АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 184/2056/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/2315/К/15 Суддя Томаш В.І.
Категорія - 27 (І) Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар: Маслова К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст..197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

21 вересня 2015 року ОСОБА_1, яка дії в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» (надалі ПАТ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод») про стягнення боргу за договором позики від 31.07.2014 року.

23 вересня 2015 року ОСОБА_1, на підставі ст.ст. 151-153 ЦПК України, подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу, а саме:

- нежитлову будівлю, загальною площею 822,1 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе, вул. Г.Тикви, буд. 3/7, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 21;

- нежитлову будівлю, загальною площею 313,4 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе, вул. Г.Тикви, буд. 3/8, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 21;

- нежитлову будівлю, загальною площею 939,1 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе, вул. Г.Тикви, буд. 3/10, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 21;

- нежитлову будівлю, загальною площею 309,7 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе, вул. Г.Тикви, буд. 3/5, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 21;

- нежитлову будівлю, загальною площею 383,6 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе, вул. Г.Тикви, буд. 3/6, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 21;

- нежитлову будівлю, загальною площею 1753,4 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе, вул. Г.Тикви, буд. 3/3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 21;

- нежитлову будівлю, загальною площею 1329,2 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе, вул. Г.Тикви, буд. 3/2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 21;

- нежитлову будівлю, загальною площею 7475 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе, вул. Г.Тикви, буд. 3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 21;

- нежитлову будівлю, загальною площею 688,7 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе, вул. Г.Тикви, буд. 3/1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 21 та на грошові кошти у розмірі 373570,38 грн., які містяться на розрахункових рахунках відкритих на імя відповідача ПАТ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» в усіх банківських установах, , в рамках цивільного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 просить вищевказану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про забезпечення заяви про забезпечення позову, з тих підстав, що зазначена ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу послався на те,що заява про забезпечення позову не містить достатніх даних, щодо належності відповідачу нерухомого майна, на яке потрібно накласти арешт, що не відповідає дійсності, оскільки дані відомості містяться у Державному реєстрі прав і є відкритими та загальнодоступними. Що стосується інформації про банківські рахунки, то позивач не може знайти наявність рахунків у юридичної особи, оскільки це є банківською таємницею, тому вона саме й просе суд накласти арешт на всі наявні рахунки відповідача в усіх банках в межах суми стягнення.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах позовних вимог, заяви про забезпечення позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та на всі рахунки, які належать відповідачу у справі, в межах суми стягнення, суд першої інстанції, керувався ст. 151 ЦПК України та виходив з недоведеності заявником підстав для забезпечення позову та не наданням суду відомостей про те що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Статтею 151 ЦПК України передбачено, що за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити заходи забезпечення позову.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Згідно вимог ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується:

1/ накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб;

2/ забороною вчиняти певні дії;

3/ встановленням обовязку вчинити певні дії та інші.

Відповідно до вимог п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" згідно із п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

У п.п. 4, 7, 10 вищезазначеної Постанови зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів, наприклад обмеження можливості господарюючого субєкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, врахував вищевказані норми закону та розяснення до них, вірно відмовив в клопотанні ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, а саме заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, позивач просив накласти арешт на нерухоме майно та на всі рахунки відповідача ПАТ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод», яке є юридичною особою, не надавши а ні суду першої а ні суду апеляційної інстанції переконливих доказів того, що невжиття заходів по забезпеченню позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду та не врахувавши при цьому , що забезпечення позову саме у спосіб визначений позивачем - накладення арешту на всі банківські рахунки в усіх банківських установах та на нерухоме майно відповідача, може призвести до зупинення діяльності підприємства, а також порушити права інших осіб, зокрема працівників.

Крім того позивачем не надано допустимих доказів, щодо належності відповідачу майна, на яке потрібно накласти арешт, відповідно до заяви про забезпечення позову.

З доводів апеляційної скарги, також, не вбачається в чому саме невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи зазначене, доводи викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судом першої інстанції, правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_3