АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/806/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3533/15Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Акопян В.І., Гальонкіна С.А.

при секретарі Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" на заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 01 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" про визнання частково недійсним кредитного договору.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, просила, ухвалити рішення, яким визнати недійсним п.1.4 договору №Z04.178.73338 від 11 серпня 2014 року укладений між ПАТ "Ідея Банк" та позивачем.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка стверджувала, що положення оспорюваного пункту 1.4 кредитної угоди, яким встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості, суперечить ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 01 квітня 2015 року позов задоволений: визнано недійсним пункт 1.4 договору № Z04/178/73338 від 11 серпня 2014р., укладеного між ПАТ «Ідея банк» та ОСОБА_2 щодо встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,4600 % від початкової суми кредиту. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 08 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Ідея Банк» про перегляд заочного рішення цього ж суду від 01 квітня 2015 року.

ПАТ "Ідея Банк" в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції неправильно визначив правову природу комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а тому зробив хибний висновок про недійсність оспорюваного пункту кредитної угоди.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення та ухвалити нове по суті заявлених вимог у разі порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 11 серпня 2014 року між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № Z04.178.73338, згідно якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 86 255,00 грн. строком на 60 місяців зі сплатою 10 % річних від залишкової суми кредиту( а.с.3-5).

Пунктом 1.4 Договору встановлено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,4600 % від початкової суми кредиту. (а.с.3).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь.

З таким висновком суду колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №168 від 10 травня 2007 року банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Частиною четвертою ст.11 ЗУ „Про захист прав споживачів" передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту, зокрема, зазначається, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача ( у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов"язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ст. 2 ЗУ „Про банки і банківську діяльність" банківський кредит це будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до п.8 ст.47 ЗУ „Про банки і банківську діяльність" банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Аналіз положень п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, на які посилається позивач, у їх системному звязку з наведеними нормативними приписами не дає підстав вважати комісію за обслуговування кредитної заборгованості платою споживача на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У пункті 5.1 кредитного договору від 11 серпня 2014 року зазначено, що позичальник заявляє та гарантує, що Банк перед укладенням цього договору повідомив йому у належній формі у повному обсязі інформацію, передбачену ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ч.2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зазначена інформація йому відома і зрозуміла; позичальник ознайомлений з тарифами Банку і згоден з ними; умови договору позичальник вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам (а.с.4).

У кредитному договорі, укладеному між сторонами 11 серпня 2014 року, та графіку щомісячних платежів, який є невідємною частиною договору, встановлені процентні ставки послуг, які зафіксовані у грошовому виразі, у тому числі плата за обслуговування кредиту, а не формулою зі змінними величинами (а.с.3-5).

За положеннями ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та ч.6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно з п.6 ч.1 ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст.4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року (справа № 6-80цс12), від 25.09.2013 року (справа № 6-80ц13).

Оскільки у спірному договорі плата за обслуговування кредиту визначена не за формулою зі змінними величинами, а чітко фіксованою сумою, то така умова не суперечать як положенням ч.5 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця однакову суму.

Зважаючи на наведені мотиви і встановлені факти, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову,

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.2, ст.309 ч.1 п.4, ст.316, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" задовольнити.

Заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 01 квітня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" про визнання недійсним п.1.4. кредитного договору № Z04.178.73338 від 11 серпня 2014 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А.Лобов

Судді: С.А.Гальонкін

ОСОБА_3

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов