Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача державний нотаріус Дубровицької районної державної нотаріальної контори Рівненської області Таборовця Миколи Івановича про встановлення родинних відносин та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та відмови від спадщини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши, що він є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а вони, відповідно, його батьком та матір'ю.

Залишено без розгляду позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання недійсним виданого ОСОБА_6 дубліката втраченого свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 лютого 2008 року про право власності ОСОБА_2 на цілу частку майна померлого ОСОБА_7, яке складається із житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача державний нотаріус Дубровицької районної державної нотаріальної контори Рівненської області Таборовець М.І. про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання недійсною відмову ОСОБА_5 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 - відмовлено за пропуском строків позовної давності.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування - відмовлено за недоведеністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 121,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання недійсною відмову ОСОБА_5 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо строку позовної давності, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того коли саме він дізнався про порушення свого права.

Крім того, подана представником відповідача заява про застосування строку позовної давності не містить посилань на жодні конкретні докази, якими обґрунтовується дана обставина, крім дати видачі спірного свідоцтва, з якої закон не пов'язує початок перебігу позовної давності.

Зазначає, що право позивача, яке він захищє, виникло у 2015 році в день смерті його матері, а про саме спірне свідоцтво позивач довідався 02 квітня 2015 року у Колківській сільській раді, що засвідчив допитаний в судовому засіданні як свідок сільський голова.

Також, вказує, що заява про відмову від прийняття спадщини була вчинена не протягом строку для прийняття спадщини, вчинена з порушенням вимог ч.1 ст. 1273 ЦК України, ст. 37 ЗУ «Про нотаріат» та п. 207 чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не була засвідчена нотаріально і не подана особисто.

Доводить, що оскільки спірний житловий будинок був спільною сумісною власністю батьків сторін, то після смерті одного із учасників спільної сумісної власності подружжя не могло бути оформлене спірним свідоцтвом право власності у порядку спадкування за законом на цілу частку цього будинку лише за відповідачем ОСОБА_2, оскільки остання успадкувала від свого батька ? частку житлового будинку.

Просить рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання недійсною відмову ОСОБА_5 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій доводить про його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції проігноровано вимоги п.3 ч.1 ст. 215 ЦПК України, а саме не наведено мотивів, з яких суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про усунення від спадкування ОСОБА_1

Просить рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом.

В запереченні на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить її відхилити, а рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_8 підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ОСОБА_2 відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсною відмови ОСОБА_5 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області не погоджується виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу стало відомо про порушення свого права лише після смерті ОСОБА_5 02 квітня 2015 року, а саме після звернення до голови Колківської сільської ради у зв'язку із необхідністю отримання довідки про облік житлового будинку для подання заяви про прийняття спадщини.

На спростування даної обставини ОСОБА_2 не надала жодного доказу, а подана представником відповідача заява про застосування строку позовної давності не містить посилань на жодні конкретні докази, якими обґрунтовується дана обставина, крім дати видачі спірного свідоцтва, з якої закон не пов'язує початок перебігу позовної давності.

Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_9 побудовали будинок АДРЕСА_1 у 1970 році, згідно погосподарської книги №8, особовий рахунок НОМЕР_1.

Згідно з особовим рахунком НОМЕР_2 виписки №7 з погосподарської книги вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарства - "робітнича", головою зазначено ОСОБА_7 - робітник (а.с. 103-110).

Отже на підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР 1969 року, набутий під час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спірний будинок, що розташований по АДРЕСА_1 вважається спільною сумісною власністю, незалежно від реєстрації ОСОБА_7 в погосподарській книзі як головою сім'ї, на якого відкрито особовий рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, відкрилася спадщина на належне йому майно.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 були дружина ОСОБА_5 та діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Пунктом 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року в редакції діючій на момент видачі спірного свідоцтва про право на спадщину, передбачено, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Якщо у спільному майні подружжя правовстановлювальний документ на таке майно оформлений на того із подружжя, що є живим, нотаріус вимагає його (її) письмову згоду на виділ на ім'я померлого його частки в спільному майні.

З матеріалів спадкової справи №93, яка була заведена після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що ОСОБА_5 відмовилась від частки спадщини і від видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на користь дочки ОСОБА_2 (заява-відмова посвідчена 19 грудня 2007 року секретарем виконавчого комітету Колківської сільської ради Дубровицького району Рівненської області Таборовець Н.І. а.с. 73).

Право власності на цілу частку спірного майна зареєстровано 17 квітня 2008 року на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 лютого 2008 року №495 за ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК УРСР 1963 року та ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини.

При оформлені відповідачці права на спадщину нотаріусом було взято до уваги заяву ОСОБА_5 від 19 грудня 2007 року, який не врахував вищезазначених положень.

Крім того, право розпорядження часткою у майні, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя встановлене законом та не передбачає такого виду розпорядження, як відмова від частки на користь інших осіб під час оформлення спадщини на іншу частку у спільному майні.

Отже при оформленні спадщини нотаріус безпідставно прийняв заяву ОСОБА_5, у зв'язку з чим відповідачка без відповідних правових підстав оформила право власності на цілу частку спірного домоволодіння.

Враховуючи викладене, колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області приходить до висновку про те, що немає необхідності визнавати заяву ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини від 19 грудня 2007 року недійсною, оскільки така заява не повинна була прийматися нотаріусом при оформленні спадщини в силу закону і визнання її недійсною не несе за собою правових наслідків.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7, як і ОСОБА_2 в розмірі ? частки спадкового майна, то колегія суддів приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину та реєстрацію права власності підлягає скасуванню лише в частині ? частки спадкового майна.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги є недоведеними та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішені такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту вищенаведених обставин.

З огляду на вище наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями та визнання недійсною відмову ОСОБА_5 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2, з ухваленням нового рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 вересня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача державний нотаріус Дубровицької районної державної нотаріальної контори Рівненської області Таборовець Миколи Івановича про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, державної реєстрації права власності та визнання недійсною відмови ОСОБА_5 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 скасувати.

Позов в цій частині задовольнити частково.

Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_11 19 лютого 2008 року державним нотаріусом Дубровицької районної державної нотаріальної контори Рівненської області Таборовцем Миколою Івановичем у спадковій справі №93 про право власності ОСОБА_2 на 3/4 частки будинку по АДРЕСА_1 визнати недійсним та скасувати.

Державну реєстрацію права власності, здійснену 17 квітня 2008 року Комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_2 на 3/4 частки житлового будиноку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 скасувати.

В задоволенні позову про визнання недійсною заяви ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуюча А.М. Шеремет

Судді : Н.В. Бондаренко

С.С. Шимків