Справа № 683/2540/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючого-судді Цимбалюк О.В.

секретаря: Поважнюк О.Б.

прокурора Баклана Г.В.;

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2;

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинів справу за позовом Старокостянтинівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_3, з участю третьої особи без самостійних вимог реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, про визнання недійсним та скасування рішення сесії Старокостянтинівської міської ради, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки до комунальної власності та скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року Старокостянтинівський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області звернувся в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області,ОСОБА_3 і просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення сесії Старокостянтинівської міської ради №19 п.3 від 07 вересня 2004 року Про передачу земельних ділянок у власність в частині передачі безкоштовно у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 485 кв.м для ведення особистого селянського господарства, що розташована по вул. І. Гонти, 17 у м. Старокостянтинів;

- визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку серії ЯБ №107629, виданий на імя ОСОБА_3, та скасувати державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку;

- зобовязати ОСОБА_3повернути спірну земельну ділянку у комунальну власність територіальної громади м. Старокостянтинів.

В обґрунтування заявленого позову прокурор посилається на те, що рішенням сесії Старокостянтинівської районної ради №19 п.3 від 07 вересня 2004 року ОСОБА_3 передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 485 кв.м для ведення особистого селянського господарства, що розташована по вул. І. Гонти,17 у м. Старокостянтинів. На підставі цього рішення 24 травня 2006 року вона отримала Державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку серії ЯБ №107629 та зареєструвала своє право власності.

Вказує, що зазначене рішення прийнято органом місцевого самоврядування з порушенням вимог чинного на той час законодавства, а саме ст.88 Водного кодексу України та ст.60 Земельного кодексу України, які не передбачали встановлення прибережних захисних смуг за окремими проектами землеустрою, а врегульовували дане питання на законодавчому рівні. Спірна земельна ділянка розташована на березі річки Ікопоть у прибережній захисній 25-метровій

смузі, використовується відповідачкою для вирощування сільськогосподарської продукції, тоді як в цих межах заборонено передавати земельні ділянки у власність громадян та здійснювати будь-яку сільськогосподарську діяльність на них.

В судовому засіданні прокурор Баклан Г.В. підтримав позов у повному обсязі та просить його задоволити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник позивача Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечила, посилаючись на те, що оскаржуване рішення та Державний акт прийняті відповідно до вимог закону.

Відповідачка ОСОБА_3 в задоволенні позову просить відмовити визнавши, що межа спірної земельної ділянки знаходиться на відстані 3-4 метри від урізу води і використовується нею для городництва, зокрема для картоплі, на даний час вона розорана.

Третя особа - реєстраційна служба Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області подала до суду клопотання про розгляд справи у відсутності свого представника.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням 16 сесії Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №29 п.3 від 07 вересня 2004 року передано безкоштовно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 485 кв.м для ведення особистого селянського господарства, що розташована по вул. І.Гонти,17 у м. Старокостянтинів.

На підставі вищезазначеного рішення 24 травня 2006 року вона отримала Державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку серії ЯБ №107629 та зареєструвала своє право власності.

Спірна земельна ділянка передана ОСОБА_3 і використовується нею для ведення городництва.

Однак, ця земельна ділянка розташована у межах 25-метрової прибережної захисної смуги малої річки Ікопоть, де заборонено розорювати землю, займатись на ній городництвом та садівництвом.

У м. Старокостянтинів відсутній затверджений проект Генерального плану міста, який би встановлював інші межі прибережної захисної смуги річки Ікопоть.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме, актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства власниками і землекористувачами земельних ділянок непарної сторони вул. І.Гонти №29/04/05 від 09 грудня 2014 року, складеним старшим держінспектором з ОНПС Хмельницької області ОСОБА_1, а також показаннями свідка ОСОБА_4, який показав, що межа спірної земельна ділянка знаходиться за пару метрів від урізу води річки Ікопоть і використовується відповідачкою для городництва.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.ст.19, 20 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень.

За положеннями ч.1 ст.3 ВК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, усі води (водні обєкти) на території України становлять її водний фонд.

Частиною 2 ст.3 ВК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні обєкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЗК України та ст.4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними обєктами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм.

Згідно з положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною, зокрема для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів.

При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Розмір та межі прибережної захисної смуги межах населених пунктів встановлюються з урахуванням містобудівної документації.

Частиною 4 ст. 88 ВК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок , навколо водойм та на островах забороняється, зокрема, розорювання земель, а також садівництво та городництво (ч.1 та ч.2 ст.89 ВК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.83 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом (ч.3 ст.83 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Такі випадки визначені ст.59 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, яка передбачає можливість безоплатної передачі у власність громадян лише замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів). Щодо земельних ділянок прибережних захисних смуг, то вони можуть передаватись громадянам лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Згідно п.2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 р. № 434 у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних обєктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 Про затвердження порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, з урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, прибережні захисні смуги вздовж річок не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. При цьому, розміри і межі прибережних захисних смуг у населених пунктах встановлювались відповідно до існуючих на час встановлення конкретних умов забудови. При наданні у користування земельних ділянок навколо зазначених та інших водних обєктів повинні були враховуватись положення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а у разі відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних обєктів збереження водних обєктів повинно бути досягнуте шляхом урахування при розгляді матеріалів

про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 р. № 486 Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них з урахуванням конкретної ситуації.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-16цс14 від 21 травня 2014 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у межах 25-метрової прибережної захисної смуги малої річки Ікопоть й відсутність землевпорядної документації не змінювало правовий режим прибережної захисної смуги, тому орган місцевого самоврядування не мав права передавати її у власність ОСОБА_3 тим більше для ведення особистого селянського господарства.

З огляду на викладене, рішення сесії Старокостянтинівської міської ради №19 п.3 від 07 вересня 2004 року в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 485 кв.м, що розташована по вул. І. Гонти,17 у м. Старокостянтинів, прийнято з порушенням норм закону, а тому його слід визнати незаконним та скасувати, а Державний акт на право власності на земельну серії ЯБ №107629 від 24 травня 2006 року, який виданий ОСОБА_3 на підставі цього рішення, слід визнати недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Оскільки рішення органів місцевого самоврядування на підставі яких ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку площею 485м.к. скасовано, тобто підстава, на якій вона набула спірну земельну ділянку, відпала, тому вона зобовязана повернути цю земельну ділянку у власність територіальної громади м. Старокостянтинів.

Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст.88 ЦПК України, й оскільки при подачі позову прокурор звільнявся від сплати судового збору, тому судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках на користь держави.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Старокостянтинівського міжрайонного прокурора задоволити.

Визнати незаконним та скасувати рішення 19 сесії Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №19 п.3 від 07 вересня 2004 року в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 485 кв.м, що розташована по вул. І. Гонти,17 у м. Старокостянтинів Хмельницької області.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №107629 від 24 травня 20076 року, виданий на імя ОСОБА_3 та скасувати його державну реєстрацію.

Зобовязати ОСОБА_3 повернути земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 485 кв.м, що розташована по вул. І. Гонти,17 у м. Старокостянтинів у власність територіальної громади м. Старокостянтинів.

Стягнути зі Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області та ОСОБА_3 на користь держави по 121 грн. 80 коп. судового збору з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя