Справа №487/8349/13-ц 08.12.2015 08.12.2015 08.12.2015
Справа № 487/8349/13-ц Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 22ц/784/3027/15 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

08 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Шолох З.Л., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю представника відділу ДВС ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2015 року, постановлену за скаргою ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі відділ ДВС) по справі за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

(далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»)

до

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

про виселення із квартири, яка є предметом іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

16 вересня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою, яку в подальшому неодноразово уточнювала, на неправомірні дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_8

Заявниця зазначала, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2014 року виселено її ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення суду Заводським районним судом м. Миколаєва 10 серпня 2015 року було видано виконавчий лист № 2/487/1672/14. Постановою державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_8 від 25 серпня 2015 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого листа. Вважає, що вказані дії державного виконавця відділу ДВС є неправомірними, оскільки, на час видання виконавчого листа, рішення суду першої інстанції не набрало законної сили. Крім того, в звязку з тим, що виконавчий лист виданий судом є незаконним, то дії державного виконавця щодо примусового проникнення до житла також порушують їх конституційні права, які є непорушними. Також, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року № 150 Постанова Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 229 «Про затвердження Положення про Державну виконавчу службу України» втратила чинність, що свідчить про припинення діяльності Державної виконавчої служби України, а тому державний виконавець відділу ДВС не мав права відкривати виконавче провадження.

Посилаючись на вищезазначене та порушення відділом ДВС конституційних прав та вимог ст. ст. 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» заявниця просила скаргу задовольнити.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2015 року в задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення її скарги в повному обсязі. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відділу ДВС, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її доводів не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2014 року виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1. Вказане рішення суду набрало законної сили 25 серпня 2014 року.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2014 року заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

На підставі вказаного рішення суду Заводським районним судом м. Миколаєва 10 серпня 2015 року було видано виконавчий лист № 2/487/1672/14 (а.с. 15), який був поданий на виконання.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон), ст. 17 якого визначено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Згідно зі ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Підстави відмови у відкритті виконавчого провадження визначені ст. 26 Закону.

Постановою державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_8 від 25 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого листа, який був виданий за рішенням суду, та яке набрало законної сили (а.с. 3, 16). Підстав для застосування ст. 26 Закону встановлено не було.

Таким чином, дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження є законними та відповідають вимогам чинного законодавства.

Наступні дії державного виконавця щодо виконання рішення суду також відповідають вимогам ст. 78 Закону (виконання рішення про виселення).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції був виданий виконавчий лист на рішення суду, яке не набрало законної сили не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Так, як зазначено вище, спірне заочне рішення суду було ухвалено 12 серпня 2014 року та надіслано ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були відповідачами про справі, 13 серпня 2014 року (а.с. 94).

18 вересня 2014 року ОСОБА_4 подала заяву про перегляд вказаного заочного рішення, яка ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2014 року залишена без задоволення.

10 липня 2015 року представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з заявою про видачу виконавчого листа, так як спірне заочне рішення суду набрало законної сили.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 звернулись 01 жовтня 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2015 року заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в задоволенні позову про виселення вищезазначених осіб.

Відповідно до вимог ст. 233 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом.

Тобто, виконавчий лист був виданий судом на виконання заочного рішення, яке набрало законної сили.

Не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі на те, що Державна виконавча служба була ліквідована, так як до цього часу Заводський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції не перебуває в процесі ліквідації та як юридична особа не припинена.

Доводи апеляційної скарги, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права є безпідставними та спростовуються вищезазначеним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді З.Л. Шолох

ОСОБА_9