У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова О.В., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лісовенко Вікторія Вікторівна, про визнання договору дарування недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто із ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі 1 801 200,00 грн. В ході виконавчого провадження йому стало відомо, що 22 липня 2013 року ОСОБА_2 подарував належну йому 1/6 частину житлового будинку дочці ОСОБА_3, іншого майна на яке може бути звернено стягнення за рішенням суду у ОСОБА_2 немає. Позивач вважає, що оспорюваний договір є фіктивним, оскільки був вчинений між відповідачами без наміру створення виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. Укладаючи договір дарування відповідачі не мали наміру фактичної передачі майна вказаного у договорі, а отже він укладався без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, а з метою уникнення виконання грошових зобов'язань та звернення стягнення на 1/6 частини житлового будинку в примусовому порядку.

З урахуванням наведеного, просив суд визнати недійсним договір дарування 1/6 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, укладений 22 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений привітним нотаріусом Лісовенко В.В. серія та номер 1739.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 1/6 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений 22 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Лісовенко В.В., номер: 1739, та застосовано наслідки недійсності правочину, повернувши сторони за договором дарування в первісний стан. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2012 року про стягнення грошових коштів у розмірі 1 801 820,00 грн відповідачем не виконується, будь-якого майна для звернення стягнення в порядку виконання судового рішення у відповідача ОСОБА_2 немає.

Крім того, судами встановлено, що відповідач залишається зареєстрованим у спірному будинку, сплачує комунальні платежі, користується та продовжує проживати у ньому.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили характер спірних правовідносин та дійшли вірного висновку про задоволення позову, оскільки оспорюваний договір є фіктивним правочином, був укладений між відповідачами з метою приховання майна від звернення стягнення в рахунок боргових зобов'язань та уникнення цивільно-правової відповідальності щодо повернення значної суми коштів за рішенням суду.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук