Справа № 678/413/14-ц
Провадження № 2-678-37/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року смт. Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Ходоровського І.Б.,

за участю секретарів: Хмари Н.В.,

Віхтюк Л.А.,

позивачів: ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

їх представника ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6,

його представника Дрелінського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Летичів справу за позовними заявами ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними (фіктивними) договорів позики,

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2014 року до суду надійшли три позовних заяви, дві з яких за позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_5, а одна за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, про визнання недійсними (фіктивними) договорів позики.

22 грудня 2014 року відкрито провадження, 12 січня 2015 року у кожній із справ ОСОБА_6 залучено як співвідповідача, а 16 березня 2015 року справи об'єднано.

Згідно позовних заяв між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договори позики у виді розписок відповідно до яких:

по розписці від 30 березня 2008 року - ОСОБА_8 надає ОСОБА_5 позику в сумі 25000 доларів США, що станом на 31 березня 2008 року еквівалентно 126250 грн., строк повернення коштів - грудень 2008 року;

по розписці від 31 березня 2008 року - ОСОБА_8 надає ОСОБА_5 позику в сумі 25000 доларів США, що станом на 31 березня 2008 року еквівалентно 126250 грн., строк повернення коштів - 30 грудня 2008 року;

по розписці від 08 квітня 2008 року - ОСОБА_3 надає ОСОБА_5 позику в сумі 15000 доларів США, що станом на 08 квітня 2008 року еквівалентно 75750 грн., строк повернення коштів - грудень 2008 року.

При укладенні договорів позики (написанні розписок) ні позивачі ОСОБА_8 та ОСОБА_3, ні відповідач ОСОБА_5 не мали дійсного наміру створити ті правові наслідки, які зазначені в договорах позики та визначені у ст. 1046 ЦК України, заздалегідь знали, що умови розписок не буде виконано.

Кошти фактично були передані для ОСОБА_6 за сприяння у вирішенні питання придбання ОСОБА_2 двох земельних ділянок по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2, а також за сприяння у вирішенні питання придбання ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_3.

ОСОБА_6 вказував, що займає відповідальне становище у Хмельницькій міській раді, писати розписку відмовився, а розписку про отримання грошей написав ОСОБА_5, який був разом з ним і пояснив позивачам, що працює в ПП «Надір» та буде займатись виготовленням документації на земельні ділянки для них.

Кошти, які зазначені у розписках, не підлягали поверненню взагалі, має місце лише імітація правочинів. Сторони договору заздалегідь знали, що договори позики виконано не буде, такі правочини не були спрямовані на настання будь-яких правових наслідків.

Крім того, відносно ОСОБА_6 була порушена кримінальна справа за ст.ст. 190 ч. 4, 353, ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 369 КК України.

У зв'язку із зазначеним позивачі просять визнати недійсними (фіктивними) договори позики, які укладені у виді розписок:

від 30 березня 2008 року, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5;

від 31 березня 2008 року, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5;

від 08 квітня 2008 року, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

В судовому засіданні ОСОБА_8 позовні вимоги підтримав та вказав, що у 2008 році познайомився із ОСОБА_6, який пообіцяв протягом 3 місяців виготовити державний акт на право власності на дві земельні ділянки у м. Хмельницькому та пояснив, що Хмельницька міська рада виділила земельні ділянки своїм працівникам, але вони будуть від них відмовлятись, він має з ними домовленість про їх продаж і вартість однієї земельної ділянки становить 25000 доларів США. Щоб оформити земельну ділянку на себе необхідно подати заяву та ксерокопію паспорта на ім'я міського голови після чого документи на земельну ділянку будуть виготовлені на його ім'я. На такі умови погодився.

В подальшому ОСОБА_6 пояснив, що усю технічну документацію на земельні ділянки буде виготовляти ОСОБА_5, який працює в ПП «Надір», а він буде сприяти проходженню цих документів у міській раді.

30 березня 2008 року та 31 березня 2008 року ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_6 написав дві розписки про отримання у нього по 25000 доларів США.

Бажав, щоб саме ОСОБА_6 писав ці дві розписки, однак той відмовився та пояснив, що працює в Хмельницькій міській раді та є посадовою особою і може бути заінтересованою особою, в разі написання ним розписки така може бути визнана недійсною, тому продиктував ОСОБА_5 її зміст і той написав розписку. ОСОБА_6 відмовив його йти до нотаріуса і в нотаріальному порядку оформляти розписку з причин понесення додаткових витрат.

Розписки були написані, щоб підтвердити, що ОСОБА_6 взяв у нього гроші.

Гроші фактично передавились для ОСОБА_6, який їх і забрав, з яким була усна домовленість про придбання двох земельних ділянок.

Насправді договору позики не було, для ОСОБА_5 гроші по розписці не позичав і не мав наміру позичати, як не мав наміру, щоб той їх йому повернув, ОСОБА_5 на той час взагалі не знав.

Документи на земельні ділянки тривалий час не виготовлялись, тому звертався до ОСОБА_6 щодо термінів їх виготовлення на що останній запевняв його про те, що документи оформляються, повідомляв, що кошти він вже віддав власникам земельних ділянок, з ним ходив по кабінетах різних чиновників міської ради, земельних ресурсів.

Оскільки документи так і не були виготовлені звернувся в міську раду де з'ясував, що будь-які заяви на отримання земельних ділянок на його ім'я не реєструвались, тому звернувся в міліцію, зрозумів, що ОСОБА_6 увійшов йому в довіру і обманув.

Після цього поїхав до ОСОБА_5 який повідомив, що ОСОБА_6 неодноразово звертався щодо виготовлення технічної документації на земельні ділянки, а ОСОБА_6 займався продажем земельних ділянок. Пояснив, що кошти в сумі 50000 доларів США не отримував, а ОСОБА_6 передав йому по 2500 доларів США, разом 5000 доларів США, за виготовлення технічної документації для отримання двох державних актів на земельні ділянки, тобто плату за його роботу. Він всі документи виготовив та передав ОСОБА_6 ОСОБА_5 віддав йому 5000 доларів США, проте це не були дії на виконання боргових зобов'язань по розписці, оскільки ОСОБА_6 обманув ОСОБА_5

05 жовтня 2010 року до суду подав заяву про повернення коштів ОСОБА_5

Після консультації з юристами, щоб не пропала розписка, в листопаді 2011 року підписав з ОСОБА_5 договір про збільшення строку позовної давності.

Будь-яких претензій до ОСОБА_5 немає, претензії є до ОСОБА_6

Позивач ОСОБА_3 пояснив, що при знайомстві ОСОБА_6 повідомив, що знає людей, які працюють в міській раді та мають земельні ділянки у власності, такі їм не потрібні і вони можуть їх продати та в термін від 3 до 8 місяців будуть виготовлені документи на земельну ділянку на нього, як власника. Технічну документацію буде виготовляти ОСОБА_5, який працює в приватній фірмі, а інші документи в міськраді буде робити він. Оскільки хотів придбати землю під будівництво, то на умови ОСОБА_6 погодився.

08 квітня 2008 року ОСОБА_5 написав розписку про отримання 15000 доларів США, ці гроші перерахував та віддав для ОСОБА_6 При цьому ОСОБА_6 відмовився писати розписку, оскільки є працівником міськради і розписку сказав писати саме ОСОБА_5

Дані кошти дав для ОСОБА_6 з метою придбання земельної ділянки та оформлення державного акта на себе. В борг гроші для ОСОБА_5 не давав і не хотів давати, бо його на той час взагалі не знав, позики не було, наміру в подальшому отримати кошти від ОСОБА_5 назад не мав.

