АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2980/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 25 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Гарантія» про захист прав споживачів шляхом відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у сумі 32886,00 грн., мотивуючи про те, що, перебуваючи на відпочинку за кордоном, він зазнав травми, а відповідач, з яким було укладено договір добровільного страхування подорожуючих за кордон, належним чином не виконав умови цього договору, не забезпечив якісного надання відповідної допомоги позивачу, чим останньому завдано моральну шкоду про стягнення якої заявлено вимоги у цій справі.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.10.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вказує на те, що висновки суду про договірний характер правовідносин між сторонами у справі, які виникли на підставі договору страхування, є помилковими, адже позивач доводить про неналежне виконання відповідачем своїх обовязків по наданню послуг страхування, оскільки з вини відповідача позивачу не було надано належну медичну допомогу, що встановлено у справі №711/9964/14, а не про відшкодування договірних страхових виплат. Лікар, який безпосередньо надавав позивачу медичну допомогу, діяв на підставі угоди з асистанською компанією «Смайл Асистанс», яка діяла за дорученням відповідача, який і відповідає за якість наданих послуг. Подальше лікування отриманих травм позивач здійснював сам, що, на його думку, свідчить про неналежну якість початково наданих йому медичних послуг.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки спірні правовідносини між сторонами регламентуються договором страхування, який, як і інші норми законодавства, не передбачає такого виду відповідальності страховика (відповідача) як відшкодування моральної шкоди страхувальнику.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що між ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія», як страховиком, та ОСОБА_6, як страхувальником, укладено договір добровільного страхування подорожуючих за кордон №МВ-ПК-0041007, термін дії страхового захисту 5 днів (одноразовий виїзд), строк дії договору з 17.12.2013 по 17.01.2014, програма страхування В-Стандарт (п.1.10.2 договору), - ліміт страхового відшкодування матеріальних витрат 1000,00 грн. (згідно страхового сертифікату на а.с. 8).

Умовами (частина II) договору страхування передбачено, що асистанська компанія діє від імені та за дорученням страховика (в даному випадку ПрАТ «СТ «Гарантія») по організації необхідної допомоги застрахованим особам (в даному випадку ОСОБА_6В.) та координує їх дії при настанні надзвичайної події та страхового випадку. Також передбачено, що інтереси застрахованої особи під час перебування за кордоном за дорученням СТ «Гарантія» захищає асистанська компанія «Смайл Асистанс». Негайне повідомлення в асистанську компанію перед зверненням до лікаря є обовязковою умовою для надання застрахованій особі гарантування оплати або відшкодування витрат в разі раптового захворювання або нещасного випадку.

Договором передбачено обовязки страховика: ознайомити страхувальника з умовами та Правилами страхування; протягом 2-х робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату у передбачений договором страхування строк та у встановленому порядку (п.п.1.8.1-1.8.1.4 договору). Статтею 1.8.2 договору визначено права страхувальника.

Крім того, договором страхування передбачені права та обовязки страхувальника (п. 1.8.3-1.8.4).

Відповідно до п.2.3 договору, витрати які відшкодовує страховик визначаються згідно програми страхування (п.1.10 ч. II договору) обраної страхувальником та зазначеної в ч. І договору. Пунктом 2.4 договору визначені витрати, які не відшкодовуються страховиком, в т.ч. витрати, які не передбачені договором страхування.

Також договором передбачені послуги відповідно до програм страхування і ліміт відповідальності.

При цьому, як вірно вказано судом першої інстанції, договором добровільного страхування, укладеним між сторонами у справі, не передбачено відшкодування моральної шкоди застрахованій особі.

Далі, позивач 19.12.2013 отримав травму під час санкціонованого спуску по гірськолижній трасі на курорті «Штребське плесо» у Словаччині, звернувся до медзакладу «Nemocnica Poprad», де було проведено медичний огляд ОСОБА_6 лікарем ОСОБА_7 у ході якого здійснено рентгенівського дослідження, накладено повязки та виписано рахунки на оплату наданих послуг.

Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.12.2014 у справі №711/9964/14ц визнано неналежним виконання ПрАТ «СТ «Гарантія» умов договору добровільного страхування подорожуючих за кордон №М-ПК-0041007 та стягнуто з ПрАТ на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 929,44 грн.

Зазначені обставини ніким не оспорюються.

У даній справі позивач доводить про те, що внаслідок неналежної якості наданої йому медичної допомоги, що згідно договору страхування входить до обовязків відповідача, він зазнав моральної шкоди, яку має відшкодувати відповідач, як особа, яка страхує майнові інтереси страхувальника, повязані із життям, здоровям, працездатністю та непередбаченими медичними і додатковими витратами застрахованої особи під час подорожі.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами у справі ґрунтуються на відповідному договорі страхування та, крім нього, регулюються ЗУ «Про страхування» та нормами глави 67 ЦК України.

Згідно положень п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Таким чином правовідносини між сторонами у справі мають зобовязальний характер.

Далі відповідно до ст.1 ЗУ «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом позову є вимога про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неналежного виконання страховиком своїх зобовязань по страховому договору.

Главою 51 ЦК України врегульовано правові наслідки та відповідальність за порушення зобовязання.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У даному випадку факт неналежного виконання страховиком (відповідачем) своїх договірних зобовязань встановлено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.12.2014 у справі №711/9964/14ц.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже у разі наявності між сторонами правовідносин, регламентованих договором (зобовязальних правовідносин), що має місце у даній справі, відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди у разі порушення стороною договору своїх обовязків виникає лише у випадках, коли такий її вид визначено самим договором чи нормами законодавства.

У даному випадку ні договором страхування, ні відповідними нормами ЗУ «Про страхування» чи ЦК України відповідальності страховика у вигляді відшкодування моральної шкоди у разі порушення своїх договірних зобовязань не передбачено, отже правові підстави для задоволення відповідних позовних вимог відсутні.

При цьому положення ст. 1167 ЦК України у даному випадку застосовані бути не можуть, оскільки вказана правова норма регламентує підстави відповідальності за завдану моральну шкоду у разі відсутності між сторонами договірних відноси, так як слід розрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (ст. 623 ЦК України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК України).

Також не можна застосовувати положення п.5 ч.1 ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно якого споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування, зокрема, моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно преамбули цього ж закону він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Ураховуючи, що окремі види правовідносин з участю споживачів регулюються й спеціальними законами України (наприклад, страхування, перевезення, фінансові послуги, житлово-комунальні послуги тощо), ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовується в частині, не врегульованій спеціальним законом. З урахуванням того, що діяльність страховика підпадає під визначення послуги і виконавця, що містяться в ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», то у разі, якщо договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої фізичної особи, такі правовідносини регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів» в частині, не врегульованій спеціальним законом.

Цей висновок стосується й договорів майнового страхування, де страхувальниками є фізичні особи, а відносини спрямовані на захист особистих майнових інтересів страхувальника або іншої особи, що визначена у договорі, шляхом задоволення майнової потреби страхувальника, яка виникає або може виникнути після настання певних подій.

Далі ст. 16 ЗУ «Про страхування» передбачено, що у договорі страхування вказуються права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Отже спеціальним нормативно-правовим актом, яким є ЗУ «Про страхування», визначено, що сторони договору страхування самостійно регламентують відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, у тому числі шляхом встановлення відповідальності за завдану моральну шкоду.

Таким чином загальні правові норми ЗУ «Про захист прав споживачів», якими передбачено можливість відшкодування моральної шкоди, завданої споживачу, у даному випадку застосовані бути не можуть, оскільки спеціальним нормативно-правовим актом у сфері страхування по іншому регламентовано це питання, а саме віднесено його врегулювання до компетенції сторін у правовідносинах страхування при укладенні відповідного договору.

Колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про позадоговірний характер правовідносин між сторонами з посиланням на відсутність спору щодо страхових виплат, оскільки договором страхування врегульовано не лише підстави та порядок здійснення страхових виплат, а й відповідальність сторін за порушення його умов, вимоги щодо якості послуг, які надаються, та інші аспекти відносин страховика та застрахованої особи.

При цьому апелянт допускає взаємовиключні судження щодо позадоговірного характеру правовідносин між сторонами з одночасним посиланням на обовязок відповідача забезпечити якість наданих послуг, який виникає з договору.

Факт неналежної якості наданих позивачу послуг, який встановлено рішенням суду у іншій справі, на що посилається апелянт, не дає правових підстав для застосування у зобовязальних правовідносинах, які мають місце між сторонами, виду відповідальності, який не передбачено ані договором, на підставі якого виникли ці відносини, ані нормативно-правовим актом, який їх регламентує (відшкодування моральної шкоди).

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Отже рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29.10.2015 належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Гарантія» про захист прав споживачів шляхом відшкодування моральної шкоди, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :