Справа № 136/1869/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"26" листопада 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, обґрунтовуючи підставність позову тим, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано 27 листопада 2001 року. Від шлюбу, 29 червня 2004 року, у них народилась дочка ОСОБА_3. В позовній заяві позивач вказує, що подружні стосунки з відповідачем припинено з січня 2015 року, що послугувало підставою для припинення шлюбу, у звязку із чим на розгляді суду перебуває справа про розірвання їх шлюбу. Дочка залишилась проживати з нею, ОСОБА_1 Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, не надає матеріальної допомоги на утримання дочки. Домовленості про сплату аліментів між ними, як батьками, не досягнуто. Ураховуючи те, що відповідач ігнорує покладені на нього законом обовязки щодо утримання дитини, тому позивач просила суд присудити до стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судове засідання позивач не з'явилась, однак в заяві, яку адресувала суду позовні вимоги підтримала, просила суд її задовольнити, а розгляд справи проводити у її відсутності.

Відповідач в судове засідання також не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був оповіщений в установленому законом порядку за адресою зареєстрованого місця проживання наданою за відомостями адресно довідкового підрозділу УДМС ГУДМС у Вінницькій області. Про належне повідомлення відповідача про розгляд справи вказує наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Проте клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив.

Ураховуючи те, що позивач використала надане їй ч.2 ст.158 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутності, а неявку відповідача суд визнає неповажною, відтак не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що визначені ст.169 ЦПК України, а тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи та усі зібрані у справі докази в їх сукупності, яким дав належну оцінку, прийшов висновку про таке.

Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 27 листопада 2001 року виконкомом Турбівської селищної ради, Липовецького району, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 46 та видано свідоцтво про одруження серія І-АМ № 065497 ( а. с. 2)

Від шлюбу, 29 червня 2004 року, народилась дочка ОСОБА_4, на що вказує свідоцтво про народження серія І- АМ № 221512, батьком дитини вказано ОСОБА_2, матір'ю - ОСОБА_1 ( а. с. 3).

Як слідує із довідок, виданих виконавчим комітетом Турбівської селищної ради, Липовецького району Вінницької області від 19.10.2015 року за № 5056 та № 5058 до складу сім'ї позивачки входить чоловік - ОСОБА_2 та дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дочка зареєстрована та проживає в одному будинку з матір'ю (а. с. 4).

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів ( п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.

Ураховуючи те, що дитина проживає біля матері, тому позивач має право на звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. При призначенні аліментів суд має врахувати обставини, що наведені в ст.182 СК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ухвалою суду від 06 листопада 2015 року відповідачеві було надано пропозицію надати суду письмові заперечення стосовно позову і з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Копія ухвали була отримана відповідачем особисто, що доведено рекомендованим поштовим відправленням, що наявне в матеріалах справи, однак жодних заперечень стосовно виду та розміру запропонованих позивачем аліментів у визначений в ухвалі термін відповідачем не було надано. Крім цього, відповідачем не надано суду доказів щодо наявності інших обставин, які мають ураховуватись судом при визначені аліментів.

Враховуючи встановлені судом обставини та обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що відповідач, будучи особою працездатного віку, яка не має протипоказань до роботи, інших аліментних зобовязань спроможний виплачувати аліменти на утримання їх спільної із позивачем дитини в розмірі запропонованому позивачем, що становить 1/3 частки його заробітку (доходу), що, на думку суду, забезпечить на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

При цьому, суд враховує конкретні обставини даної справи, а також те, що законодавцем відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" визначено, що максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи, а мінімальний не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких обставин та у контексті приведених правових норм визначених чинним законодавством України та міжнародних договорів, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня предявлення позову.

Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує, що згідно Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору за п.3 ч.1 ст.5 цього закону, а тому такі витрати присуджуються із відповідача в дохід держави, оскільки підстав для звільнення від їх оплати судом не встановлено.

На підставі ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.141, 150, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. ст. 10, 60, 79, 88, 158, 169, 208, 209, 212-215, 367 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви про стягнення аліментів 27.10.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_5