В розписці вказано термін повернення - грудень 2008 року, що обумовлено терміном виготовлення державного акта про який сказав ОСОБА_6

Разом з ОСОБА_6 декілька разів ходив по кабінетах різних чиновників міської ради, державного земельного кадастру. ОСОБА_6 його постійно переконував, що документи по землі виготовляються на його ім'я, тому на той час не було підстав не вірити словам ОСОБА_6

Вже пізніше дізнався, що ОСОБА_6 його обманув і шахрайським способом заволодів його грошима.

В подальшому ОСОБА_5 виготовив на його ім'я державний акт та віддав для ОСОБА_2 гроші в сумі 5000 доларів США, тому до ОСОБА_5 немає претензій, а має претензії тільки до ОСОБА_6

В листопаді 2011 року дійсно підписав з ОСОБА_5 договір про збільшення строку позовної давності.

Представник позивачів ОСОБА_4 вказав, що в 2009 або в 2010 році відносно ОСОБА_6 була порушена кримінальна справа за заволодіння грошовими коштами шахрайським способом, яка декілька разів поверталась судом на додаткове розслідування. У постановах судів вказувалось, що встановлення фіктивності (недійсності) правочину можливе лише в порядку цивільного судочинства.

Договори позики у виді розписок, що укладені 30 березня 2008 року та 31 березня 2008 року ОСОБА_9 з ОСОБА_5, 08 квітня 2008 року ОСОБА_3 з ОСОБА_5, є фіктивними правочинами. Насправді була усна домовленість позивачів із ОСОБА_6, який їм представився працівником міської ради, щодо купівлі-продажу земельних ділянок. ОСОБА_5, написавши розписки, став учасником домовленості між позивачами та ОСОБА_6, оскільки сам ОСОБА_6 відмовився писати їм розписки про отримання коштів.

Однак, ОСОБА_6 ввів в оману як позивачів, так і відповідача ОСОБА_5

ОСОБА_5 позивачі гроші не передавали і не мали наміру передавати, він від них гроші не отримував, не мав наміру гроші їм повертати. В позивачів та ОСОБА_5 наміру укласти договір позики не було, вони не бажали настання наслідків, передбачених розписками, договору позики не було, відсутні будь-які боргові зобов'язання.

Гроші передавались для ОСОБА_6 за сприяння у виготовленні документів та подальшій видачі для позивачів правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Саме ОСОБА_6 ці кошти й отримав, а ОСОБА_5, за його вказівкою, мав виготовити проектно-кошторисну документацію.

Оскільки для позивачів державні акти на землю не виготовлялись вони звернулись в міську раду і дізнались, що документи не виготовляються, тому в подальшому звернулись у міліцію, а також до ОСОБА_5, який і повідомив їм про шахрайство зі сторони ОСОБА_6 В свою чергу ОСОБА_5 повернув позивачам 7500 доларів США, які отримав від ОСОБА_6 за свою роботу по виготовленні для них документів, однак ці кошти не були поверненням боргу за договорами розписки, бо в позивачів ОСОБА_5 кошти не позичав.

Також пояснив, що при поданні до суду позовних заяв йому не було відомо, що 01 листопада 2011 року позивачі та ОСОБА_5 уклали між собою договори про збільшення строків позовної давності до 2018 року, про дану обставину дізнався під час слухання даної справи. Позивачі даний договір уклали, оскільки у 2011 році ще тривало досудове слідство відносно ОСОБА_6, результати розгляду кримінальної справи не були відомі, а строк позовної давності спливав, тому позивачі вирішили себе застрахувати та продовжити такий строк і мати можливість в подальшому звернутись із розірванням договору або заміною сторони виконання договору, зокрема на ОСОБА_6, визнати дані договори недійсними (фіктивними) в судовому порядку.

На даний час в Хмельницькому міськрайонному суді триває розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 і під час його розгляду ОСОБА_6 стверджує, що кошти по розписках отримав саме ОСОБА_5, хоча це не відповідає дійсності. Позивачами в кримінальному провадженні до ОСОБА_6 подані цивільні позови, тому визнання договорів позики недійсними (фіктивними) між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 має значення для їх розгляду.

Позивачі, продовжуючи строки позовної давності, не мали на меті стягувати в подальшому кошти з ОСОБА_5 і подавши названі позови до суду позбавляються права в подальшому щодо звернення до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 коштів за договорами розписки, оскільки просять такі визнати недійсними (фіктивними).

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги визнав та пояснив, що приблизно в березні 2007 року, коли працював в ПП «Надір», начальник відділу Держземагенства ОСОБА_10 познайомила його з ОСОБА_6 і представила останнього як хорошу людину, яка має великі зв'язки і допомагає у вирішенні будь-яких справ.

ОСОБА_6 для нього повідомив, що працює в Хмельницькій міській раді, а дружина торгує на ринку і він знає людей, які бажають оформити на себе земельні ділянки за що готові заплатити гроші. Пояснив, що люди є або його родичами, або знайомими, вони не знають, що саме ОСОБА_6 буде безпосередньо займатись даною справою, тому не може взяти сам у них кошти. У зв'язку з цим запропонував, щоб приїхати до людей і пояснити процедуру виготовлення проектно-технічної документації і такі документи виготовляти, а після виготовлення документи передавати йому. На вказані умови ОСОБА_6 погодився. В подальшому ОСОБА_6 представляв людям його як особу, яка буде займатись виготовленням документів на земельні ділянки і при зустрічі людям відповідну процедуру роз'яснював. Зі своєї сторони ОСОБА_6 обіцяв людям сприяти процедурі погодження їх документів у міській раді і отримати відповідне рішення та виготовити для них державний акт на землю.

ОСОБА_6 самостійно шукав людей для яких потрібно було оформлення земельних ділянок і безпосередньо з ними домовлявся про суму коштів, тому коли приїжджали до людей вони вже володіли відповідною інформацією. ОСОБА_6 надавав йому необхідну інформацію про людей, місцезнаходження земельної ділянки, а він протягом декількох днів виготовляв документи на них, як власників.

ОСОБА_6 пояснював йому, що кошти досить значні, тому люди просто так гроші не віддадуть та потрібно писати розписки, сам від їх написання відмовлявся з причин місця своєї роботи та знайомства з людьми, тому розписки писав саме він.

Для ОСОБА_2 написав 2 розписки на суму загальну суму 50000 доларів США, по 25000 доларів США кожна, а для ОСОБА_3 - розписку на суму 15000 доларів США, при написанні розписок постійно був присутній ОСОБА_6, який усі кошти і забрав.

ОСОБА_6 кошти йому не віддав, при цьому будь-яких договірних відносин з ОСОБА_6 не має, які дії вчинив ОСОБА_6 із означеними коштами йому невідомо.

Фактично вказані кошти передані позивачами за придбання земельних ділянок і їх належне оформлення у власність шляхом отримання відповідних державних актів, у зв'язку з чим і були написані відповідні розписки, адже не могли написати, що по суті здійснюється продаж земельної ділянки, тому й обрали саме такий вид письмового оформлення відносин як розписка.

Розуміє, що кошти досить значні, тому люди страхувались написанням вказаних розписок.

У нього з ОСОБА_6 була усна домовленість, що за свою роботу отримає певну винагороду, зокрема по документах для позивачів - по 2500 доларів США за кожен державний акт, а всього 7500 доларів США. Означену суму ОСОБА_6 йому віддав.

На час написання розписок будь-яких боргових зобов'язань у нього з ОСОБА_2 або ОСОБА_3 не було, він розумів, що будь-яких коштів в борг не отримує, гроші не позичає і не отримує їх в своє розпорядження, гроші не буде повертати, від написання для позивачів розписок для нього не повинно було настати будь-яких наслідків.

