АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1947/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду із вказаним позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальній сумі 254836,10 грн., мотивуючи про те, що АТ «Ощадбанк» згідно кредитного договору від 16.09.2008 надало ОСОБА_7, як позичальнику, кредит у сумі 189180,00 грн. У забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором між банком та ОСОБА_6, як поручителем, 16.09.2008 було укладено відповідний договір поруки. Оскільки позичальник свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, банк предявив вимогу про стягнення заборгованості по кредиту 183488,68 грн., пені 40623,88 грн., інфляційних втрат 24987,19 грн., та 3% річних 5736,35 грн., нарахованих у порядку ст. 625 ЦК України, до поручителя.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.05.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, банком подано апеляційну скаргу, в якій, ПАТ, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування вказує на помилковість висновків суду про припинення поруки у звязку зі зміною зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшилася відповідальність останнього, що, у даному випадку, полягало у збільшенні банком пені з 13 до 28 відсотків, так як пеня, на думку апелянта, не є зобовязанням, а є штрафною санкцією. Крім того, апелянт зазначає, що п.4.2 кредитного договору передбачено, що розмір пені становить повійну облікову ставку НБУ, яким під час дії кредитного договору було збільшено ставку, отже пеня зросла внаслідок дій НБУ, а не банку.

Крім того, суд не врахував, що банк 07.10.2014 надсилав поручителю вимогу про усунення порушень позичальником виконання його зобовязань.

Апелянт зазначає, що оригінали кредитного договору та договору поруки не були надані до суду для огляду, оскільки згідно розпорядження голови правління АТ «Ощадбанк» від 20.08.2014 №97 «Про передавання кредитних документів на зберігання» оригінали відповідних договорів було передано на зберігання до ПАТ «Державний ощадний банк України» у м. Києві по вул. Госпітальна, 12-г. Оригінали надаються філіям банку тільки у випадку надання копії ухвали суду про витребування доказів, а в даній справі такого клопотання від відповідача до суду не надходило. Надані копії договорів завірено належним чином та ніхто не оспорює їх достовірність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем документи є копіями, які належним чином не завірені, а позивач не виконав ухвалу суду про відкриття провадження у якій було зазначено про необхідність надання суду оригіналів або належним чином завірених копій відповідних документів. З цих підстав суд прийшов до висновку про те, що вказані документи не є доказами. Також суд вказав, що у даному випадку порука є припиненою в силу того, що без згоди поручителя було збільшено обсяг його відповідальності, оскільки пеню, передбачену кредитним договором, було збільшено з 13 до 28 відсотків. Позивач не повідомив поручителя про порушення позичальником його зобовязань по кредитному договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інтанції виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що згідно кредитного договору №25 від 16.09.2008, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», як кредитором, та ОСОБА_7, як позичальником, останній отримав у банку кредит у сумі 189180,00 грн. під 20,00 % річних та комісійної винагороди за користування кредитом з терміном остаточної сплати всіх платежів до 16.09.2015 (п.п.1.1, 1.2 кредитного договору відповідно). Також п.4.2 кредитного договору передбачено, що у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань в частині повернення кредиту та сплати платежів, передбачених договором, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно п.2.3 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобовязань за цим договором; п.2.4 кредитного договору виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту і належних до сплати процентів та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, повинно бути проведено позичальником протягом 30 днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги.

Крім того, згідно договору поруки №25/1 від 16.09.2008, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», як кредитором, ОСОБА_7, як боржником, та ОСОБА_6, як поручителем, остання поручилася перед кредитором відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором №25 від 16.09.2008, а також додатковими угодами до нього. При цьому в п.4.5 договору поруки його сторони домовилися про встановлення строків позовної давності для всіх грошових зобовязань поручителя тривалістю в 3 роки.

Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином та надав позичальнику кредитні кошти, передбачені договором, однак останній свої договірні зобовязання належним чином не виконав внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед банком, яку позивач обраховує таким чином: загальна сума 254836,10 грн., яка складається з простроченого основного боргу по кредиту - 183488,68 грн., пені за період з 11.02.2014 по 11.02.2015 - 40623,88 грн.; інфляційних втрат за період з 11.02.2012 по 11.02.2015 - 24987,19 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 11.02.2012 по 11.02.2015 - 5736,35 грн. (розрахунок знаходиться на а.с.3-7).

Листом №1389 від 07.10.2014 банк виставив поручителю вимогу про погашення 183488,68 грн. простроченого основного боргу по кредиту.

Колегія суддів вважає, що перед тим як вирішувати по суті позовні вимоги, заявлені у даній справі, слід спочатку вирішити питання про допустимість доказів, наданих позивачем у їх підтвердження, які суд першої інстанції вважає недопустимими.

Так, частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Закон визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Жоден доказ не має наперед встановленого значення.

Статтею 64 ЦПК України визначено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд має право вимагати додання оригіналу.

Оригінали письмових доказів, як зазначено у статті 138 ЦПК України, до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що навіть позовна заява ПАТ «Державний ощадний банк України» подана до суду у вигляді незавіреної ксерокопії, інші письмові докази належним чином не завірені, хоча з ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі було зазначено про необхідність надання суду оригіналів або належним чином завірених копій відповідних документів.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, отже апеляційний суд оцінює не надання позивачем належним чином завірених копій документів як відсутність належних і допустимих доказів по справі, на підставі яких суд міг би прийти до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :