Справа №2/489/1855/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 р. Ленінський районни0й суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Миколаївській області до ОСОБА_1 яка діє в своїх інтересах так і в інтересах малолітньої ОСОБА_2, за участю третіх осіб виконавчого комітету Миколаївської міської ради, органу опіки та піклування, житлового комунального підприємства «Південь», ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування службовим приміщенням, припинення права,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 р. Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Миколаївській області (далі - УМВС) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, яка одночасно є представником малолітньої ОСОБА_2 (а.с.135) з вимогами визнати їх такими, що втратили право користування службової квартирою №8 по вул. 112 Поздовжня,47-а в м. Миколаєві і припинити право користування даною квартирою.

В обґрунтування позову зазначено, що в 2007 р. виконавчим комітетом Миколаївської міської ради дана службова квартира була виділена для проживання працівнику Ленінського РВ ММУ УМВС ОСОБА_2, його дружні та доньці, а у 2015 р. УМВС дізналося, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1, ОСОБА_2 квартирою не користується, знятий з реєстрації. Оскільки право колишніх членів сімї на користування службовим житлом є похідним від існування такого права ОСОБА_2, то вважає що ОСОБА_1 з донькою втратили право на користування квартирою. Крім того, ОСОБА_1 з донькою з моменту надання службового житла фактично ним не користується.

Ухвалою суду від 09 листопада 2015 р. занесеною до журналу судового засідання до участі в справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_2

В судовому засіданні представник УМВС позовні вимоги підтримала.

Відповідачка, яка є законним представником малолітньої ОСОБА_2, з представником позов не визнала.

Третя особа ОСОБА_2 позов підтримав.

Представник органу опіки та піклування просила у задоволенні позову до малолітньої ОСОБА_2 відмовити.

Представники виконавчого комітету Миколаївської міської ради та ЖКП «Південь» в судове засідання не зявилися.

Суд, заслухавши пояснення осіб,які беруть участь в справі, покази свідків, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1252 від 22 червня 2007 р. однокімнатна квартира АДРЕСА_1 віднесена до категорії службового житла УМВС та затверджено рішення про надання службового житлового приміщення і видачу спеціального ордену на квартиру працівнику Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_2 на склад сімї три особи (він, дружина,дочка) (а.с.8,10,90).

Договір найму з ОСОБА_2 на дану квартиру не укладався.

ОСОБА_2 був зареєстрований в даній квартирі з 05 липня 2007 р. по 19 липня 2011 р., тепер має зареєстроване місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.153). На час розгляду справи судом продовжує службу в органах внутрішніх справ, на відомчому квартирному обліку не перебуває (а.с.121, 122).

ОСОБА_1 з донькою зареєстрована в спірній квартирі з 05 липня 2007 р. і дотепер (а.с.38, 120).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який розірвано 10 грудня 2009 р. і мають доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає з матірю (а.с.11,12).

ОСОБА_1 є матірю також малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 відомості про батька якої внесено до актового запису про народження на підставі ст. 135 СК України (а.с.87).

У березні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася до УМВС із заявою про переоформлення особового рахунку на дану квартиру з колишнього чоловіка на себе та укладання із нею договору найма житла (а.с.22).

Рішенням спільного засідання житлово побутової комісії та профспілки УМВС оформленим протоколом від 25 березня 2015 р. було вирішено відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 та вирішено звернутися до суду з позовом про виселення (а.с.17-19).

Допитаний раніше в судовому засіданні як свідок ОСОБА_2 суду показав, що рапорт про здачу службової квартири у звязку з відсутністю потреби написав у 2015 р. (а.с.20).

Раніше Ленінським районним судом м. Миколаєва розглядалася цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1В, про визнання особи такою, що втратила право користування спірною квартирою та зустрічним позовом ОСОБА_1В, до ОСОБА_2 про вселення.

Рішенням суду 1 інстанції від 20 квітня 2011 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 05 липня 2011 р., у задоволенні первісного позову було відмовлено, а зустрічний позов було задоволено. Судами було встановлено, що ОСОБА_5 набула рівного поряд з ОСОБА_2 права користуватися квартирою, а також було встановлено, що в квартиру через потребу в проведенні капітального ремонту ніхто із сторін не вселився (а.с.131).

Виконавче провадження з примусового вселення ОСОБА_1 до квартири було закінчено державним виконавцем Ленінського відділу ДВС МУЮ 25 листопада 2011 р. у звязку із фактичним виконанням (а.с. 128).

Відповідно до довідок підприємств, що надають комунальні послуги, електрична енергія в квартирі почала споживатися лише в жовтні 2015 р., а до того - з липня 2011 р. не споживалася, газопостачання в квартирі відсутнє з 2007 р., станом на квітень 2015 заборгованість за опалення частково погашалася протягом 2007 - 2015 р.р., послуги водопостачання та водовідведення не оплачувалися з 2011 р. (а.с. 76,78, 123, 129).

При проведення обстеження контролером КП «Миколаїводоканл» у 2014 р. було встановлено, що квартира знаходиться занедбаному стані, відсутній навіть санвузол, станом на вересень 2015 р. в квартирі проводяться ремонтні роботи (а.с.116-117).

Обставини непридатності квартири до житла, що встановлені наведеними письмовими доказами, також підтверджуються показами свідків ОСОБА_6 (сусід), ОСОБА_7 (двірник).

Сукупністю вказаних доказів, на думку суду, є доведеним факт не проживання в квартири ОСОБА_1 з донькою на час предявлення даного позову.

Вимогу позову про припинення користуватися квартирою представник позивача розтлумачила, що за змістом вона є ідентичною вимозі про визнання такими, що втратили право користування .

Правовою підставою позову в позові зазначено норми ст. 71 ЖК України у взаємозвязку із обставинами не проживання ОСОБА_2 і фактичного не проживання в ній відповідачки та її доньки

Дані обставини не дають підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЖК Української РСР до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених ст. ст. 73 - 76, 79-83, 85, 90, ч. 6 ст.101, ст.ст. 103 - 106 цього Кодексу.

Відповідно до статті 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 125 ЖК УРСР без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, що звільнені з посади, у зв'язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення.

Аналогічний припис відтворено у п. 4.2. наказу МВС України від 10 вересня 2004 р. №1039 «Про надання службових жилих приміщень і користування ними особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України». Пунктом 2.9. цього наказу передбачено, що службове жиле приміщення надається працівникам на час виконання ними обовязків, що потребують проживання в такому приміщенні. При тимчасовій відсутності працівника або членів його сімї службове жиле приміщення зберігається за ними у випадках і в строки, передбачені ст. 71 ЖК УРСР (п.3.4.)

Порядок визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визначений статтею ст. 72 ЖК Української РСР, згідно з якою визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Доказів про знаходження у власності ОСОБА_1 іншого житла судом не здобуто.

Обставини непридатності житла до використання за призначенням з 2007 по 2011 р. були встановлені судовими рішеннями, наступний часовий період до предявлення позову, як встановлено доказами в справі, не призвів до зміни такого становища, що не заперечується особами, які беруть участь в справі. Ця обставина визнається судом поважною причиною відсутності ОСОБА_1 з донькою в спірному житловому приміщенні.

ОСОБА_2 не припинив трудові відносини з позивачем, його службовий стаж в органах внутрішніх справи є безперервним (а.с.121), тому зняття його з реєстрації в спірній квартирі не створює обовязку для ОСОБА_2 з донькою припинити користуватися нею

Отже виходячи з наведеного у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити..

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий термін, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Губницький