Після того, як позивачі дізнались у міській раді, що будь-які документи відносно земельних ділянок на їх ім'я не оформляється, то звернулись в міліцію та до нього. У зв'язку з тим, що та робота, про яку існувала домовленість, не була виконана, тому для позивачів віддав отримане від ОСОБА_6, зокрема, 5000 доларів США через ОСОБА_3 повернув для ОСОБА_2, а на ОСОБА_3 було переоформлено земельну ділянку, державний акт на яку було видано значно раніше. При цьому, між ним та ОСОБА_3 була досягнута домовленість, що вартість означеної земельної ділянки складає 2500 доларів США. Таким чином, для позивачів повернув все те, що отримав від ОСОБА_6, як гонорар за свою роботу, позивачі до нього не мають претензій про що й написали в заяві на адресу суду від 05 жовтня 2010 року.

В листопаді 2011 року позивачі приїхали в смт. Летичів і надали йому для підпису договір про збільшення позовної давності до 2018 року та повідомили, що це їм необхідно для розгляду по кримінальній справі відносно ОСОБА_6, в подальшому мають намір стягувати кошти з ОСОБА_6 Даний договір підписав, бо довіряє позивачам. Розуміє, що теоретично ОСОБА_8 та ОСОБА_3 можуть звернутись з позовом до суду про стягнення з нього коштів по розписках, однак на даний час вони претензій до нього не мають.

Зміст і форму договору позики у виді розписок, які були написані ним для позивачів, не оспорював в судовому порядку з тих самих міркувань довіри до позивачів та відсутності будь-яких претензій з їх сторони.

Позовні вимоги визнає в повному обсязі, оскільки не мав наміру позичати кошти в позивачів, гроші не брав, не мав наміру їх повертати.

Відповідач ОСОБА_6 пояснив, що гроші в позивачів не брав і будь-якої розписки не писав. Для позивачів пропонував свою земельну ділянку. Від надання інших пояснень відмовився.

Представник відповідача ОСОБА_6 адвокат Дрелінський С.В. пояснив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знайомі із 2006 року, оскільки ОСОБА_5 для його довірителя виготовляв проектно-технічну документацію на земельну ділянку, таку виготовляв надто тривалий час у зв'язку з чим ОСОБА_6 вказані документи передав для іншої ліцензованої організації.

В 2008 році ОСОБА_6 не працював у міській раді, а був таксистом.

ОСОБА_5 позичав гроші у ОСОБА_2 та ОСОБА_3, при цьому ОСОБА_6 був присутній, оскільки возив його, як таксист.

Сторонами не оспорюється факт написання ОСОБА_5 для позивачів розписок.

Гроші ОСОБА_6 від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на виготовлення державних актів на землю не отримував і не позичав, будь-яких розписок не писав.

Договори позики у формі розписок від 30 березня 2008 року, 31 березня 2008 року, 08 квітня 2008 року, що укладені позивачами і ОСОБА_5, містять усі істотні умови договору, тобто дотримана письмова форма, назви сторін, сума коштів, яку позичають, строк повернення коштів (грудень 2008 року).

По вказаних договорах ОСОБА_6 не є стороною договору позики, лише в одній з розписок він зазначений як свідок.

Мало місце прострочення зобов'язання по усіх 3 договорах позики.

В 2010 році ОСОБА_5 намагався частково виконати своє зобов'язання перед позикодавцями (позивачами) шляхом передання для них майна, зокрема, для ОСОБА_2 - 5000 доларів США, для ОСОБА_3 - оформленої на його ім'я земельної ділянки. Після цього позивачі в жовтні 2010 року написали до суду письмову заяву про відсутність майнових претензій до ОСОБА_5

Враховуючи те, що спливав термін позовної давності, позивачі та відповідач ОСОБА_5 в листопаді 2011 року погодили новий термін дії договору позики, а саме до 2018 року, що також виключає можливість визнання вказаних договорів недійсними (фіктивними).

Означені дії свідчать саме про часткове виконання сторонами своїх зобов'язань одна перед одною і дійсність договорів позики, тобто сторони вчинили необхідні дії, що були спрямовані на настання відповідних наслідків.

Крім того, у двох судових рішеннях, які не були оскаржені і набули законної сили, суд чітко вказав на наявність між сторонами, а саме ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_5, цивільно-правових зобов'язань.

Як вбачається з пояснень позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 і відповідача ОСОБА_5 укладена між ними угода є удаваною.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Так, між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договори позики у виді розписок відповідно до яких:

по розписці від 30 березня 2008 року - ОСОБА_5 бере в борг в ОСОБА_2 25000 доларів США, зобов'язується повернути до грудня 2008 року. Розписка написана при свідку ОСОБА_6 (а.с. 8);

по розписці від 31 березня 2008 року - ОСОБА_5 бере в борг в ОСОБА_2 гроші в сумі 25000 доларів США для особистих потреб, які зобов'язується повернути до 30 грудня 2008 року (а.с. 81);

по розписці від 08 квітня 2008 року - ОСОБА_5 бере в борг в ОСОБА_3 15000 доларів США, зобов'язується повернути до грудня 2008 року (а.с. 132).

Оригінали вказаних розписок, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідування за №10005389 від 31 жовтня 2014 року, про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 190 КК України, були оглянуті в судовому засіданні.

Позивачі ОСОБА_8 та ОСОБА_3, а також відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні факт написання розписок не заперечували.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу усіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Отже, у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний.

Судом встановлено, що всі три договори позики у виді розписок, які були укладені між позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5, були вчинені без наміру виникнення, зміни або припинення цивільних прав і обов'язків, тобто без будь-якого наміру створення правових наслідків, сторони вказаних договорів позики знали заздалегідь, що вони не будуть виконані.

Предмет позики (грошові кошти) позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 для відповідача ОСОБА_5 не передавався, що підтвердили в судовому засіданні означені учасники судового розгляду.

Таким чином, ознака вчинення правочину лише для вигляду є властивою діям обох сторін правочину (договору позики) - як позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, так і відповідачу ОСОБА_5

У зв'язку із зазначеним суд вважає, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що учасники правочину (договорів позики) не мали наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину.

В судовому засіданні з пояснень позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_5 також встановлено, що фактично домовленість про вчинення певних дій існувала між позивачами та відповідачем ОСОБА_6 у зв'язку з чим і предмет позики (грошові кошти) передавався позивачами безпосередньо відповідачу ОСОБА_6, а не для відповідача ОСОБА_5 Дана обставина також вбачається з матеріалів кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_6, яка знаходиться на розгляді в Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області.

Разом з тим, факт безпосередньої передачі грошових коштів в загальній сумі 65000 доларів США позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 для відповідача ОСОБА_6 відповідно до розписок, які написав відповідач ОСОБА_5, не охоплюється правовідносинами фіктивності правочину, оскільки суб'єктами договорів (позикодавець, позичальник), які судом визнаються фіктивними, є саме ті особи, які зазначені у вказаних трьох розписках.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача ОСОБА_6 та його представника адвоката Дрелінського С.В. про те, що відповідач ОСОБА_5 частково виконав перед позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 свої зобов'язання згідно укладених трьох договорів позики, зокрема, сплатив ОСОБА_2 5000 доларів США, а на ОСОБА_3 оформив державний акт на земельну ділянку, оскільки вказані дії вчинені ОСОБА_5 не на виконання зобов'язань за договором позики. ОСОБА_5 повернув позивачам ті кошти, що отримав від ОСОБА_6 як винагороду за свою роботу.

Зокрема, 05 жовтня 2010 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_11 повідомлено Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області про те, що свідок ОСОБА_5 в кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_6, 02 жовтня 2010 року повернув гроші в сумі 7500 доларів США, за виготовлення технічної документації на земельні ділянки за адресами: вул. Вінницька 95, Молдавська 66, Зоряна 20, які йому передав ОСОБА_6 (а.с. 66).

Представником відповідача ОСОБА_6 адвокатом Дрелінським С.В. до суду подано клопотання про застосування строків позовної давності (а.с. 180-181).

01 листопада 2011 року між ОСОБА_5 (Сторона 1) та ОСОБА_2 (Сторона 2) укладено договір про збільшення позовної давності згідно якого строк позовної давності щодо розписки від 30 березня 2008 року, яку написала Сторона 1 Стороні 2 збільшено до 31 грудня 2018 року щодо усіх позовів, які можуть бути пред'явлені сторонами відносно даної розписки. Сторони добровільно уклали даний договір та розуміють наслідки укладення цього договору (а.с. 187).

Аналогічні договори між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено щодо розписки від 31 березня 2008 року, а також між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 щодо розписки від 08 квітня 2008 року (а.с. 189, 191).

У зв'язку із продовженням позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 строку позовної давності, клопотання про відмову в позові із підстав ч. 4 ст. 267 ЦК України задоволенню не підлягає.

Згідно постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2010 року кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190; 353; ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 369 КК України повернуто прокурору міста Хмельницького для проведення додаткового розслідування. У мотивувальній частині даної постанови вказано, що «Більшість епізодів шахрайства ґрунтується на показаннях потерпілих, а також боргових розписках свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_12, які брали гроші в потерпілих в борг для своїх особистих цілей, про що свідчить сам текст цих розписок. З даних боргових розписок вбачаються цивільно-правові відносини між сторонами» (а.с. 67).

Відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2013 року по справі 1/2218/643/11 кримінальну справу відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у скоєнні злочинів передбачених ст.ст. 190 ч. 4, 353, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 369 КК України направлено прокурору міста Хмельницького для проведення додаткового розслідування. У мотивувальній частині даної постанови вказано, що «… укладені за змістом розписок договора позики між потерпілими з однієї сторони та свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_13 з іншої сторони, відповідають за формою вимогам Закону, а заяви про їх нікчемність є безпідставними. Разом з тим, визнати такі договора фіктивними, на чому наполягає прокурор, може лише суд, відповідно до ст. 15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства» (а.с. 14-16, 33-35, 92-94, 107-109, 141-143, 156-158).

Учасники судового розгляду в судовому засіданні не заперечували, що вказані судові рішення не оскаржувались.

Із означених судових рішень вбачається, що розгляд вимог про визнання договорів позики фіктивними є можливим виключно в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням зазначеного суд вважає, що продовження строків позовної давності по вказаних трьох договорах позики у виді розписок не може бути розцінене як таке, що свідчить про виконання правочину. До вказаного висновку суд приходить у зв'язку з тим, що представник позивачів у судовому засіданні вказав, що сам факт подання позовних заяв в порядку ЦПК України і їх розгляд судом свідчить про те, що позивачі, як особи, які є позикодавцями у договорах позики, не мають наміру стягувати кошти з відповідача ОСОБА_5 В разі визнання цих договорів фіктивними позивачі позбавляються права на стягнення предмета позики (грошових коштів) з відповідача ОСОБА_5, що вони і бажають, оскільки до нього претензій не мають.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи конкретні фактичні обставини по даній справі суд вважає, що визнання відповідачем ОСОБА_5 позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем ОСОБА_2 при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 487,20 грн. - по 243,60 грн. за подання 2 позовних заяв, тому вказана сума підлягає стягненню на його користь з відповідачів.

Позивачем ОСОБА_3 при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн., тому вказана сума підлягає стягненню на його користь з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 27, 31, 60, 61, 88, 174, 212, 215 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати недійсними договори позики, які укладені у виді розписок:

від 30 березня 2008 року - між ОСОБА_2 та ОСОБА_5;

від 31 березня 2008 року - між ОСОБА_2 та ОСОБА_5;

від 08 квітня 2008 року - між ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 487,20 грн. - по 243,60 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. - по 121,80 грн. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Хмельницької області через Летичівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя підпис Ходоровський І.Б.

Суддя Летичівського

районного суду Ходоровський І.Б.