Справа № 419/1829/15-ц
Провадження № 2/419/469/2015
20 листопада 2015 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого - Іванової О.М.,
при секретарі Краснопольському С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Новоайдар цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості, -
Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернувся до Новоайдарського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості.
Відповідно до п.4.10. Кредитного договору за наявності прострочення виконання зобовязань позичальником за договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та/або матимуть місце) у т.ч. відшкодування витрат та збитків банку, повязаних з неналежним виконанням позичальником умов цього договору.
Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочи.
Відповідно до п. 5.2.4. Кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобовязань за цим договором банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобовязань позичальника за цим договором, у тому числі звернути стягнення на заставне майно за договором забезпечення у будь-якій спосіб та/або одержати відшкодування з майна позичальника, та/або відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договорів забезпечення.
У звязку з невиконанням зобовязань відповідачем ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів по кредитному договору налічується заборгованість у розмірі 221 872,34 грн., а саме: заборгованість за кредитом 127 826,35 грн., заборгованість по відсотках 20 422,26 грн., а також з урахуванням індекса інфляції та 3% річних, що станом на 01.10.2015 року становить 73 623,73 грн.
На підставі викладеного, позивач просить суд звернути стягнення на предмет застави, а саме на автомобіль марки HYUNDAI, модель ELANTRA, в рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_1 у розмірі 221 872,34 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3328,09 грн.
Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п 4.10. Кредитного договору за наявності прострочення виконання зобовязань позичальником за договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та/або матимуть місце) у т.ч. відшкодування витрат та збитків банку, повязаних з неналежним виконанням позичальником умов цього договору.
Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочи.
Відповідно до п. 5.2.4. Кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобовязань за цим договором банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобовязань позичальника за цим договором, у тому числі звернути стягнення на заставне майно за договором забезпечення у будь-якій спосіб та/або одержати відшкодування з майна позичальника, та/або відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договорів забезпечення.
У звязку з невиконанням зобовязань відповідачем ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів по кредитному договору налічується заборгованість у розмірі 221 872,34 грн., а саме: заборгованість за кредитом 127 826,35 грн., заборгованість по відсотках 20 422,26 грн., а також з урахуванням індекса інфляції та 3% річних, що станом на 01.10.2015 року становить 73 623,73 грн.
Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) первісним кредитором здійснено зміну заставодержателя з ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», на підставі чого позивач набув права заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що є забезпеченням виконання зобовязань, а саме: автомобіль марки HYUNDAI, модель ELANTRA, тип легковий седан, 2012 року випуску, колір коричневий, реєстраційний номер ВВ8292СН, що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 074734, виданого ВРЕВ м. Луганськ 22.08.2012 року (а.с.22).
Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.
Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.
Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про заставу», за рахунок заставного майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
Відповідно до абз. 1,2 ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та забезпечення реєстрації обтяжень», зі змінами та доповненнями, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.
Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобовязаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за заявою позивача ОСОБА_4 підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було зареєстровано звернення стягнення відносно предмету застави (а.с.23).
Відповідно до абз. 2 п. 4 ст. 25 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та забезпечення реєстрації обтяжень», спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього закону. В свою чергу, п. 1 ст. 26 передбачає, передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувала в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобовязання в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки.
У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином, згідно умовам договору.
Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до 610 ЦК України, порушенням зобовязань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання.
Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій борг, а кредитор прийняти виконання особисто.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений термін (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін.
Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 прийняв на себе зобов'язання повернути у вказаний в договорі кредиту термін суму, що складається з суми боргу і відсотків за користування сумою кредиту, проте вказані зобов'язання були не виконані, тому була нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту і пеня за порушення строків сплати процентів. Відповідач вказані зобовязання не виконав.
Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейському суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентний судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.
Відповідно до абз. 5 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (ст.. 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. Разом з тим, предявлення позву до суду за наявності такого договору не дає підстав для повернення заяви чи відмови у відкритті провадження у праві (ст. ст. 121, 122 ЦПК України), за винятком передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, обовязку суду залишити заяву без розгляду, якщо від відповідача надійшло до початку зясування обставин у справі заперечення проти вирішення спору в суді. Враховуючи вищенаведене, не зважаючи на третейську угоду (п. 8 Кредитного договору), позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» не зобовязаний звертатися до третейського суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням №2107 від 05.10.2015 року про сплату судового збору в сумі 3328, 09 гривень.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, наведені позивачем в обґрунтовування позовних вимог знайшли своє підтвердження, у зв'язку з чим, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 589, 590, 610, 611, 625, 629, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ЗУ «Про заставу», ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості - задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Головуючий: О.М. Іванова