Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/7545/15-ц головуючий у 1 інстанції Кравченко Л.Ю.
провадження № 22-ц /778/6174/15 суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Семенчук О.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» про визнання кредитного договору укладеним без достатніх правових підстав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Кредитпромбанк» про визнання кредитного договору укладеним без достатніх правових підстав.

В обґрунтування позову зазначив, що між ним та відповідачем 03.08.2007 року було укладено кредитний договір №06/06/07 Нвк, за яким він отримав долари США. В порушення ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.2, 2.4 постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року, йому письмово не булі повідомлені повні умови надання кредиту.

Тому просить визнати кредитний договір №06/06/07 Нвк від 03.08.2007 року укладеним без достатньої правової підстави.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матерів справи, що 03.08.2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір №06/06/07 Нвк, за яким позивач отримав 36000 доларів США.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що сторони узгодили усі істотні умов договору та ст. 16 ЦК України не передбачено способу обраного позивачем способу захисту визнання договору укладеним без достатніх правових підстав.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно з вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Частиною 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», що діяла на час правовідносин визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей , між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, які передбачають можливість розірвання договору та застосування штрафних санкцій.

Таки ж положення містяться в п.2,2.4 Постанови НБУ №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року передбачено, що банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Пунктом 1.1 договору передбачена сума кредиту та строк на який його видається. Пунктом 2.1,2.4 передбачені мета видачі кредиту та відсоткова ставка. Пунктом 4.1.1. договору передбачені порядок та графік повернення кредиту з зазначенням розмірів платежів. Розділами 6,7 кредитного договору передбачені права сторін. Кредитний договір відповідає вимогам ст.ст. 203, 627, 628, 1054 ЦК України, Законам України «Про банки і банківську діяльність», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на час укладення сторонами оспорюваного договору, а також вимогам Конституції України і практики Європейського суду з прав людини, тому судова колегія вважає правильним висновок суду про те, що немає будь-яких законних підстав для визнання договору недійсним.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку проте, що при укладенні договору сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Ствердження в позові і апеляційній скарзі про те,що банком у порушення вимог ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів не було надано позивачу у письмовій формі до укладення договору інформації щодо наявних форм кредитування, типу відсоткової ставки, орієнтовної сукупної вартості кредиту,графіку платежів,переліку витрат,пов"язаних з одержанням кредиту,його обслуговуванням,витрат на страхування та інше, про невідповідність укладеного кредитного договору і вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, є неспроможними, оскільки позивачем не надано суду доказів того,що відсутність будь-якої частки інформації вплинула на його усвідомлення і обізнаність щодо змісту укладеного договору, а ствердження про таку необізнаність спростовуються здобутими доказами- умовами кредитного договору, узгодженого сторонами до його підписання.

Крім того усі істотні умов договору викладені в кредитному договорі, з яким перед підписанням був ознайомлений ОСОБА_2, отже позивачу перед укладанням договору письмово були повідомлені повні умови надання кредиту .

Підписанням оспорюваного кредитного договору без будь яких застережень, отриманням коштів у кредит, виконанням умов договору позичальник підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма його умовами.

Передбаченим п.6 ст.11 Закону України „ Про захист прав споживачів правом протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, позичальник не скористався, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що свідчить про те, що він був згодний з умовами даного договору.

Статті 10,60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, частина перша якої передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

ОСОБА_2 не наведено переконливих доказів на підтвердження того, що спірний договір не відповідає вимогам ст. 6 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг .

Посилання позивача на відсутність правових підстав для укладання договору є хибною, бо за положеннями ст. 6, 627,628 ЦК України підставою укладання договору є вільне волевиявлення сторін.

Таким чином, правильно встановивши фактичні обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того відсутність інформації до укладання договору несе наслідки у вигляді відповідальності, встановленої статтями 15 і 23 цього Закону, які передбачають можливість розірвання договору та застосування штрафних санкцій.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив з того, що обраний спосіб позивачем спосіб захисту не відповідає способам захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Між тим, за положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 31, 119, 215 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.

Таким чином, у разі порушення цивільного права відповідно до ст.ст. 3, 11, 31 ЦПК України особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.4 ЦПК є обов'язком суду.

Обраний на власний розсуд спосіб захисту про визнання кредитного договору укладеним без достатніх правових підставОСОБА_2 ст. 16 ЦК України не містять належно визначеного та ефективного способу захисту права в розумінні ст.16 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом норм діючого законодавства є хибними і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи,що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені, застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 жовтня 2015 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: