Провадження № 2/537/236/2015
Справа № 537/6882/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2015 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Мурашової Н.В., при секретарі Омельченко О.М., Шаповал М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчук цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі третіх осіб Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області, Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, виселення -

в с т а н о в и в :

15.12.2014 року ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, виселення з житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 належить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1. В 2007 році ОСОБА_1 дозволив проживати в належному будинку брату ОСОБА_2 з його сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 З 2012 року ОСОБА_1 просив ОСОБА_2 звільнити належний йому будинок з господарськими будівлями у зв'язку з необхідністю проживати в даному будинку свого сина під час навчання. ОСОБА_1 неодноразово повідомляв ОСОБА_2 про розірвання договору найму. Також в листопаді 2014 року ОСОБА_1 письмово повідомляв ОСОБА_2 про скасування довіреності НОМЕР_1, якою уповноважив останнього представляти свої інтереси щодо користування житловим будинком з господарськими будівлями АДРЕСА_1. Але ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в добровільному порядку не звільняють будинок, а крім того не пускають ОСОБА_1 в належне йому домоволодіння. З огляду на наведене, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх майнових прав. Просив суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 звільнити надвірні будівлі та споруди за вказаною адресою.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.04.2015 року до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, - Крюківську районну раду м. Кременчука Полтавської області, Кременчуцьку міську раду Полтавської області.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.05.2015 року за клопотанням позивача та його представника залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_4

26.05.2015 року ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій з наведених вище підстав просив визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1. Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 звільнити надвірні будівлі та споруди за вказаною адресою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 підтримали позовні вимоги з внесеними змінами, просили їх задовольнити з наведених підстав.

Співвідповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з'явилися в судове засідання, хоча повідомлялися належним чином про місце і час розгляду справи, згідно з вимогами ст.74 ЦПК України.

ОСОБА_2 подав суду письмові заперечення проти задоволення позову та клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України. ОСОБА_2 просив відмовити в задоволені позову та закрити провадження у справі з підстав, що набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами , про той самий предмет і з тих самих підстав. А саме рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.11.2013 року зі змінами внесеними рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 15.09.2014 року у справі №537/2192/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за участі третіх осіб Крюківського районного відділу у м. Кременчуці, Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні майном шляхом виселення відповідачів з житлового будинку АДРЕСА_1. Також ОСОБА_2 в обґрунтування заперечень зазначив, що не перешкоджає ОСОБА_1 користуватися спірним будинком, оскільки з 1999 року останній постійно проживає у Німеччині, де отримав громадянство. ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_6 видали нотаріальне свідоцтво від 06.07.2006 року, яким уповноважили ОСОБА_2 розпоряджатися та користуватися житловим будинком з часткою землі, що належить йому на праві власності, розташованому за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_2 не отримував жодних повідомлень про припинення повноважень, наданих нотаріальним свідоцтвом від 06.07.2006 року. Крім того ОСОБА_2 зазначив, що не проживає в будинку АДРЕСА_1, а проживає в розташованому поряд будинку, побудованому ним за власні кошти, але цей будинок на даний час не введений в експлуатацію. Також ОСОБА_2 вказував, що ОСОБА_1 не є власником будинку АДРЕСА_1.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кожарін С.В. в судовому засіданні підтримав клопотання свого довірителя, просив відмовити в задоволенні позову з внесеними змінами з наведених підстав.

Представник третьої особи Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Представник третьої особи Кременчуцької міської ради Полтавської області не з'явився в судове засідання, хоча повідомлялися про місце і час розгляду справи згідно з вимогами ст.74 ЦПК України.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.03.2015 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_2 та його представника Кожаріна С.В. про закриття провадження у справі, оскільки рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.11.2013 року зі змінами внесеними рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 15.09.2014 року у справі №537/2192/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за участі третіх осіб Крюківського районного відділу у м. Кременчуці, Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні майном шляхом виселення відповідачів з житлового будинку АДРЕСА_1 хоча і ухвалено з приводу спору між тими ж самими сторонами, з того ж предмету, але з інших підстав ніж даний позов ОСОБА_1

Верховним Судом України в постанові у справі 6-79цс15 від 22.04.2015 року зазначено, що закриття провадження у справі за п. 2 ч.1 ст.205 ЦПК України можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, вирішило спір, тотожний до спору, що розглядається, тобто коли одночасно тотожні всі елементи: сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елемента не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з новим позовом і не дає суду підстави закривати провадження у справі. Необхідність застосування п. 2 ч.1 ст. 205 ЦПК зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). У той самий час прийняте з певних підстав судове рішення про відмову в позові за окремими категоріями справ при збереженні існуючих правовідносин, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду заінтересованих осіб з метою вирішення спору. Таким чином, при вирішенні питання про закриття провадження у справі суди повинні враховувати підстави відмови у позові за попереднім рішенням та зміни, які відбулися після ухвалення рішення у предметі позову, підставах позову.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно з договором купівлі-продажу, посвідченому 23.12.1986 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Кременчуцького міського нотаріального округу із проведенням державної реєстрації в КП "Кременчуцьке МБТІ" 19.01.1987 року, ОСОБА_1 купив будинок з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_2 та складається в цілому з будинку загальною житловою площею 10,4 м2, погреба, огорожі, розташованих на земельній ділянці державного фонду розміром 526 кв.м. (т.1 а.с.5-6).

Сторони визнали, що земельна ділянка розміром 526 кв.м., розташована в АДРЕСА_1, - не приватизована на час розгляду справи.

Управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради листом №28-33/0132/33 від 12.02.2013 року повідомило, що будинку, який належить ОСОБА_1, присвоєна поштова адреса АДРЕСА_1 (а.с.68 т.1).

КП «Кременчуцьке МБТІ» листом №1566 від 30.04.2015 року повідомило, що станом на 28.12.2012 року будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений 2-ю Державною нотаріальною конторою 23.12.1986 року №3496.

Згідно з витягом Реєстру прав власності на нерухоме майно Реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ Полтавської області НОМЕР_2 від 27.03.2015 року, відсутні відомості щодо реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.182).

Таким чином суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_1 має право власності на будинок з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 та складається в цілому з будинку загальною житловою площею 10,4 м2, погреба, огорожі, розташованих на земельній ділянці розміром 526 кв.м.

Суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_2 та його представника Кожаріна С.В. про те, що ОСОБА_1 не є власником зазначеного майна.

З огляду на наведене, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 318, 319 ЦК України, ОСОБА_1 має право на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, а саме будинком з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 та складається в цілому з будинку загальною житловою площею 10,4 м2, погреба, огорожі, розташованих на земельній ділянці розміром 526 кв.м.

В судовому засіданні ОСОБА_1 визнав факт, що 06.06.2006 року він та його дружина ОСОБА_6 посвідчили у нотаріуса Лотар Брехт в м. Барсінгхаузен ФРГ одне нотаріальне свідоцтво НОМЕР_3, яким надали ОСОБА_2 повне право володіння, користування та розпорядження спірним майном без будь-яких обмежень, а саме будинком з часткою землі, що знаходяться в АДРЕСА_1.

Сторонами не було представлено суду ані оригінал вказаного нотаріального свідоцтва, ані оригінал його перекладу на українську мову. ОСОБА_1 пояснив суду, що оригінал свідоцтва НОМЕР_3 від 06.06.2006 року він повернув нотаріусу для його анулювання.

Таким чином, сторони визнали, що зазначеним нотаріальним свідоцтвом НОМЕР_3 від 06.06.2006 року ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_6 надане ОСОБА_2 повне право володіння, користування та розпорядження будинком з господарськими будівлями АДРЕСА_1 без-будь яких обмежень.

Сторони визнали, що на підставі нотаріального свідоцтва НОМЕР_3 від 06.06.2006 року ОСОБА_2 та члени його сім'ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані в будинку АДРЕСА_1, тобто користувалися ним для свого проживання.

Відповідач та його представник подали суду копії нотаріального свідоцтва№49 від 06.06.2006 року, посвідченого нотаріусом Лотар Брехт в м. Барсінгхаузен ФРГ на німецькій мові, та копію перекладу на українську мову зазначеного нотаріального свідоцтва НОМЕР_3 від 06.06.2006 року, де зазначено дату його посвідчення 06.07.2006 року.

В судовому засіданні перекладач ОСОБА_8 дала пояснення про те, що при перекладі з оригіналу свідоцтва, виданого ОСОБА_1 та ОСОБА_6, нею було допущено помилку в перекладі дати посвідчення свідоцтва, і замість правильної дати 06.06.2006 року помилково вказано дату 06.07.2006 року.

З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт, що на підставі зазначеного свідоцтва НОМЕР_3, посвідченого 06.06.2006 року, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 мали право користуватися будинком з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1, розташованих на земельній ділянці розміром 526 кв.м.

Нотаріус Лотар Брехт в м. Барзінгхаузен ФРГ повідомив листом від 21.07.2014 року, що 06.06.2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 оформили у нього довіреність (номер у нотаріальному реєстрі 49/2006) на користь ОСОБА_2 представляти інтереси в України. Підтвердив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 доручили йому скасувати довіреність 18.10.2012 року, при цьому перша копія довіреності з апостилем Голови Земельного суду була повернута нотаріусу в оригіналі, додаткові копії довіреності нотаріусом не видавались. Довіреність була належним чином юридично скасована. Текст повідомлення нотаріуса наведено згідно з перекладом на українську мову, виконаного перекладачем ОСОБА_9 (т.1 а.с.12-14).

В судовому засіданні перекладач ОСОБА_8 повідомила, що в перекладі з німецької мови на українську мову у відповіді нотаріуса Лотар Брехт йдеться про скасування того самого свідоцтва, переклад якого вона робила, і за яким ОСОБА_2 надане повне право володіння, користування та розпорядження домоволодінням АДРЕСА_1 без будь-яких обмежень.

З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт відкликання (анулювання) шляхом відзиву в тому самому порядку, в якому воно видавалось, тобто в нотаріальному порядку, ОСОБА_1 нотаріального свідоцтва НОМЕР_3, посвідчене 06.06.2006 року нотаріусом Лотар Брехт в м. Барінгхауз ФРГ, яким він уповноважив ОСОБА_2 в повному обсязі володіти, користуватися та розпоряджатися належним будинком АДРЕСА_1, на підставі якого ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані та користувались вказаним будинком.

Суд критично відноситься к доводам відповідача ОСОБА_2 та його представника про те, що ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_6 видали ОСОБА_2 декілька документів, а саме свідоцтво НОМЕР_3 у записах за 2006 від 06.06.2006 року, свідоцтво НОМЕР_3 у записах за 2006 від 06.07.2006 року і довіреність НОМЕР_3 від 06.06.2006 року, посвідчені нотаріус Лотар Брехт в м. Барзінгхаузен ФРГ, оскільки на підтвердження таких доводів суду не було подано жодного належного, допустимого та достатнього доказу.

Безпідставним є посилання представника ОСОБА_2 про те, що факт видачі свідоцтва НОМЕР_3 у записах за 2006 від 06.07.2006 року, посвідченого нотаріусом Лотар Брехт в м. Барзінгхаузен ФРГ встановлений в ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2014 року та в рішенні Апеляційного суду Полтавської області від 15.09.2014 року, оскільки суди в цих рішеннях посилались на дату посвідчення нотаріусом свідоцтва, зазначену згідно з перекладом на українську мову, виконаного перекладачем ОСОБА_8, а не згідно з оригіналом на німецькій мові.

Листом від 06.11.2014 року ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_2 про те, що 18.10.2012 року ним було скасовано довіреність НОМЕР_3, якою ОСОБА_2 був уповноважений представляти інтереси ОСОБА_1 в Україні щодо користування житловим будинком з господарськими будівлями АДРЕСА_1. Також ОСОБА_1 просив ОСОБА_2 звільнити вказане домоволодіння в місячний термін з дати отримання цього листа (т.1 а.с.18).

18.11.2014 року ОСОБА_2 отримав повідомлення ОСОБА_1 про скасування довіреності та проханням звільнити належний йому будинок з господарськими будівлями. Цей факт підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (т.1 а.с.19).

Суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_2 не повідомлений про скасування ОСОБА_1 нотаріального свідоцтва, яким його уповноважено володіти, користуватися та розпоряджатися будинком з господарськими будівлями АДРЕСА_1.

На підтвердження завчасного виконання позивачем свого обов'язку щодо повідомлення відповідача про відкликання (анулювання) спірного свідоцтва в нотаріальному порядку, свідчить також той факт, що 20.03.2015 року ОСОБА_2 звертався до суду із клопотанням, в якому просив долучити до матеріалів справи копію листа нотаріуса Лотар Брехт від 21.07.2014 року в перекладі на українську мову, в якому повідомлено про скасування довіреності НОМЕР_3, посвідченої 06.06.2006 року. (т.1 а.с.170-174).

З огляду на наведене, суд вважає доведеним, що до звернення до суду 18.11.2014 року ОСОБА_1 виконав свій обов'язок повідомити ОСОБА_2 про скасування нотаріального свідоцтва НОМЕР_3 від 06.06.2006 року, яким він надав останньому повне право володіти, користуватися та розпоряджатися без будь-яких обмежень житловим будинком з господарськими будівлями АДРЕСА_1.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що повноваження суду поширюються на всі правовідносини, що виникають в державі.

Права та свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України).

Статтею 1 ЦК України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 318 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Статтею 41 Конституції України, статтею 321 ЦК України визнано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.328 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

В ст.150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Аналогічні положення містить ст.383 ЦК України.

Згідно зі ст. 15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Виходячи з положень ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

З огляду на наведене, суд вважає, що у зв'язку із відкликанням (анулюванням) нотаріального свідоцтва НОМЕР_3, посвідченого 06.06.2006 року нотаріусом Лотар Брехт м. Барзінгхаузен ФРГ, та виконанням ОСОБА_1 18.11.2014 року свого обов'язку повідомити ОСОБА_2 про цей факт, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратили право користування будинком з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1, розташованих на земельній ділянці розміром 526 кв.м., які належать ОСОБА_1, а саме по закінченню місячного терміну після отримання відповідного повідомлення.

Проте ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по теперішній час користуються для проживання будинком з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1.

Цей факт підтверджено письмовими поясненнями ОСОБА_2, з якими він звертався до суду, поясненнями представника відповідача Кожаріна С.В., допитаними в судовому засіданні свідками працівниками міліції ОСОБА_10, ОСОБА_11, а також свідками ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

ОСОБА_1 звертався до виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука листом від 14.11.2014 року, до Крюківського ВМ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області і заявами від 14.11.2014 року та від 03.07.2015 року, в яких просив усунути йому перешкоди з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користуватися будинком з господарськими будівлями АДРЕСА_1.

Але виконавчий комітет Крюківської районної ради м. Кременчука листом № К-01-53/506 від 20.11.2014 року повідомив, що це питання не відноситься до їх компетенції, запропонували звернутися до суду.

Крюківський ВМ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області повідомив листом № 14/6-7735 від 31.08.2015 року за результатами перевірки заяв ОСОБА_1, зі слів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було встановлено, що в їх діях відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення, а вбачаються цивільно-правовий спір, який вирішується в судовому порядку.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14, ОСОБА_13 повідомили суду, що знайомі з сім'єю ОСОБА_1 тривалий час, мають дружні стосунки, були сусідами. До від'їзду в Німеччину ОСОБА_1 побудував будинок в АДРЕСА_1, на земельній ділянці поряд з раніше купленим ним будинком. Він дозволив брату ОСОБА_2 проживати в належному йому домоволодінні. Але після цього ОСОБА_2 не впускає ОСОБА_1 в зазначене домоволодіння. У зв'язку з чим ОСОБА_1 змушений знімати житло в м. Кременчук для забезпечення проживання свого сина під час навчання в університеті. Також і сам ОСОБА_1 проживає в їх житловому будинку, коли приїжджає на Україну. ОСОБА_14, ОСОБА_13 підтвердили, що 29.08.2015 року ОСОБА_2 в їх присутності не впустив ОСОБА_1 в будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1. ОСОБА_14 підтвердила, що вона чула як ОСОБА_2 заявляв, що він є власником будинку, а тому не буде впускати ОСОБА_1 Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 підтвердили, що ОСОБА_1 з адвокатом ОСОБА_5 попросили їх бути присутніми під час спілкування з ОСОБА_2 щодо повернення спірного домоволодіння. Зранку вони разом приїхали до ОСОБА_2 Калітка в домоволодінні була відчинена, тому ОСОБА_1 з адвокатом змогли зайти у двір. ОСОБА_14 та ОСОБА_13 у двір не заходили, а чекали на вулиці. ОСОБА_2 не пустив ОСОБА_1 в будинок. Після початку спілкування до ОСОБА_2 прийшов сусід ОСОБА_15, який був в стані алкогольного сп'яніння. ОСОБА_2 за допомогою сусіда ОСОБА_15 вивів ОСОБА_1 з домоволодіння.

Суд критично відноситься к твердженням представника відповідача про те, що ОСОБА_13 не може бути допитана як свідок по даній справі у зв'язку з тим, що на підставі доручення вона представляла інтереси ОСОБА_1 по справі, яка раніше розглядалась судом з приводу спору між цими сторонами.

Згідно ст. 50 ЦПК України, свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_13 не є адвокатом, не відноситься до переліку осіб, які не підлягають допиту як свідки, передбаченого ст.51 ЦПК України

Свідок ОСОБА_15 дав суду показання про те, що є сусідом ОСОБА_2 та знаходиться з ним в дружніх стосунках. Вони приглядають за домоволодінням один у одного. Йому відомо, що при від'їзді до Німеччини ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 права на домоволодіння в АДРЕСА_1, в тому числі і на новий будинок. ОСОБА_2 здійснив ремонт нового будинку. А тому ОСОБА_2 з сім'єю на законних підставах проживає у вказаному домоволодінні. 29.08.2015 року ОСОБА_15 побачив у дворі ОСОБА_2 невідомого чоловіка. Він прийшов до ОСОБА_2, де бачив, що останній розмовляє з ОСОБА_1 в присутності як потім з'ясувалося адвоката ОСОБА_5 При цьому ОСОБА_15 не чув розмову, не бачив поряд ОСОБА_14 та ОСОБА_13 Повідомив, що ні він, ні ОСОБА_2 не чинив фізичне насильство до ОСОБА_1, останній пішов з домоволодіння з власної волі. Проте повідомив, що не пам'ятає, коли ОСОБА_1 в останнє проживав у домоволодінні під час приїзду в Україну. Також повідомив, що син ОСОБА_1 під час навчання в м. Кременчук проживав в домоволодінні з ОСОБА_2 лише декілька місяців. Повідомив, що між ним та ОСОБА_1 виникав конфлікт щодо заниження ціни продажу на спірний будинок, який є предметом позову, а раніше належав його родичам, у зв'язку з чим ОСОБА_1 заподіяв йому ножем легкі тілесні ушкодження, але вони примирилися.

Суд критично відноситься к показанням ОСОБА_15 в частині, що ОСОБА_2 не перешкоджає ОСОБА_1 користуватися домоволодінням в АДРЕСА_1, оскільки такі твердження суперечить його ж показанням про те, що ОСОБА_1 та його син не проживають у домоволодінні під час перебування в Україні.

З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт, що на час розгляду справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 використовують для свого проживання будинок з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1, розташованих на земельній ділянці розміром 526 кв.м., чим перешкоджають власнику ОСОБА_1 вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Таким чином суд вважає за необхідне усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні і розпорядженні належним йому майном, шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 з будинку з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1, розташованих на земельній ділянці розміром 526 кв.м.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача ОСОБА_2 та його представника про те, що вони не перешкоджають ОСОБА_1 користуватися належним йому майном, оскільки не проживають в належному йому будинку АДРЕСА_1, а проживають в іншому будинку, побудованому за власні кошти на неприватизованій земельній ділянці біля будинку, який належить позивачу.

Дійсно, згідно з технічним паспортом, виготовленим 22.12.1998 року на житловий будинок ОСОБА_1, зазначено, що на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 розташовано житловий будинок літ. А,а, житловий будинок літ. Б, навіс літ. Е, погріб літ. Ж, вбиральня літ. З, фундамент літ. Д, огорожа №1. Також в технічному паспорті є відмітка про будівництво будинку літ.Б на підставі рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради народних депутатів №341/6 від 13.10.1988 року, ухваленого на користь ОСОБА_1, що зареєстровано у відділі комунального господарства виконавчого комітету Крюківської районної ради народних депутатів по реєстру обліку індивідуальних забудовників книга №2, сторінка №84 реєстр №123. (т.1 а.с.7-9).

Суду не було подано документів про введення в експлуатацію та реєстрацію об'єкта нерухомого майна будинок літ. Б за адресою м. Кременчук АДРЕСА_1

ОСОБА_1 повідомив суду, що до від'їзду в Німеччину в 1999 році він побудував в належному йому домоволодінні новий будинок літ. Б, проте цей будинок не був прийнятий в експлуатацію, право власності на нього на даний час не оформлено у зв'язку з перешкодами, яки чинить ОСОБА_2

Сторони диспозитивно розпорядившись своїми правами, не заявляли предметом даного позову чи зустрічних позовних вимог визнання права власності на будинок літ. Б чи на будівельні матеріали, з яких побудовано будинок літ. Б, за адресою АДРЕСА_1.

Суд роз'яснив учасникам процесу принципи змагальності та диспозитивності, передбачені ст.10, ст.11, ст.60, ст.61 ЦПК України, про те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням громадян в межах позовних вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Незважаючи на наведене, відповідач ОСОБА_2 та його представник, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не подали суду жодних доказів на підтвердження права власності (володіння, користування, розпорядження) на будинок чи господарські будівлі, що знаходяться в АДРЕСА_1, розташовані на земельній ділянці розміром 526 кв.м.

Статтею 13 ЦК України визначено межі здійснення цивільних прав, а саме зазначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, при здійснені своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Позивач відповідно до чинного законодавства, зокрема ст. 16 ЦК обрав спосіб захисту своїх порушених прав щодо володіння своєю власністю, звернувшись до суду з позовом про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном та виселення.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі третіх осіб Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області, Кременчуцької міської ради Полтавської області з внесеними змінами про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, виселення, з врахуванням способів захисту порушених прав щодо володіння своєю власністю, передбачених ст.16 ЦК України, ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, та вимогам Закону України «Про виконавче провадження» в частині способу захисту порушеного права, який можливо виконати в примусовому порядку, а також з врахуванням тотожності заявлених вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В п.35, п.36, п.49 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17.10.2014 року дано роз'яснення, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (пункт 6 частини другої статті 79 ЦПК), відносяться до витрат, пов'язаних із вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи (стаття 87 ЦПК). При цьому зазначені витрати на будь-якій стадії процесу несе позивач, якщо заявить таке клопотання. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони від оплати цих витрат повідомлення відповідача здійснюється на загальних підставах (статті 74 - 76 ЦПК). Відмова від сплати таких витрат не є підставою для залишення позову без розгляду згідно із пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК. Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, підлягають розподілу судом відповідно до статті 88 ЦПК.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати з кожного по 141,20 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 224, 226 Цивільно-процесуального України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі третіх осіб Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області, Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, виселення - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1, розташованих на земельній ділянці розміром 526 кв.м.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у праві користування та розпорядження будинком з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1, розташованих на земельній ділянці розміром 526 кв.м., шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 з будинку з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1, розташованих на земельній ділянці розміром 526 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 141,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 141,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 141,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів після отримання копії цього рішення.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчуа Полтавської області Мурашова Н.В.