Справа № 204/9154/14-ц
Провадження № 2/204/1366/15
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2015 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Микитюк А.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю відповідача, представника відповідача

ОСОБА_2 ОСОБА_3,

за участю представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

за участю відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_6 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_9, ОСОБА_5, третя особа Управління-служба у справах дітей Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод шляхом виселення та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, неодноразово уточнюючи позовні вимоги (а.с.143-144, 191-193), просив усунути йому перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_6 (у власних інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_9), ОСОБА_9 (законний представник ОСОБА_6), ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1; вселити ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_1, стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що житловий будинок №43 по вул.Матроській в м.Дніпропетровську належить до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська та обліковувався на балансі КЖЕП «Південне». В квартирі №2 зазначеного будинку житловою площею 39,6 кв.м. на підставі договору найму жилого приміщення мешкають відповідачі по справі. Квартира АДРЕСА_2 складається з двох суміжних кімнат площею 8,7 кв.м. та 12,8 кв.м., в якій мешкав ОСОБА_10 та був знятий з реєстрації 22.12.2006 року у зв'язку зі смертю. Після його смерті, квартира №1 зазначеного вище будинку була опечатана робітниками ЖЕК-13 та яку без законних підстав зайняли відповідачі по справі. 15.07.2014 року представник позивача ОСОБА_11 звернулася за адресою по місту реєстрації позивача ОСОБА_7 і залишила записку зі своїм телефоном для відповідачів, вручивши її відповідачу ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_7 зареєстрований в кв.№1 буд.№43 по вул.Матроській у м.Дніпропетровську і попросила добровільно звільнити квартиру, до теперішнього часу, квартира відповідачами не звільнена, відповідачі в квартирі не зареєстровані, але проживають, у звязку з чим, позивач вимушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою.

У судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3, її представник - адвокат ОСОБА_4, відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, кожний окремо, у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення позовних вимог, крім того, зазначили, що особисто позивач не звертався до них із вимогою щодо виселення з квартири, а тому, будь-яких перешкод останні позивачу не чинять; також, позивачем був пропущений строк звернення до суду із зазначеною позовною заявою; та у останнього відсутні докази того, що позивачу чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою, тому просили відмовити в задоволенні позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_8 у судове засідання не зявився, у звязку з тим, що останній з 17 липня 2015 року по теперішній час безпосередньо бере участь в антитерористичній операції.

Представник третьої особи Управління-служби у справах дітей Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради у судове засідання не зявилась, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, припини неявки суду не повідомила.

Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку з наступним.

В судовому засіданні встановлено, що спірною є квартира АДРЕСА_1, яка належить до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська та обліковувався на балансі КЖЕП «Південне».

Згідно мирової угоди від 11 квітня 2007 року, КЖЕП «Південне» зобовязалось замість квартири №6 в будинку №3 по провулку 1-Ключовий в м.Дніпропетровську, відносно якої ОСОБА_12 та ОСОБА_13 були визнані такими, що втратили право користування нею, надати неповнолітньому ОСОБА_7 рівнозначне житлове приміщення.

В подальшому, на підставі зазначеного, ОСОБА_7 29.11.2007 року було видано ордер №33 серії ІІ на право зайняття спірного житлового приміщення житловою площею 21,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_3, яка була зайнята відповідачами по справі.

Представник позивача в судовому засіданні, підтримуючи позовні вимоги, зазначив, що починаючи з 2008 року право позивача з боку відповідачів було порушено; саме з 2008 року ОСОБА_7 не може вселитись у спірну квартиру, оскільки там проживають відповідачі. Проте, представник позивача в судовому засіданні так і не зміг зазначити, з якого саме часу та саме позивачу ОСОБА_7 відповідачі чинять останньому перешкоди у користуванні квартирою.

Відповідачі, навпаки, кожний окремо, зазначили, що саме позивач ОСОБА_7 жодного разу не звертався до них із вимогою про їх виселення з квартири АДРЕСА_4 та ніколи не виявляв бажання вселитись; також зазначали, що будь-яких перешкод останні йому не чинять, бо ОСОБА_7, починаючи з 2008 року у спірній квартирі не проживає та ніколи не проживав, а отже, вважають, що у позивача відсутні докази того, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні квартирою, що було визнано самим представником позивача у судовому засіданні, що сам ОСОБА_7 жодного разу не звертався до останніх із зазначеними вимогами та не вселявся, можливо тому, що у ОСОБА_7 було інше місце проживання, а тому, суд вважає, що зазначене є обставиною, що не підлягає доказуванню, що передбачено ч.1 ст.61 ЦПК України.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази чинення перешкод з боку відповідачів.

Згідно ч.3 ст.10, ст.ст. 57-60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними і допустимими. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, позивач, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини того, що саме відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні квартирою, що позивач не може вселитись у спірну квартиру, таких доказів він не надав суду.

Аналізуючи докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки не доведено наявність перешкод у користуванні квартирою, не доведено неправомірних дій з боку відповідачів у користуванні квартирою.

Посилання представника позивача правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не мають.

Вимоги позивача є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилається останній, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини 2 статті 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частини 2 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як було зясовано в судовому засіданні, позивач, знаючи про існування мирової угоди від 11 квітня 2007 року, якою КЖЕП «Південне» зобовязалось замість квартири №6 в будинку №3 по провулку 1-Ключовий в м.Дніпропетровську, відносно якої ОСОБА_12 та ОСОБА_13 були визнані такими, що втратили право користування нею, надати неповнолітньому ОСОБА_7 рівнозначне житлове приміщення, та отримання останнім 29.11.2007 року ордеру №33 серії ІІ на право зайняття спірного житлового приміщення житловою площею 21,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_3, яка була зайнята відповідачами по справі, мав право на звернення до суду з позовною заявою про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_4 та його вселення у спірну квартиру. З цього, відповідно до частини 2 статті 261 ЦК України, і починається перебіг строку позовної давності, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Отже, строк позовної давності, сплинув у 2010 році. З огляду на це, позивач звернувся до суду з позовною заявою тільки 16 грудня 2014 року, згідно вхідного штампу канцелярії суду (а.с.2). Таким чином, позивачем був пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав.

Інші посилання представника позивача про відсутність пропуску строку, суд не приймає до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Згідно частини 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Така заява була зроблена відповідачами у справі.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки останньому в позові відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_6 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_9, ОСОБА_5, третя особа Управління-служба у справах дітей Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод шляхом виселення та вселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Токар