Солом'янський районний суд м. києва
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі судді Кицюк В.С.,
за участю секретаря Дрозд А.М.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути в рівних частинах з обох відповідачів суму недоплаченого страховою компанією матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля позивачу у справі, завданого його пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), обґрунтовуючи свої вимоги з урахуванням пояснень свого представника в судовому засіданні наступним.
01.03.2014 в м. Києві мала місце ДТП, внаслідок якої згідно постанови суду ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, допустив зіткнення із автомобілем позивача «Рено», д.н.з. НОМЕР_2. Так, позивач стверджує, що власник автомобіля НОМЕР_1, надав в розпорядження ОСОБА_4 свій транспортний засіб без достатньої правової підстави, а саме, наполягає на тому, що останній керував автомобілем без водійського посвідчення, тому ОСОБА_3 в рівних частинах повинна відповідати разом із ним за заподіяну ним шкоду. В судовому зсіданні представник позивача змінив підстави позову в цій частині і зауважив, що можливо автомобіль НОМЕР_1, було викрадено у ОСОБА_3, для чого суду необхідно зробити запити до правоохоронних органів, щоб це перевірити, і тоді представник позивача змінить свої вимоги і буде просити стягнути всю суму відшкодування із ОСОБА_4
Судом в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України неодноразово роз`яснювалися представнику позивача як загальні обов`язки сторін, передбачені ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, доводити обставини, на які вони посилаються, так і загальні підстави відповідальності, зокрема, передбачені ст.1194 ЦК України, проте представник позивача залишився на своїй позиції і вважав, що має достатні підстави припускати, що автомобілем НОМЕР_1, водій ОСОБА_4 керував без достатньої правової підстави.
Будь-яких доказів на підтвердження цього суду не надав.
Також представник позивача в судовому засіданні не обґрунтував за викладених ним обставин, підстави цивільно-правової відповідальності ОСОБА_4, а також саме стягнення у рівних частинах з обох відповідачів.
Неодноразові перенесення розгляду справи, не сприяли уточненню і належному обґрунтуванню своєї правової позиції у справі.
Щодо самої суми стягнення, то позивач посилається на наявний в справі звіт про визначення вартості матеріального збитку від 14.07.2014 року, згідно якого вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_2, складає 101 736,06 грн.
Вираховуючи суму страхового відшкодування, сплаченого страховою компанією в розмірі 49 500,00 грн., в межах ліміту страхового відшкодування (50 000,00 грн.) та мінус сума франшизи в розмірі 500,00 грн., залишає суму в розмірі 52 236,06 грн., і шляхом ділення її на 2 просить стягнути по 26 118,03 грн. з обох відповідачів в порядку ст.1184 ЦК України, вирішити питання про судові витрати (а.с.1-4)
Відповідачі в судове засідання жодного разу не з`явилися, належним чином кожного разу повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.28, 36, 38, 44, 47, 68, 76, 93, 94, 100, 102, 111, 112)
Третя особа також свого представника в суд не направила, будь-яких заяв чи клопотань не подавала. За умови її належного повідомлення про дату розгляду справи, суд вважав за можливе проводити його за відсутності страхової компанії (а.с.101, 110)
Зважаючи на те, що відповідачі будучи належним чином повідомлені про розгляд даної справи більше аніж 2 рази в судове засідання не з`явилися, а представник позивача в судовому засіданні 08.09.2015 заявив клопотання про проведення заочного розгляду справи, суд на місці ухвалив розглядати справу згідно положень ст. ст.224-226 ЦПК України.
Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Так, позивачем заявлено, а представником позивача підтверджено в судовому засіданні вимога про стягнення з обох відповідачів по 26 118,03 грн., відтак суд розглядає справу виключно в межах зазначених сум щодо кожного із відповідачів, оскільки навіть після роз`яснення судом положень ст.1194 ЦК України в судовому засіданні, про що мова йшла вище, представник позивача залишився на своїй позиції.
