РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/8880/15-ц

Провадження № 2/643/3517/15

25.11.2015 МОСКОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА

У складі:

головуючого-судді Омельченко Н.І.

при секретарі Коршак В.О.

адвоката ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Турбоатом», 3-я особа генеральний директор ОСОБА_3- про визнання наказу незаконним , поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

29.05.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Турбоатом» про поновлення на роботі та скасування наказу про звільнення.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що у відповідача вона працювала з 1979 року, а саме з 15.05.1979 року на посаді техніка-технолога у відділі головного конструктора товарів народного вжитку. В період з 16.08.1985 року по 03.08.1989 року вона працювала в заводському дитячому комбінаті № 206 доглядальницею, помічником вихователя.

03.08.1989 року її було переведено до управління матеріально-технічного постачання (УМПТ) на посаду старшого товарознавця. З 01.12.1993 року була переведена на посаду економіста другої категорії, а з 01.03.2000 року на посаду економіста першої категорії. З 01.12.2008 року вона працювала провідним економістом. 01.01.2015 року її було переведено на посаду провідного інженера управління матеріально-технічного постачання.

У звязку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України вона була звільнена 30.04.2015 року.

З наказом про звільнення вона не згодна, у звязку з тим, що відповідачем було порушено вимоги чинного законодавства, а саме ст.. 42 КЗпП України, так як її безперервний стаж роботи у відповідача складає майже тридцять шість років, що значно перевищує стаж роботи інших працівників відділу. Зі своїми обовязками вона справлялась успішно, дисциплінарних стягнень не мала.

У звязку з вищенаведеним відповідач мав надати їй переважне право на залишенні на роботі, однак відповідач не застосував ст.. 42 КЗпП України та незаконно звільнив її з роботи.

Профспілковий комітет відділу (цеховий комітет УМТС) надав свою згоду адміністрації підприємства на її звільнення з роботи за відсутності позивача, хоча остання надала заяву із проханням перенести засідання цехкому у звязку із станом здоровя./а. с. 1-2/

12.10.2015 року позивач надала уточнену позовну заяву, в обґрунтування уточнень якої зазначила, що вона не надавала ПАТ «Турбоатом» згоди на її переведення з посади економіста першої категорії на посаду провідного інженера управління матеріально-технічного забезпечення. 22.01.2015 року керівництво ПАТ «Турбоатом» змусило позивача написати заяву з проханням про її переведення на посаду провідного інженера управління матеріально-технічного забезпечення з метою приховання незаконності вищевказаного переведення.

Що стосується правового обґрунтування незаконності звільнення позивачки, то їй в усній формі керівництво ПАТ «Турбоатом» мотивувало правомірність звільнення позивачки як такої, що була нещодавно призначена на посаду провідного інженера в управлінні матеріально-технічного забезпечення. Однак, загальний безперервний стаж роботи позивача на підприємстві складає 36 років, що керівництвом не було враховано в порушення ст.. 42 КЗпП України та п. 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів»./а. с. 44-48/

25.11.2015 року позивач уточнила позовні вимоги, в частині розрахунку та стягненні з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що дорівнює 25 957,08 грн., а також спричиненої моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн./а. с. 74-75/

В судове засідання позивач та її представник зявились, позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримали в повному обсязі, відповідно до вимог викладених в позовній заяві з урахуванням уточнень.

Представник відповідача ПАТ «Турбоатом» в судове засідання зявився, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, в обґрунтування заперечень посилалась на те, що 02.02.2015 року позивачка була ознайомлена з наказом № 46-к від 29.01.2015 року про її звільнення з 07.04.2015 року. Так, як на підприємстві відсутня робота за фахом позивача, відділом кадрів позивачу було запропоновані вакантні посади, а саме посада чергового господарської дільниці №2 управління соціальної політики (УСП), прибиральника службових приміщень УСП та гардеробника цеху 60, ознайомившись з умовами праці, позивач відмовилась від працевлаштування.

03.04.2015 року адміністрація підприємства звернулась до цехового комітету профспілки УМЗТ з поданням № 24-215 про надання згоди на звільнення позивача, у звязку з тим, що на підприємстві відсутні вакансії для подальшого працевлаштування. Відповідно до виписки з протоколу № 28 від 30.04.2015 року засіданням цехового комітету профспілки УМТЗ було надано згоду адміністрації підприємства на звільнення відповідача по ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Що стосується посилань позивача про неправомірність переведення ОСОБА_2 з посади провідного економіста УМТП на посаду провідного інженера УМТП, то вони необґрунтовані оскільки ОСОБА_2 особисто була повідомлена про переведення на посаду провідного інженера УМТП. Більш того позивач була призначена на посаду провідного інженера УМТП в межах одного підприємства, одного структурного підрозділу та у межах спеціальності і кваліфікації, то фактично можна вважати, що ОСОБА_2 була не переведена, а переміщена на іншу посаду, на що згода працівника не потрібна, а й те що трудовий договір не розривався.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди вважає незаконними і необґрунтованими, оскільки позивач не надала належних доказів в обґрунтування своїх посилань.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надавши суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_2 вважає надуманими та необґрунтованими, а доводи позивача такими, що не відповідають дійсності./а. с. 73/

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача ПАТ «Турбоатом», дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що позивач з 15.05.1979 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Турбоатом», займаючи при цьому посади техніка-технолога відділу головного конструктора товарів народного вжитку, доглядальницею помічником вихователя, старшим товарознавцем, економістом другої категорії та в подальшому економістом першої категорії, а в січні 2015 року переведена на посаду провідного інженера УМТП./а. с. 3-4/

Відповідно до наказу ОСОБА_4 директора ОСОБА_3 № 15 від 26.01.2015 року у звязку з реорганізацією підприємства та з метою оптимізації чисельності скоротити штатні одиниці в УМТП згідно Додатку 1./а. с. 19/

Відповідно до наказу ОСОБА_4 директора ОСОБА_3 № 46-к від 29.01.2015 року «Про впорядкування чисельності працівників УМТП» скоротити з УМТП з 07.04.2015 року 1 штатну одиницю провідного інженера УМТП; попередити про наступне вивільненні у звязку із скороченням штату ОСОБА_2./а. с. 20/

При цьому, ч. 3 статті 64 Господарського кодексу України законодавчо закріплено право власника або уповноваженого ним органу самостійно, на власний розсуд, визначати чисельність і штат працівників певної спеціальності та кваліфікації, а враховуючи, що суд не вправі вирішувати питання щодо доцільності скорочення чисельності або штату працівників, а даний факт встановлено судом, доводи позивача та його представника позивача про необґрунтованість та безпідставність видання наказу про проведення скорочення чисельності та штату працівників суд вважає необґрунтованими.

Окрім того, частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Наказом ПАТ «Турбоатом» №137 від 30.04.2015 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України./а. с. 54/

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пленум Верховного суду України у своїй постанові "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року за №6, зокрема у п. 19 (далі по тексту - Постанова), роз'яснив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Повідомленням від 02.02.2015 року позивача було попереджено про скорочення посаду, яку вона обіймає з 07.04.2015 року, а також було запропоновано переведення на вакантні одиниці за професіями: прибиральниця службових приміщень «УСП) з окладом 1860 грн. та гардеробник (цех 60) з окладом 1750 грн.

Позивач була ознайомлена із вказаним повідомленням про звільнення 02.02.2015 року, про що свідчить її особистий підпис та запис «не согласна»./а. с. 59/

Від пропозиції на іншу посаду позивач відмовилась, що підтверджується копією Акту про відмову від запропонованої посади чергового господарської дільниці №2 управління соціальної політики (УСП) від 04.02.2015 року /а. с. 56/ та копією повідомлення з особистим підписом ОСОБА_2 про відмову від запропонованих посад прибиральниці та гардеробника від 20.02.2015 року /а. с. 22/

Не заслуговують на увагу доводи позивача та його представника про те, що при звільненні не було враховано її переважне право на залишення на посаді, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та законі. За змістом ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Разом з тим, матеріали справи, свідчать про те, що ОСОБА_2 мала меншу продуктивність праці та менший стаж, що свідчить про те, що перевага в залишенні на роботі була дана іншим працівникам бюро.

Крім того, переважне право й перевага в залишенні на роботі діють за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь-яких інших. У тому ж разі, коли певну посаду займала одна особа й ця посада скорочується, зазначене переважне право чи перевага не можуть бути реалізовані.

Водночас, Пленум Верховного Суду України у п. 19 зазначеної Постанови роз'яснив, що судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Згідно із ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

У звязку з чим, твердження позивача про незаконність її звільнення спростовується наданими докази, що у відповідності до ч. 1 ст. 58 ЦПК України є належними докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування.

Що стосується твердження позивача про те, що її переведення з посади економіста першої категорії на посаду провідного інженера управління матеріально-технічного забезпечення було здійснено через погрозу звільнення, скрутне матеріальне становище та відсутність альтернативної роботи, не знайшло своє підтвердження в судовому засідання.

Відповідно до копії заяви від 22.01.2015 року ОСОБА_2 надала власноручно написану заяву про переведення її на посаду провідного інженера управління матеріально-технічного забезпечення, та яка була узгоджена начальником відділу УМТП та начальником відділу кадрів./а. с. 60/

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Натомість ані позивач, ані її представник не надав доказів того, що позивачку було змушено написати власноручно заяву про переведення її на іншу посаду, дії керівництва ПАТ «Турбоатом» з приводу винесення наказу про переведення ОСОБА_2 з посади економіста першої категорії на посаду провідного інженера управління матеріально-технічного забезпечення оскаржені позивачкою не були, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивачки в цій частині, а тому немає підстав вважати, що у позивача була відсутня правова підстава для виконання нею роботи на посаді провідного інженера управління матеріально-технічного забезпечення та в подальшому незаконному звільненні з цієї посади.

Що стосується тверджень позивача про надання профспілковим комітетом відділу (цеховий комітет УМТП) своєї згоди адміністрації підприємства на її звільнення за її відсутності, суд виходить з наступного.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до подання ОСОБА_4 директора по управлінню персоналом, режиму та правовій роботі ОСОБА_5 від 03.04.2015 року за № 24-215, останній звернувся до цехового комітету профспілки УМТП з проханням надати згоду на звільнення ОСОБА_2 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату з 07.04.205 року. /а. с. 23/

Згідно виписки з протоколу № 28 засідання цехового комітету профспілки УМТП від 30.04.2015 року в складі цехового комітету з пяти осіб було постановлено надати згоду на звільнення ОСОБА_2 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату з 07.04.205 року. /а. с. 24/

Згідно із статтями 10, 60 ЦПК України позивачка не надала доказів на те, що вона подавала заяву до цехового комітету профспілки УМТП про переніс засідання у звязку з її хворобою.

Крім того, відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванні при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, зокрема щодо неврахування відповідачем переважного права позивача на залишення на роботі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Оскільки в частині позовних вимог щодо поновлення на роботі та визнання незаконним і скасування наказу про звільнення судом відмовлено, суд вважає, що і у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, заподіяної в зв'язку із незаконним звільненням також слід відмовити.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 129 Конституції України, ст.ст. 40-43, 492, 235 КЗпП України, ст.ст. 1, 7, 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209,212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Турбоатом», 3-я особа генеральний директор ОСОБА_3- про визнання наказу незаконним , поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку та моральної шкоди відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок Держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляції в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Н.І. Омельченко