Справа № 462/1868/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.

при секретарі Журавльовій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

в с т а н о в л е н о:

Позивач звернулася до суду із позовом, який згодом уточнювала /а.с.18/, про поділ спільного майна подружжя, покликаючись на ст. 70, 71 СК України просить визнати автомобіль НОМЕР_1, спільним майном подружжя та стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості зазначеного автомобіля в розмірі 88665,00 грн. свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі з 20.07.2007 року, під час перебування їх у шлюбі був придбаний зазначений автомобіль, який після того, як вони розійшлись залишився у відповідача. В звязку з наведеним, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково пояснивши, що ОСОБА_1 стало відомо про факт відчуження відповідачем автомобіля його матері ОСОБА_3 лише під час розгляду справи в суді, ніякого погодження на відчуження вона не надавала, просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала, пояснивши, що автомобіль НОМЕР_1, не може вважати обєктом спільного майна подружжя, оскільки був придбаний за особисті кошти відповідача, які він отримав від продажу свого власного автомобіля НОМЕР_2, крім того мати відповідача ОСОБА_3 передавала сину гроші на купівлю спірного автомобіля, на даний час зазначений автомобіль належить ОСОБА_3, а відтак, вважає, що і відсутні підстави для задоволення позову, в звязку з вказаним просить у позові відмовити.

Заслухавши сторони представників сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 462/7287/14-ц, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України: ч. 1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

За змістом Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 20.07.2007 року, який був розірваний згідно з рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23.03.2015 року, від шлюбу в них народилася донька Ксенія, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.56/.

Як убачається з листа ЦНППВАЗ з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району ГУМВС України у Львівській області від 08.07.2015 року № 9/РЕВ-127 за час перебування сторін у шлюбі, ними 15.01.2011 року був придбаний автомобіль НОМЕР_1, який був зареєстрований за відповідачем /а.с.59/.

Суд критично ставиться до твердження представника відповідача, що вищезазначений автомобіль не є спільним майном подружжя, через те, що зазначений автомобіль був зареєстрований на прізвище відповідача, оскільки спільною сумісною власністю подружжя являються будь-які речі, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи ким були внесені гроші за ці речі.

Також, суд розцінює як голослівні твердження відповідача про те, що автомобіль НОМЕР_1, був придбаний за особисті кошти відповідача, які він отримав від продажу свого власного автомобіля НОМЕР_2, оскільки як убачаться з листа ЦНППВАЗ з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району ГУМВС України у Львівській області від 08.07.2015 року № 9/РЕВ-127 вказаний автомобіль ВАЗ 21009 був знятий з обліку для реалізації 02.03.2012 року, тобто більше ніж через рік, як був придбаний автомобіль марки «Хюндай Ассент».

Відповідачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що автомобіль марки «Хюндай Ассент» був придбаний за гроші матері відповідача ОСОБА_3, а відтак вказані твердження не беруться судом до уваги.

Таким чином, беручи до уваги положення ст.ст. 60,61 СК України, зазначений спірний автомобіль вважається об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний під час перебування сторін у шлюбі, а відтак підлягає поділу, а частка кожного з подружжя в зазначеному автомобілі складає 1/2.

Крім того, те, що спірний автомобіль був придбаний в інтересах сімї, свідчить і той факт, що позивач була зазначена в свідоцтві про реєстрації транспортного засобу, виданого на прізвище відповідача, як користувач автомобіля НОМЕР_1, що визнається всіма учасниками судового процесу, а відтак ці обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

11.01.2014 року автомобіль НОМЕР_1, був відчужений відповідачем на користь його матері ОСОБА_3, яка на день вирішення спору є власником зазначеного автомобіля, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Суд надає віри твердженню представника позивача, що ОСОБА_1 стало відомо про факт відчуження відповідачем автомобіля лише під час розгляду справи в суді, оскільки відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що позивач давала згоду на відчуження вказаного автомобіля, або, які б вказували на те, що позивачу взагалі було відомо про таке відчуження, як і не надано доказів того, що вказане відчуження відбувалося в інтересах сімї, чи на її потреби.

У пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК .

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Беручи до уваги, що автомобіль НОМЕР_1, був відчужений відповідачем без годи позивача і не в інтересах сім'ї, а також не на її потреби, то вартість зазначеного автомобіля слід врахувати при поділі майна сторін, а враховуючи, що на даний час автомобіль є відчужений, то суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню1/2 частини його вартості.

Відповідно до звіту про оцінку майна виготовленого оціночною компанією «Апекс» ринкова вартість автомобіль НОМЕР_1, становить 177330,00 грн., без ПДВ /а.с. 19-25/.

04.06.2015 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова за клопотанням відповідача була призначена товарознавча експертиза щодо визначення вартості спірного автомобіля /а.с.45/. Проте зазначена експертиза не була проведена, оскільки відповідач не провів розрахунок по рахунку на оплату вартості призначеної експертиз /а.с.46/. Таким чином, відповідач не надав суду доказів, які б спростовували суму вартості автомобіля, зазначену у вищевказаному звіті про оцінку майна.

Враховуючи наведене, суд дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути 1/2 частину вартості автомобіля НОМЕР_1, яка становить 88665,00 грн. (177330,00 грн. х 1/2 частини = 88665,00 грн.).

Щодо позовної вимоги про визнання автомобіля НОМЕР_1, спільним майном подружжя, то суд вважає, що у задоволенні такої слід відмовити, оскільки факт того, що зазначений автомобіль був спільним майном подружжя не може в даному випадку вважатися предметом позову, а являється однією з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про поділ майна, а беручи до уваги, що на день вирішення спору власником автомобіля є мати відповідача, то і відсутні підстави для задоволення зазначеної вимоги.

Крім того, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 62, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 88665 (вісімдесят вісім тисяч шістсот шістдесят пять) гривень 00 коп. та судовий збір в розмірі 886 гривень 65 коп. Всього стягнути 89551 (вісімдесят девять тисяч пятсот пятдесят одна) гривня 65 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя:

Оригінал рішення.