АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5701/15 Справа № 207/441/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Погребняк Т. Ю. Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Левцунову І.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Баглійської районної у м. Дніпродзержинську ради Дніпропетровської області, Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Оріон» про визнання права користування житловим приміщенням, -

встановила:

ОСОБА_5 звернулася з апеляційною скаргою на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року, де ставить питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована, в яку позивач вселилась у 2002 році /а.с. 13/.

ОСОБА_6, який був квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року/а.с.10/.

06 грудня 2012 року позивач та квартиронаймач квартири АДРЕСА_1 зареєстрували шлюб /а.с. 9/

Позивач зареєстрована за адресою АДРЕСА_2, але не проживає там з 01.06.2004 року, згідно довідки з місця проживання /а.с.12/.

Враховую встановлені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у позові, оскільки відсутні законні підстави користування позивачкою спірним житлом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 64, 65 ЖК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" (зі змінами, внесеними постановами Пленуму від 10 березня 1989 року N 2 та від 25 грудня 1992 року N 13), ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, що позивач має право користуватися зазначеною квартирою, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позову з наступних підстав.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" (зі змінами, внесеними постановами Пленуму від 10 березня 1989 року N 2 та від 25 грудня 1992 року N 13), при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати порядок, встановлений при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в цьому жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. ст. 64, 65 ЖК наймач та члени його сім'ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду.

Однак особа, яка вселилася до наймача як член його сім'ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вселилася до вказаної квартири в 2002 році, при цьому зберігала за собою право користування іншим жилим приміщенням, в якому проживала до 01.06.2004 року та зареєстрована по цей час /а.с. 12, 13/.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки позивач, враховуючи зазначені обставини, на цей час не набула права користування спірною квартирою.

Посилання апелянта на те, що її чоловік не встиг зареєструвати її в спірній квартирі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки у відповідності до ст. 10 ЦПК України позивач повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені нею обставини.

Проте будь-які докази, які б підтверджували намагання бувшого квартиронаймача зареєструвати позивача в спірній квартирі, суду не надано.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки і висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з моменту проголошення.

СУДДІ: