Номер провадження: 22-ц/785/6372/15
Головуючий у першій інстанції Погрібний М. О.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гончаренко В.М.,Короткова В.Д.

з участю секретаря - Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірини Миколаївни, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2015 року, -

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння і в обґрунтування позовних вимог посилались на те, що вони є інвалідами з дитинства по слуху є глухими та малограмотними особами похилого віку .

Їм на праві власності в рівних частинах належала квартира АДРЕСА_1 , в якій вони проживають постійно.

05 серпня 2006 року між позивачами та їх померлим у 2013 році сином ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу , за яким вони продали сину квартиру , проте підписуючи договір купівлі-продажу вони не знали що саме підписують та не мали намір відчужувати квартиру , син ОСОБА_7 ввів їх в оману , лише 08 квітня 2013 року коли вони звернулися до ділянки № 2 КП «ЖКС «Північний» Суворовського району м. Одеси за довідкою з місця проживання вони дізналися, що вони більше не являються власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу відповідно до якого, вони ніби то продали сину ОСОБА_7 свою квартиру 05 серпня 2006 року за 16 500 гривень, що в дійсності цього не було. Там же вони дізналися, що в цей же рік, 26 грудня 2006 року, їхній син ОСОБА_7, за договором купівлі-продажу, продав їхню квартиру своїй дружині відповідачу ОСОБА_4

Позивачі посилалися на те ,що наміру продавати квартиру вони не мали ,а своїми діями їхній померлий син ОСОБА_6, відповідач невістка ОСОБА_4 та нотаріус Гребенюк І.М. ввели їх в оману, не надали їм при оформлені надуманого договору купівлі-продажу перекладача для глухонімих, порушили їхні права, що призвело до незаконного заволодіння належною їм квартирою.

Позивачі просили :

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 05 серпня 2006 року між ними і сином ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М.;

- витребувати на їх користь від ОСОБА_4, спірну квартиру.

У судовому засіданні позивачі підтримали позов ,просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволені позову у зв'язку з пропуском позивачами строку позовної давності.

У судовому засіданні представник третьої особи - ПАТ «Дельта Банк» вважала ,що позов є необґрунтованим та безпідставним ,просила відмовити у задоволенні позову.

Рішення ухвалено у відсутність відповідачів ОСОБА_4, приватного нотаріуса Гребенюк І.М.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2015 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 строк позовної давності на звернення до суду з позовом до ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірини Миколаївни, за участю третьої особи Акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 05 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Іриною Миколаївною.

Витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 шляхом скасування державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_4 та державної реєстрації прав власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 і ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачі укладаючи договір купівлі-продажу квартири не мали волевиявлення на її продаж та договір купівлі -продажу квартири був укладений в порушення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

При розгляді колегією суддів апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні приймали участь позивачі , перекладач ОСОБА_8, представник позивачів ОСОБА_9, представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_10

Відповідач ОСОБА_4, приватний нотаріус ОМНО Гребенюк І.М. в судове засідання не з'явилися , про час ,місце ,розгляду апеляційної скарги були сповіщені належним чином.

З матеріалів справи вбачається , що позивачам на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 45,0 кв./м.,що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.07.2006 р. (а.с.9,10).

Вищенаведена квартира є постійним місцем проживання позивачів ,в якій позивачі проживають постійно по теперішній час.

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивачі та відповідач ОСОБА_4 , яка є дружиною померлого у 2013 року сина позивачів ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с.26).

Позивач ОСОБА_2 1936 року народження є інвалідом 3 групи з дитинства по слуху , є особою неграмотною ,що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 від 29.03.2004року (а.с.22) та перебуває з 1954 року на обліку в Одеській обласній організації УТОГ , що підтверджується довідками Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих» Одеської обласної організації № 01-03/10 від 23.01.2015 року, № 1-03/37 від 17.03.2015 року (а.с.24, 56).

Позивач ОСОБА_3 1941 року народження є інвалідом третьої групи з дитинства по слуху ,що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 від 18.02.1994 року (а.с.50)., є особою малограмотною та перебуває з 1958 р. на обліку в Одеській обласній організації УТОГ ,що підтверджується довідками Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих» Одеської обласної організації № 01-03/10 від 23.01.2015 року, № 1-03/38 від 17.03.2015 року (а.с.24, 55).

05.08.2006 року між ОСОБА_2,ОСОБА_3 та сином позивачів ОСОБА_6 , померлим у 2013 році , був укладений нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., договір купівлі -продажу ,за яким позивачі продали ОСОБА_6 за 16500 грн. квартиру АДРЕСА_1 (а.с.12-13).

У подальшому , за договором купівлі-продажу від 26.12.2006 року , ОСОБА_6 продав відповідачу ОСОБА_4 спірну квартиру за 353 500 грн. (а.с.15).

В той же день відповідач ОСОБА_4 уклала з ТОВ «Український промисловий банк» договір іпотеки ,за яким передала в іпотеку спірну квартиру (а.с.111).

З пояснень наданих позивачем ОСОБА_3 через перекладача ОСОБА_8 колегії суддів вбачається ,що він є малограмотною ,похилого віку людиною , писати ,читати українською мовою не вміє . Померлий їх син ОСОБА_7 ввів його та дружину ОСОБА_4,яка є неграмотною взагалі в оману , підписуючи договоір купівлі-продажу 05.08.2006 року він вважав, що підписує зобов'язання сина доглядати за ними,оскільки з сином виникали сварки. Нотаріус не оголошувала текст договору , перекладача не було взагалі. Лише у 2013 році випадково він дізнався ,що не є власником спірної квартири ,в якій досі проживає з дружиною.Наміру продавати квартиру він не мав , оскільки це єдине іх місце проживання.

Позивач ОСОБА_2 колегії суддів, через перекладача ОСОБА_8 , пояснила ,що вона взагалі неграмотна ,глухонема особа , син ОСОБА_7 разом з невісткою відповідачем ОСОБА_4 зловживали спиртними напоями та вона є людиною похилого віку, вважала ,що син буде за ними доглядати , наміру продавати квартиру не мала ,оскільки це їх єдине та останнє місце проживання.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Суд першої інстанції вірно посилався на вимоги ст. 203,215 ЦК України та судом першої інстанції вірно було встановлено, що позивачами було доведено в судовому засіданні ,що наміру відчужувати квартиру вони не мали .

Згідно абзацу четвертого пункту 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністра юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за номером №283/8882, , яка діяла на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, зазначено - якщо глуха, німа або глухоніма фізична особа, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії, письменна, вона сама прочитує документ і підписує його. Якщо така особа неписьменна, то при вчиненні нотаріальної дії обов'язково повинна бути присутня письменна особа, яка може порозумітися з глухою, німою або глухонімою особою і посвідчити своїм підписом, що зміст правочину, заяви чи іншого документа відповідає волі учасника нотаріальної дії.

Суд першої інстанції вірно встановив , що приватним нотаріусом відповідачем Гребенюк І.М. в порушення вимог п.16 Інструкції , був посвідчений договір купівлі-продажу та нотаріус не пересвідчилась про дійсні наміри позивачів щодо продажу квартири ,яка є єдиним місцем проживання позивачів .

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що позивачі підписали договір купівлі-продажу , були письменними та мали намір продати спірну квартиру не заслуговують на увагу з вищенаведених підстав .Судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення повно, правильно наведенні правові обґрунтування .

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо порушення судом прав третьої особи через не задоволення клопотання про виклик в судове засідання приватного нотаріуса відповідача Гребенюк І.М. та витребування нотаріальної справи , оскільки відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,що ґрунтується на всебічному ,повному,об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах справи доказів. Апелянтом всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані ,а матеріали справи не містять докази того,що позивачі є достатньо грамотними та юридично обізнаними особами та підписавши договір купівлі-продажу квартири ,яка є їх єдиним місцем проживання,будучи особами похилого віку, інвалідами з дитинства та залишившись у подальшому до теперішнього часу проживати у спірній квартирі мали намір саме на її відчуження.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що при укладенні договору купівлі продажу спірної квартири в нотаріальній конторі був присутній син позивачів ОСОБА_6 ,який міг спілкуватися з батьками, що спростовує порушення нотаріусом вимог п.16 Інструкції, оскільки ОСОБА_6 був зацікавленою собою та був стороною договору ,в той час з пояснень позивачів наданих ними в суді першої інстанції та колегії суддів вбачається ,що син позивачів мав обмежені здібності у спілкуванні з батьками , не мав фізичних вад та ввів їх в оману щодо дійсності подій .Нотаріус мав запросити сторонню особу перекладача жестової мови або іншого спеціаліста ,який міг порозумітися з позивачами та підтвердити їх волевиявлення щодо відчуження спірної квартири.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи,яка не мала права його відчужувати,про що набувач не знав і не міг знати ,власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі якщо майно вибуло з володіння власника або особи ,якій він передав майно у володіння,не з їхньої волі іншим шляхом.

Суд першої інстанції вірно послався на те , що оскільки відповідач ОСОБА_4 не була стороною недійсного правочину від 05 серпня 2006 року то квартира АДРЕСА_1 яким вона володіє незаконно, може бути витребуване у неї на підставі ст. 388 ч.1 ЦК України та в обґрунтування правової позиції вірно посилався на п.10 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем не заслуговують на увагу , оскільки ОСОБА_4 була дружиною померлого ОСОБА_6 про укладений оспорюванний договір купівлі -продажу квартири знала ,також їй було відомо про стан позивачів .

Відповідач ОСОБА_4 погодилася з рішенням суду першої інстанції ,не оскаржила судове рішення , тому підстав для застосування ч.2,ч.3 ст. 388 ЦК України колегія суддів не вбачає. За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308,315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

В.Д.Коротков

В.М.Гончаренко