Справа № 138/2463/15-ц
Провадження №:2/138/799/15
РІШЕННЯ

Іменем України

01 грудня 2015 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Лисенко Т.Ю.,

за участю: секретаря Гавінчук О.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката Середюк О.В.,

представника третьої особи Бизової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа відділ опіки і піклування Могилів-Подільської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно їх малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого народився син ОСОБА_5 Сімейне життя у сторін не склалось і 06.07.2010 шлюб між ними розірвано. З часу розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 не цікавиться життям сина, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не займається його вихованням, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться його навчанням, не сприяє його підготовці до самостійного життя, з сином не зустрічається, аліменти на його утримання не сплачує, перешкоджає оздоровленню дитини, бо не надає дозвіл на його виїзд за кордон, що свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_5

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому. Також зазначила, що відповідач після розірвання шлюбу з сином не спілкується, його життям та здоров'ям не цікавиться, до дитини взагалі не приходить, хоча вона перешкод у цьому не чинила. В школу, де навчається син, відповідач прийшов лише одного разу 01.09.2012, коли дитина йшла до першого класу, щоб дізнатись хто класний керівник сина. Більше навчанням сина відповідач не цікавився, не вітає його зі святами. Також відповідач не надав дозвіл на виїзд дитини до її родичів в Білорусію, що перешкодило його оздоровленню та духовному розвитку, збагаченню його знань. Дитина взагалі не знає свого батька, не питає про нього і не бажає про нього розмовляти. Матеріально відповідач також не допомагав утримувати дитину, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, які він також не сплачує. Вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення. Відповідач зазначив, що не має можливості спілкуватись із сином та займатись його вихованням, оскільки позивач чинить йому в цьому перешкоди через особисті негативні відносини. Він неодноразово приходив додому до позивача, щоб побачити дитину, проте йому не відчиняли двері. Він не хотів влаштовувати сварки та залучати представників влади, зокрема органи опіки та піклування та Службу у справах дітей, оскільки є публічною людиною, громадським діячем та дбає про свою репутацію. Також пояснив, що приходив в школу, де навчається син, але до класу не заходив, а лише заглядав через відчинені двері, щоб не травмувати дитину та не ставити сина в незручне становище. Навчанням сина цікавиться, запитуючи про це у родичів дітей, які навчаються з ним в одному класі. Дозвіл на виїзд дитини за кордон не надав, оскільки позивач не дозволила йому побачитись із сином. Також він матеріально допомагає позивачу утримувати дитину, купував сину одяг та інші речі, які залишав біля будинку позивача, передавав через сусідку позивача ОСОБА_6 Просив суд дати йому шанс врахувати усі помилки та виховувати свого сина.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що в липні 2015 року позивач звернулась з заявою про надання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх сина. 27 серпня 2015 року проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Могилів-Подільської міської ради, на якій розглядалось питання відносно виконання ОСОБА_2 батьківських обов'язків по вихованню сина ОСОБА_5 На комісії були присутні батьки дитини. Відповідач поводив себе дуже емоційно, негативно висловлювався до членів комісії. З дитиною сторін представник особисто спілкувалась, ставила питання про батька і дитина не змогла відповісти, бо не пам'ятає коли востаннє бачила батька. Дослідивши усі матеріали, комісія прийшла до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, а тому вона не заперечує проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, думку малолітнього ОСОБА_5 та представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, доведений належними доказами, а відтак підлягає задоволенню з огляду на таке..

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 06.07.2010, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Під час подружнього життя у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 6).

Згідно довідки квартального комітету № 8 «Лісний» № 668 від 02.09.2015 малолітній ОСОБА_5 проживає разом із матір'ю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні (а.с. 20). А згідно акту обстеження житлово-побутових умов дитини від 19.08.2015 для дитини створені всі умови для повноцінного розвитку (а.с.13).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області № 253 від 27.08.2015 та висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 батько малолітньої дитини ОСОБА_5 участі у його вихованні не приймає, матеріально не допомагає, з дитиною не спілкується, свої батьківські обов'язки не виконує. На підставі вказаного вище виконавчий комітет Могилів-Подільської міської ради вирішив надати дозвіл на позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина ОСОБА_5

Малолітній ОСОБА_5, в судовому засіданні за участю соціального педагога та психолога, на запитання суду відповів, що відповідача він не знає. Також відповів, що свого батька не пам'ятає, бо бачив його дуже давно, не хоче мати батька та спілкуватись з ним.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є класним керівником сина сторін. Відповідача за час навчання сина у школі з 2012 року бачила один раз, коли дитина прийшла у перший клас, відповідач цікавився як син адаптувався в школі. Більше відповідача в школі вона не бачила. Вказала, що при зустрічах з відповідачем у місті, він у неї навчанням сина не цікавився.

Той факт, що відповідач не цікавиться навчанням сина також підтверджується матеріалами справи, зокрема, характеристикою ОСОБА_5, в якій зазначено, що вихованням дитини займаються лише мати та дідусь (а.с.12).

В судовому засіданні і сам відповідач давав різні пояснення про причини того, чому він не приходить до сина в школу: спочатку він зазначав, що не хоче, щоб дитині було ніяково. В подальшому, в судових дебатах, відповідач стверджував, що проживає в м. Вінниці і саме тому не має можливості прийти до сина в школу, хоча, як встановлено судом, відповідач не працює, а займається громадською діяльністю, що на думку суду не виправдовує таку поведінку відповідача.

Свідок ОСОБА_8 дала суду покази, згідно яких вона є сусідкою та колегою позивача, яку знає з 1997 року. Крім того зазначила, що її донька та син позивача товаришують і вона з дочкою часто буває в гостях у позивача, в зв'язку з чим вона спілкується з сином сторін. Зазначила, що вона неодноразово запитувала сина сторін про те чи бажає він спілкуватись з батьком, але дитина не може надати відповідь, бо батька не пам'ятає. Вказувала, що після 2010 року, коли бувала у позивача вдома, не бачила, щоб відповідач приїжджав до сина.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він брат позивача і проживав постійно разом з нею в одному будинку з 2012 по 2014 роки. Відповідач після розірвання шлюбу з позивачем участі у вихованні сина не приймає. Дитина не цікавиться батьком, сам про нього не питає, від розмов про батька ухиляється. При зустрічах в місті, відповідач у нього про сина не цікавився. Позивач перешкоди відповідачу у спілкуванні з сином не чинить.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він батько позивача. Зазначив, що з 2007 року він водив онука спочатку в садочок, потім в школу. Після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач до сина не приходив, він його не бачив. Позивач не чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні із сином. Дитина не знає батька та не питає про нього.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він проживає в сусідньому з позивачем будинку з 2010 року. Останні три роки він не бачив, щоб відповідач приїжджав до будинку позивача. Позивач неодноразово скаржилась йому, що відповідач не надає ніякої допомоги для сина.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона сусідка позивача. Зазначила, що після розірвання шлюбу між сторонами вона відповідача не бачила. Пояснила, що ні відповідач, ні його мати будь-які подарунки чи гроші для передачі сину сторін їй не залишали.

Свідок ОСОБА_12, яка є сусідкою відповідача, лише зі слів самого відповідача та його матері знає, що відповідач жалкує про те, що позивач не дає йому бачитись із дитиною. Вона бачила, як ОСОБА_2 гуляв із сином в дворі будинку ще в 2010 році.

При цьому, суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які є суперечливими. Так, свідок ОСОБА_14 зазначив, що він перебуває з відповідачем у дружніх стосунках, знає його більше 10 років, часто бачиться. В м. Могилеві-Подільському постійно проживає з 2011 року і відповідач неодноразово скаржився йому, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином. Він бачив як відповідач щомісяця купував дорогий одяг, продукти харчування, іграшки та інші речі для сина, вони разом привозили їх до будинку позивача, де відповідач залишав їх біля будинку, бо, зі слів відповідача, його не пускали до сина. В той час як свідок ОСОБА_13, яка є матір'ю відповідача, суду пояснила, що відповідач приїжджає до м. Могилева-Подільського здебільшого у вихідні та святкові дні, з 2011 року відповідач до позивача не їздить через їх негативні відносини. Стверджувала, що якби їздив, вона б про це знала. Також вказувала, що зі слів сина знає, що позивач сина йому не дає, а він по мірі своїх можливостей матеріально допомагає сину.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов'язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні належними доказами підтверджено, що відповідач протягом п'яти років не проявляв до дитини батьківської турботи та любові, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, в тому числі і не забезпечував необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, а також не спілкувався з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, не створював умов для отримання нею освіти, не сплачував аліменти, які відповідно до рішення суду на під підставі виконавчого листа № 2-722 від 15.09.2010 стягуються з відповідача на утримання сина. Заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання сина становить 20217 грн. 33 коп. (а.с.8, 71-73).

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача про те, що він не має можливості виявляти увагу та турботу, займатись вихованням сина та спілкуватись з ним, бо позивач чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, оскільки ОСОБА_2 не користувався своїм правом звернення до органів опіки і піклування, служби у справах дітей або до суду в разі коли б позивач перешкоджала йому у спілкуванні з сином і при цьому не наводить поважних причин не звернення до даних органів. Зауваження відповідача, що він є публічною людиною та не бажав вчиняти скандали, дають підстави вважати, що особисту репутацію ОСОБА_2 ставив понад свої батьківські обов'язки та можливість спілкуватись та виховувати сина.

За таких обставин, суд вважає, що в судовому засіданні не добуто доказів, що позивач перешкоджала відповідачу у спілкуванні з дитиною, а також доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини з поважних причин.

А тому, аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи пояснення та думку малолітнього сина сторін ОСОБА_5, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо свого малолітнього сина ОСОБА_5, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 150 ч. 2, 164 ч. 1 п. 2, 165 СК України, ст. ст. 10, 57-60, 212-214 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області.

Суддя: Т.Ю. Лисенко