Провадження № 2/161/4839/15
У Х В А Л А

24 листопада 2015 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючої судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" 06.10.2015р. звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В судовому засіданні встановлено, що аналогічний позов публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, уже вирішувався судом. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 24 листопада 2014 року у справі №161/17131/14-ц , провадження № 2/161/5056/14, в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором б/н від 30.05.2006 року відмовлено. Рішення позивачем було оскаржене . Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 16 грудня 2014 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «КБ «Приватбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2006 року. 26 грудня 2014 року апеляційним судом Волинської області було винесено ухвалу у даній справі, згідно з якою залишено рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2014 року без змін.

Отже, на момент звернення позивача із даним позовом до суду з приводу даного спору між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 наявне аналогічне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 26 грудня 2014 року.

Сторони в судове засідання не зявились, подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача подав заяву про закриття провадження у даній справі в звязку з існуванням вищевказаного рішення суду.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у звязку з відмовою позивача від позову або з укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 24 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 26 грудня 2014 року, було відмовлено в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У звязку з тим, що в провадженні Луцького міськрайонного суду перебувала справа з аналогічним позовом, розглядався спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, провадження у справі було відкрито передчасно.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що провадження у справі слід закрити.

Відповідно до змісту статті 79 ЦПК, до судових витрат відносяться, в тому числі, витрати сторін на правову допомогу.

Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Як слідує із змісту ч.3 ст.89 ЦПК України, у випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду, відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок неогрунтованих дій позивача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_2, що стверджується договором від № 59 від 04.11.2015р.

Згідно з наявною в матеріалах справи квитанцією № 2 від 23.11.2015р., розмір понесених відповідачем витрат на правову допомогу адвоката становить 1500 грн. (одна тисяча пятсот гривень).

Разом з тим, враховуючи кількість затраченого часу та праці адвоката на підготовку заяви про закриття провадження у справі, а також те, що останній участі у розгляді справи не приймав, то вимоги про стягнення витрат на правову допомогу підлягають до часткового задоволення.

Суд вважає, що до стягнення підлягає 500 грн. витрат на правову допомогу, які слід стягнути з позивача в користь відповідача .

Керуючись ст.ст. 79, 84, п.2 ч.2 ст.122, ст. 210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" в користь ОСОБА_1 500 грн. понесених останнім витрат на правову допомогу адвоката.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в пятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта