Провадження №2/761/8381/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 листопада 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Нечипорук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки дійсним, суд

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати дійсним іпотечний договір від 14.06.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання відповідачем договору позики від 14.06.2014 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.06.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідача 1 000 000 грн., а відповідач зобов'язався повернути їх в строк до 14.06.2015 року. 14.10.2014 року між тими ж сторонами було укладено іпотечний договір, предметом якого є двокімнатна квартира, загальною площею 50,90 кв.м., в тому числі житловою площею 29,10 кв.м., під номером АДРЕСА_1. Вказаний договір не було посвідчено нотаріально через відмову відповідача надати договору нотаріальну форму.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

14.06.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідача 1 000 000 грн., а відповідач зобов'язався повернути їх в строк до 14.06.2015 року (а.с. 5).

Також, 14.10.2014 року між тими ж сторонами було укладено іпотечний договір, предметом якого є двокімнатна квартира, загальною площею 50,90 кв.м., в тому числі житловою площею 29,10 кв.м., під номером АДРЕСА_1 (а.с 6-13).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України за договором позики передбачено повернення боргу (позики) частинами (в розстрочку). В цьому випадку, якщо позичальник порушить строк повернення наступної частини позики, то це дає право позикодавцю вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася і належних йому відсотків.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ч. 1 ст. 572 ЦК України).

За ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ч. 1 ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню.

Так, позивач зазначає, що вказаний іпотечний договір не посвідчено нотаріально через ухилення відповідача від такого посвідчення, а відтак просить визнати останній дійсним.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; посилання на видачу заставної або її відсутність.

Відповідно до ч.1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

За п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.

Згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України дійсним в судовому порядку можна визнавати тільки нікчемний правочин, а нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному засвідченню, то виходить, що визнавати дійсними в судовому порядку можна тільки ті правочини, які підлягають нотаріальному засвідченню в силу закону; перш ніж визнавати правочин дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному засвідченню.

У відповідності до зазначеної статті суд може визнати дійсним лише той договір, який за законом підлягав нотаріальному засвідченню, але сторони уклали його без додержання цієї форми й одна зі сторін виконала його повністю або частково, а друга ухиляється від нотаріального оформлення укладеного договору.

Так, іпотечний договір підлягає нотаріальному засвідченню, договір є укладеним, оскільки містить всі істотні умови, визначені ст. 18 Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим, позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження ухилення відповідача від нотаріального оформлення договору іпотеки.

Посилаючись у позові на акт від 20.09.2015 року, згідно якого ОСОБА_2 відмовляється від нотаріального посвідчення договору, позивач відповідний документ до суду не надає. Крім того, акт від 15.09.2014 року не містить доказів відмови відповідача від нотаріального посвідчення договору іпотеки (а.с. 16).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до п. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на те, що позивачем при розгляді справи суду не надано належних та допустимих доказів на ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, що є необхідною умовою для визнання правочину дійсним, суд дійшов висновку що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1172 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки дійсним - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: