Ухвала

іменем україни

26 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ВисоцькоїВ.С., Кафідової О.В., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - четверта Одеська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суд з позовом, посилаючись на те, що після смерті її матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилася спадщина у вигляді будинку АДРЕСА_1, загальною площею 28,3 м кв. Вказаний будинок був перебудований за життя спадкодавця, без відповідних документів, тому свідоцтво про право на спадщину позивач не отримала, її позов про визнання права власності на спірний будинок задоволено не було. На день смерті ОСОБА_6, спадкоємцями за законом були її рідні діти, а саме ОСОБА_12., ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 Позивач фактично прийняла спадщину, так як на момент смерті спадкодавиці була зареєстрована та постійно проживала з нею. У 2013 році позивачу стало відомо, що на будинок матері претендує відповідач ОСОБА_10 з тих підстав, що її батько ОСОБА_9 (брат позивача) отримав в 1984 році свідоцтво про право на спадщину у вигляді грошового вкладу на ощадній книжці. ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а 03 грудня 2012 року його донька ОСОБА_5 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але 13 січня 2014 року державний нотаріус Бойченко О.Є. виніс постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії. При цьому зазначив, що до складу спадкового майна входить спірний житловий будинок. У зв'язку з чим просила позов задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 липня 2015 року, позов задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 14 березня 1984 року на ім'я ОСОБА_9 на право отримання грошового вкладу ощадкаси №5323022 м. Одеси на рахунку НОМЕР_2 із зарахованими відсотками, відповідно до ощадної книжки, виданої від 15 січня 1973 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та просить ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що після смерті матері позивача ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилася спадщина у вигляді будинку будинку АДРЕСА_1, загальною площею 28,3 м кв. За домовленістю між дітьми спадкодавця, зазначений будинок залишився позивачу, остання проживала з тяжко хворою матір'ю та доглядала за нею.

Згодом ОСОБА_4 стало відомо, що у 1984 році ОСОБА_9 (син ОСОБА_6) отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті матері у вигляді грошового вкладу на ощадній книжці.

Позивачка зазначає, що 14 березня 1984 року її брат ОСОБА_9 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у вигляді грошового вкладу в сумі 259 руб 96 коп., вказавши, що інших спадкоємців, передбачених законом не має.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином досліджених доказів, вірно застосував до спірних правовідносин норми ЦК УРСР (в редакції 1963 року) та обґрунтовано виходив з того, що позивач фактично вступила в управління спадковим майном, отже прийняла спадщину, про отримання ОСОБА_9 свідоцтва про право на спадщину у вигляді грошового вкладу дізналася в 2012 році під час розгляду цивільної справи про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання права користування земельною ділянкою.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права. Посилання апеляційним судом на норми ст. 1301 ЦК України не має юридичного значення та не впливає на законність рішення, оскільки судом першої інстанції вірно застосовані до спірних відносин норми статей 548-549 ЦК УРСР, а апеляційним судом вказане рішення, за виключенням посилання першої інстанції про порушення прав інших спадкоємців, які не є сторонами спору, залишено без змін.

Враховуючи викладене, судові рішення про задоволення позовних вимог є законними і обґрунтованими.

Керуючись статтями 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська