Справа № 464/5497/13-ц
пр.№ 2/464/260/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.11.2015 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі : головуючого-судді Мички Б.Р.

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи ТзОВ ЖЕП Стимул-Сихів, Львівська міська рада, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, про демонтаж самочинно збудованих об'єктів та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_10 районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3 демонтувати самочинно збудовані обєкти до квартири АДРЕСА_1 добудовані до квартири коридор (літ.1), кухню (літ.6), збудовані гараж-майстерню (літ.«Б») та сарай (літ.«В»). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі по справі самочинно збудували спірні обєкти. За вказане адміністративне правопорушення Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області за ч.ч.3, 5 ст.96 КУАП на ОСОБА_2 (постанова від 5 серпня 2011 р. №1с/46-ф та від 6 березня 2012 р. №1с/94-ф) накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 272 грн. та 4250 грн. Розпорядженням голови Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №168 від 11 квітня 2013 р. затверджено висновок міжвідомчої комісії та зобовязано співвласників квартири АДРЕСА_2 відповідачів по справі демонтувати самочинно збудовані згадані обєкти, будівництво яких здійснено в межах «червоних ліній», без документів на землекористування, погодженої проектної документації, розпорядчого документа виконавчого органу та дозволу на виконання будівельних робіт терміном до 1 червня 2013 р. Проте відповідачі в добровільному порядку не демонтували самочинно збудовані обєкти, що стверджується актом ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 10 червня 2013 р.

Відповідачі звернулися до суду із зустрічним позовом про визнання за ними права власності: на реконструйовану квартиру АДРЕСА_3, яка складається з трьох житлових кімнат площею: 14.5, 19.6, 18.5 кв.м, прибудованої кухні площею 13.6 кв.м, ванної кімнати площею 5.6 кв.м, вбиральні площею 3.6 кв.м, прибудованого коридору площею 7.6 кв.м, загальною площею 79.40 кв.м; збудований гараж-майстерню під літ.«Б» та сарай під літ.«В». В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що ними було здійснено розширення загальної та житлової площі шляхом прибудови до квартири кухні та коридору. Самочинні будови не створюють та не можуть створювати яких-небудь перешкод іншим мешканцям житлового будинку, не порушують права та інтересів власника земельної ділянки, відповідають вимогам надійності і безпечної експлуатації. Покликання, що таке будівництво здійснено в межах червоних ліній є безпідставним. Тому просять позов задоволити.

У судовому засіданні представник Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради первісний позов підтримав з підстав, викладених в ньому, а зустрічний заперечив.

Відповідач ОСОБА_3, представник відповідача у судовому засіданні первісний позов заперечили, а зустрічний просять задоволити; надали суду пояснення аналогічні змісту зустрічної позовної заяви. Інші відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча належним чином викликалися до суду.

Третя особа ОСОБА_8 та її представник в судовому засіданні первісний позов підтримали, так як самовільне будівництво порушує права третьої особи, а в зустрічному просять відмовити.

Представник третьої особи ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» подав суду заяву про вирішенні первісного та зустрічного позовів на розсуду суду.

Інші треті особи до суду не зявилися, хоча належним чином викликалися, а відтак суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу та показання свідка, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_2.

Відповідачі самовільно здійснили добудову до квартири коридор (літ.1) та кухню (літ.6), а також гараж-майстерню (літ. «Б») та сарай (літ. «В») за даною адресою. Вказане підтверджується матеріалами справи та визнається особами, які беруть участь у справі, а відтак в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як вбачається із розпорядження голови Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 168 від 11 квітня 2013 р., що, в свою чергу, стало підставою позовних вимог про демонтаж, відповідачами самочинно збудовано обєкти добудовані до квартири коридор (літ.1) та кухню (літ.6), а також збудовані гараж-майстерню (літ. «Б») та сарай (літ. «В»), «будівництво яких здійснено в межах «червоних ліній», без документів на землекористування, погодженої проектної документації, розпорядчого документа виконавчого органу та дозволу на виконання будівельних робіт».

З листа позивача від 5 листопада 2012 р. вбачається, що земельна ділянка за адресою: вул.Зелена, 305 в м.Львові належить до земель комунальної власності. Таким чином, відповідно до вимог положень Конституції України, Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідачі здійснили самовільне будівництво на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді в особі Львівської міської ради.

У ч.7 ст.376 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Разом з тим, у п.22 згаданої постанови пленуму розяснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Водночас відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 014-12, складеного 18 квітня 2014 р. судовим експертом ТзОВ «ГАЛ-СВІТ» ОСОБА_12, підтриманим нею в суді, прибудова та реконструкція квартири АДРЕСА_2 і господарські будівлі відповідають вимогам екологічних, санітарно-гігієнічних норм і правил, не знижують експлуатаційну якість будинку і прибудови, в основному не суперечать вимогам ДБН України, крім розташування в межах червоних ліній. Самочинно збудовані обєкти знаходяться в доброму стані і придатні для експлуатації при усуненні недоліків по влаштуванню опорних вузлів існуючих стійок даху над квартирою № 2.

Відтак, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про демонтаж обєктів без попередніх вимог до відповідачів провести відповідну перебудову, як це передбачено ч.7 ст.376 ЦК України. Відтак, позивачем не виконано згадані вимоги закону.

Крім того, потрібно звернути увагу на висновок експерта про те, що демонтаж самочинно влаштованих кухні та коридору призведе до погіршення житлових умов власників квартири № 2, до порушення вимог ДБН щодо обємно-планувальних рішень житлових квартир і не ліквідовує невідповідність ДБН по розташуванню самого житлового будинку в межах червоних ліній.

Аналізуючи наведене, будинок, в якому проживають відповідачі, і так знаходиться в межах «червоних ліній», а тому добудовані до квартири коридор та кухня, а також гараж-майстерня та сарай не змінять і не ліквідують невідповідність наявного порушення ДБН.

Пояснення у суді третьої особи та її представника про те, що самовільне будівництво порушує права третіх осіб, не приймається судом до уваги, так як не є доказами по справі в силу положень ст.ст.57, 179 ЦПК України, такі не допитувались як свідки відповідно до вимог ст.184 ЦПК України. Інші належні та допустимі докази порушення прав третіх осіб, що б тягло за собою знесення самовільного будівництва, як це передбачено ч.4 ст.376 ЦК України, в матеріалах справи відсутні.

Самочинне будівництво також підлягає знесенню якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, як це передбачено ч.4 ст.376 ЦК України.

Львівська міська рада третя особа по справі, якій належить земельна ділянка, на якій здійснено самовільне будівництво, не підтримала позов Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради. Крім цього, з листа позивача від 5 листопада 2012 р. вбачається, що відповідачі вправі звернутися з вимогою про закріплення земельної ділянки для обслуговування будинку.

Таким чином, позивачем відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не доведено позовних вимог про знесення самочинного будівництва з підстав, передбачених ст.376 ЦК України.

Розглядаючи вимоги зустрічного позову про визнання права власності на самочинно збудовані обєкти, то суд врахував наступне.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 014-12 від 18 квітня 2014 р. встановлено, що забезпечення безпечної для життя і здоровя людей експлуатації квартири № 2 можливе після усунення недоліків по влаштуванню опорних вузлів існуючих стійок даху у відповідності до ДБН.

Таким чином, квартира позивачів за зустрічним позовом не відповідає державним будівельним нормам та правилам.

Крім того, у наведеній вище постанові пленуму, зокрема у п.27 розяснено, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91.

Крім цього, суд враховує вимоги ч.3 ст.376 ЦК України. Даною статтею передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Однак, позивачами за зустрічним позов не доведено, що звертались до інспекції ДАБК з вимогами про прийняття в експлуатацію спірних обєктів і земельна ділянка, на якій їх збудовано, надана їм для цього. При цьому, виходячи з приписів ч.2 ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього.

Також, позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред'явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі (п.10 постанови пленуму).

Разом з цим, позивачами до зустрічним позовом не доведено, що Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради є власником земельної ділянки, на якій здійснено самовільні будови, і саме до неї повинні заявлятись вимоги про визнання права власності.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позови Сихівської районної адміністрації про знесення самочинного будівництва та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_3 про визнання права власності є безпідставними та в задоволенні таких слід відмовити.

Також, згідно із ст.88 ЦПК України позивачеві не підлягають до присудження понесені ним судові витрати при подачі позову до суду у разі відмови судом у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст.19 Конституції України, ст.15, 16, 376 ЦК України та керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

в позові Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи ТзОВ ЖЕП Стимул-Сихів, Львівська міська рада, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, про демонтаж самочинно збудованих об'єктів та зустрічному позові ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, у відсутності яких таке прийняте, - в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання такої рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Б.Р.Мичка