Так, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 4 вказує, зокрема, на те, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Судовим розглядом встановлено, що згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 20.03.2014 року 01.03.2013 о 05.00 годині ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Трутенка, 22 в м. Києві порушив Правила дорожнього руху України та допустив зіткнення із автомобілем «Рено», д.н.з. НОМЕР_2, та був притягнутий до адміністративної відповідальності (а.с.5)
Суд акцентує увагу позивача на тому, що будь-яких відомостей про те, що автомобілем НОМЕР_1, ОСОБА_4 керував без достатньої правової підстави, або що даний автомобіль було викрадено у ОСОБА_3, яка згідно відповіді Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України від 17.08.2015 №16/5-4177 є його власником, ні дана постанова суду, ні будь-як інші, представлені позивачем та його представником документи у справі, не містять (а.с.91)
Копію ж пояснень ОСОБА_4, яку надав позивач, і які сам ОСОБА_4, нібито надавав Управлінню ДАІ ГУ МВС України в м. Києві суд оцінює критично, тому що обставини, викладені в них не підтверджені належними та допустимим доказами у справі і особа, яка їх надавала не попереджалася про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень. Як наголошував суд вище, під час розгляду відповідного адміністративного матеріалу в суді, ОСОБА_4 навпаки визнав свою вину (а.с.5, 13)
Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку вих. №С14-363 від 14.07.2014 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_2, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 складає 101 736,06 грн. (а.с.6-10, 21)
Позивач стверджує, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Мазда», д.н.з. НОМЕР_3, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» (далі ПрАТ «УТСК») (а.с.20)
На підставі ст. 22, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
ПрАТ «УТСК» виплатила позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 49 500 грн, що самим позивачем не оспорюється, при ліміті відповідальності 50 000,00 грн. та франшизі 500,00 грн.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, в разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, з метою захисту інтересів потерпілої внаслідок ДТП сторони на страхувальника покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Це узгоджується і з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду, викладеними в п. 3 постанові № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».
Таким чином, є такими що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства вимоги про стягнення лише з ОСОБА_4 суми, яке не охоплюється розміром виплаченого страховою компанією страхового відшкодування.
В той же час, як суд наголошував, представник позивача наполягав на стягненні з ОСОБА_4 лише 26 118,03 грн. заподіяної матеріальної шкоди.
При цьому, позивачем також не заявлено про стягнення з ОСОБА_4 суми франшизи.
Згідно зі ст. ст. 12, 31, 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, та не відшкодовується шкода, пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу. Саме ці втрати підлягають відшкодуванню за рахунок особи, винної у заподіянні шкоди.
Таким чином, з урахуванням вимог цивільного законодавства відшкодуванню за рахунок винної особи підлягає сума франшизи і ті витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, які перевищують ліміт відповідальності страхової компанії.
Підстав же для стягнення аналогічної суми із ОСОБА_3 під час розгляду справи представником позивача не доведено.
Таким чином, з ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 26 118,03 грн., як зазначено в позовній заяві. Решта сума матеріального збитку також може бути стягнути з ОСОБА_4, а також сума франшизи в розмірі 500,00 грн., в разі заявлення таких вимог в подальшому.
Щодо стягнення суми судових витрат, а саме судового збору та витрат на оплату послуг адвоката, то вони присуджуються відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно договору №033/77 про надання юридичної допомоги від 17.06.2014 та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 09.04.2015 за адвокатські послуги ОСОБА_1 позивач сплатив 5700,00 грн. (а.с.50)
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 61, 88, 158, 207, 209, 212-214, 224 - 226 ЦПК України, ст. ст. 22, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_4, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, суму спричиненого матеріального збитку в розмірі 26 118 (двадцять шість тисяч сто вісімнадцять) грн. 03 коп.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_4, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, суму судових витрат в розмірі 5961 (п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят одну) грн. 18 коп.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.
Суддя: Кицюк В.С.