ОСОБА_4 на будинок зареєстровано 13 травня 1991 року в Кілійському РБТІ за № 4741 кн. 27 стор.126 /а.с. 7-8/.
Згідно свідоцтва про одруження серії І-ЕД № 188723, виданого повторно 10 жовтня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 72, після реєстрації 09.07.2003 року шлюбу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружині присвоєне прізвище «Шавловська» /а.с. 9/.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 117294, виданого 23 квітня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеські області, актовий запис № 19, після реєстрації розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, дружині присвоєне прізвище «Шавловська» /а.с. 10/.
Як вбачається з акту, складеного депутатом Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області ОСОБА_6 05.08.2015 р. в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_2 фактично не мешкає в будинку по вул. Чкалова, 96 м. Кілія більше двох років та особистих речей не тримає, сімейних стосунків з ОСОБА_1 та дітьми не підтримує, що підтверджується поясненнями сусідів /а.с .13/.
Згідно відповіді Кілійського РС ГУ ДМС України в Одеській області від 26.08.2015 р., ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с. 17/.
При вирішенні справи судом враховано відповідні положення діючого законодавства:
Ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317 ЦК України передбачають здійснення власником права власності за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Згідно ст. 405 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.
З наданих доказів в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку в якому зареєстровано місце проживання відповідача, відповідач не проживає в житловому будинку позивача більше двох років та не є членом сім'ї власника, тому суд приходить до висновку, що він втратив право на користування житлом, належному позивачу та в якому зареєстровано його місце проживання.
Відповідно до ст. Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими на підставі ст. 405 ЦК України та підлягають задоволенню, оскільки, як встановлено судом, станом на день розгляду справи відповідач не проживає у житловому приміщенні, яке належить позивачу та в якому зареєстровано його місце проживання, більше одного року.
Керуючись ст.ст.10,11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК, ст. ст. 316, 317, 405 ЦК України, суд -
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком № 96 по вулиці Чкалова в м. Кілія Кілійського району Одеської області, належного ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, що зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_6, фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, що зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_9, - 243,60 гривень судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Згідно ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_9