Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер № 310/6730/14 Головуючий у 1 інстанції: Пустовіт З.П.
Номер провадження 22-ц/778/6100/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року

у справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізької області до ОСОБА_3 про зобовязання знести самочинно збудовану споруду,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області (далі Інспекція) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про зобовязання знести самочинно збудовану споруду.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійсню центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань будівництва, містобудування та архітектури, яким є Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи. Аналогічна норма передбачена абз. 2 п.1 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553. 23.10.2012 року на адресу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області надійшло звернення ОСОБА_4 про проведення перевірки на об'єкті будівництва за адресою: м. Бердянськ, вул. Чубаря, 103.

Інспекцією проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, в результаті якої встановлено, що на земельній ділянці за вказаною адресою виконуються будівельні роботи з будівництва житлового будинку без документу, який надає право їх виконувати, а саме: без зареєстрованого повідомлення про початок будівельних робіт, що є порушенням ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У присутності порушника складено акт перевірки від 07.11.2012 року, який вручено під особистий підпис, а також видано припис №164 з вимогою припинити будівельні роботи до отримання документу, що надає право виконувати будівельні роботи, другий примірник якого також вручено правопорушнику.

На підставі розгляду складеного протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 13.11.2012 року винесено постанову № 256 у справі про адміністративне правопорушення, накладено штраф, який відповідач оплатила, визнавши таким чином факт, що даний об'єкт будівництва здійснено без дозволу, тобто самочинно.

З метою перевірки виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог припису Інспекцією проведено позапланову перевірку, в ході якої виявлено, що ОСОБА_3 вимоги припису № 164 від 07.11.2012 року не виконала, про що складено акт перевірки від 18.12.2012 року, видано припис № 8 від 16.01.2013 року та 16.01.2013 року складено відносно ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення, але від підпису та отримання вимірнику вона відмовилася.

22.01.2013 року за результатами розгляду протоколу заступником начальника інспекції винесено постанову № 31, яку направлено правопорушнику рекомендованим листом.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив зобов'язати відповідача знести за власний рахунок самочинно збудований об'єкт.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року замінено в порядку процесуального правонаступництва позивача у справі Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України в особі Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізької області.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 знести за власний рахунок самочинно збудований об'єкт нерухомості, розташований Чубаря, 103 у м. Бердянськ Запорізької області. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в сумі 487 грн. 20 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з насутених підстав.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Згідно із частиною сьомою вищезазначеної статті ЦК України в разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З урахуванням змісту вище наведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

Так, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим відповідно до статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду в разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені в приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та (або) якщо перебудова об'єкта є неможливою.

При цьому пунктом 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 439/2011, визначено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України (далі - Держархбудінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

У пункті 3 вказаного Положення зазначено, що основними завданнями Держархбудінспекції України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства, у тому числі здійснення в межах своїх повноважень державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, нормативів, норм, порядків і правил із зазначених питань.

Таким чином, розглянувши спір у порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю, правонаступником якої є Державна архітектурно-будівельну інспекцію України в особі Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізької області звернувся до суду як суб'єкт владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва, містобудування та архітектури та не перевірив, що відносини між сторонами є публічно-правовими й зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України № 6-137цс14 від 17 грудня 2014 року та № 6-381цс15 від 24 червня 2015 року).

В силу ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, якою встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст. 205 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду па підставі ч.1 ст.310 ЦПК України, із закриттями провадження у справі з підстав, передбачених ст. 205 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.205,307,310,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізької області до ОСОБА_3 про зобовязання знести самочинно збудовану споруду закрити.

Розяснити позивачу його право на звернення до суду за захистом порушеного права в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: