АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и л а:

Заочнім рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору № DNH4KP12960269 від 07 березня 2006 року ОСОБА_4 отримала кредиту розмірі 16965 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 25,08% на рік, кінцевий термін повернення 07 березня 2007 року. Зобовязання за даним договором було забезпечено договором поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року

Позивачем заявлено, що відповідачка порушила умови укладеного договору, в звязку з чим станом на 31 липня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 117263,81 грн., а саме: 16932,49 грн. - заборгованість за кредитом, 33546,01 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 0 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 60725,13 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 5560,18 грн. (процентна складова).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивач звернувся з даним позовом до суду 17 вересня 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності та застосував положення ст.ст. 257, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 261, ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Заява про застосування строку позовної давності відповідачем не робилась, а тому відмова у задоволенні позову з цих підстав є такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, застосувавши до спірних правовідносин норми п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суд першої інстанції залишв поза увагою, що указана частина статті 11 Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту, а тому рішення не можна вважати законним та обґрунтованим в розумінні ст.ст. 213, 214 ЦПК.

За вказаних підстав, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.4 ст.309 ЦПК, яка передбачає скасування рішення суду першої інстанції через порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Предявленням вимоги до поручителя як направлення або вручення йому вимоги про погашення боргу так і предявлення до нього позову При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позивальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України 3 урахуванням того, що строк виконання зобовязання за кредитним договором настав 07.03.2007 року, а договір поруки з ПАТ «A-Банк» було укладено після закінчення дії основного договору, тому відсутні підстави для стягнення боргу за цим договором поруки.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_4 117263,81 грн., а саме: 16932,49 грн. - заборгованість за кредитом, 33546,01 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 60725,13 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 5560,18 грн. (процентна складова).

В звязку із задоволенням позовних вимог до ОСОБА_4 з останньої на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1758,96 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року скасувати

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 117263,81 грн., а саме: 16932,49 грн. - заборгованість за кредитом, 33546,01 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 0 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 60725,13 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 5560,18 грн. (процентна складова) та судові витрати в розмірі1758,96 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: