САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/4129/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015 року Самарський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Малихіна В.В.,

при секретареві Сєдовій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування частково недійсним та скасування реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

31.07.2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обгрунтування заявлених вимог з урахуванням уточнень посилався на те, що вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2012 року відповідач ОСОБА_2 був визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 128 КК України і йому призначене покарання у вигляді 120 годин громадських робіт. На його користь з ОСОБА_2, було стягнуто 12363 грн. 65 коп. матеріальної шкоди та 40000 грн. на відшкодування моральної шкоди. 27 червня 2012 року позвач отримав виконавчий лист, однак при поданні його до Самарського ВДВС, постановою державного виконавця від 04.07.2012 року його було повернуто, оскільки не було зазначено ідентифікаційний номер боржника. 24.07.2012 року виконавчий лист було прийнято, а 26.07.2012 року відкрито виконавче провадження, з помилковим зазначенням прізвища божника ОСОБА_6, замість ОСОБА_2. 26.07.2012 року постановою державного виконавця було накладено арешт на все майно боржника, на підставі заяви стягувача, однак він звертався із заявою про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1. Постановою від 02.12.2013 року виконавчий лист був йому повернений в звязку з відсутністю майна боржника. 25.03.2014 року виконавчий лист був знов поданий до Самарського ВДВС та перебуває досі на виконанні. У 2013 році відповідач ОСОБА_3 передала йому в рахунок виконання вироку 1000 грн., тобто їй було достовірно відомо про те, що з її сина стягнута сума на його користь за вироком суду. В червні 2015 року від заступника начальника Самарського ВДВС дізнався, що належна ОСОБА_2 частина квартири була ним подарована своїй матері ОСОБА_3 25.06.2013 року. Дані обставини стали причиною звернення з вищезазначеним позовом та просить суд визнати частково недійсним договір дарування на 1/3 частку квартири № 23 житловою площею 28,2 кв.м., загальною площею 50,6 кв.м., в будинку № 2 по вул. Космонавтів в м. Дніпропетровську від 25.06.2013 року, укладений між відповідачами та посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_4, зареєстрованого під номером 614 та скасувати відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також стягнути з відповідачів на його користь сплачений ним судовий збір (а.с. 3-5, 71-73).

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надав до суду письмові пояснення в яких просив залишити позов без задоволення (а.с. 78).

Представник третьої особи Самарського ВДВС Дніпропетрвоського МУЮ в судовому засіданні покладався на розсуд суду.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, в судовому засіданні підтвердила, що нею 25 червня 2013 року за р.№ 614 був посвідчений договір дарування частки квартири № 23, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Космонавтів, буд. № 2, за яким 1/3 частка квартири належна ОСОБА_2 перейшла ОСОБА_3, також вказала, що при укладенні договору жодних заборон та обтяжень не було.

Суд заслухавши думки учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні имоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вказує ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що є у відповідності до ст. 203 ЦК України, вимогою, додержання якої є необхідною для чинності правочину.

За вимогами ч.1 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Зі змісту цієї норми права вбачається, що фіктивним можна визнати правочин, тільки за умови, що обидві сторони діяли без наміру створити цивільно-правові наслідки. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судом встановлено, що вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2012 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 128 КК України та призначено покарання у вигляді 120 годин громадських робіт. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12363 грн. 65 коп. матеріальної шкоди та 40000 грн. у відшкодування моральної шкоди, справа № 1-436/81/12; 1/436/723/12 (а.с. 6-7).

З виконавчого листа по справі № 1-436/81/12 виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська 27.06.2012 року вбачається, що боржником зазначено ОСОБА_6.

Згідно із постановою державного виконаця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-436/81 виданого 27.06.2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська, через відсутність у виконавчому документі реєстраційного номеру облікової картки платника податків (а.с. 9).

Постановою державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 26.07.2012 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 1-436 виданого 27.06.2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська, ВП № 33618951 (а.с. 10, 61).

З постанови державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 26.07.2012 року вбачається, що був накладений арешт на все майно, у межах суми стягнення, що належить боржнику ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, ВП № 33618951 (а.с. 11, 63, 89).

Постановою державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 26.07.2012 року було повернуто стягувачу виконавчий лист № 1-436 виданого 27.06.2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська, ВП № 33618951 (а.с. 70).

Згідно із постановою державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 02.12.2013 року про відкриття провадження виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом було знов відкрите провадженя (а.с.88).

Відповідно до постанови державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 02.12.2013 року вбачається, що виконавчий лист № 1-436 виданий 27.06.2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було повернуто стягувачу, через те, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення і всі заходи по розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с. 12).

З відповіді КП «Дніпропетровське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради № 12268 від 10.10.2011 року вбачається, що станом на 07.10 2011 року за гр. ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на частину квартири АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Як вбачається з копії договору дарування частки квартири від 25.06.2013 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (Дарувальники) передали у власність ОСОБА_3 (Обдаровуваній) безоплатно 2/3 частки квартири, що розташовані: АДРЕСА_3, посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 614. Також, зареєстровано право власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень, номер запису: 1420711 (а.с. 31-32).

Як вказує ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 є рідною матір'ю ОСОБА_2. Після вчинення правочину по даруванню 1/3 частки спірної квартири відповідач ОСОБА_2 залишається зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, про що він зазначає у своїх запереченнях до позову (а.с. 30), що також ставить під сумнів намір створення правових наслідків за оскаржуваним договором.

Крім того договір дарування частки квартири від 25.06.2013 року укладений після проголошення вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2012 року за яким визнано винним відповідача ОСОБА_2 та вирішено питання шодо стягнення з нього на корить позивача коштів.

Також, з оглянутих під час судового розгляду матеріалів та пояснень сторін вбачається, що іншого майна на яке може бути звернуто стянення за виконавчим листом по справі № 1-436/81/12 виданого Самарським районним судом м. Дніпропетрвоська від 27 червня 2012 року у боржника не має.

Сукупність вказаних фактів дає суду достатні підстави вважати, що договір дарування частки квартири за адресою: АДРЕСА_4 від 25.06.2013 року укладений з метою приховати (вивести) майно від звернення стягнення на нього за зобов'язаннями ОСОБА_2, оскільки вчинений без наміру створення правових наслідків, що є підставою для визнання його недійсним.

Твердження відповідачів та їх представників, а також третьої особи ОСОБА_5, що рішення про дарування часток квартири було прийняте ще у 2006 році, а відкладалось у звязку з сімейними складнощами, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки ОСОБА_2 так само, як і ОСОБА_3 було відомо про наявність зобов'язання перед ОСОБА_1, що також підтверджується наданою представником позивача розписки про отримання ОСОБА_7 1000 грн. в рахунок відшкодування шкоди за справою ОСОБА_2 від 18.05.2013 року (а.с. 52), а тому доводи про настання за цим правочином правових наслідків є безпідставним.

Питання судових витрат слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 216, 234 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 214, 215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування частково недійсним та скасування реєстрації права власності задовольнити.

Визнати частково недійсним договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_5 житловою площею 28,2 кв.м., загальною площею 50,6 кв.м., від 25.06.2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого під номером 614 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 3420341 від 25.06.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 сплаченим ним судовий збір у сумі 243,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Малихіна