Справа № 345/2962/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2548/2015
Головуючий у 1 інстанції Гавриленко В. Г.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю ОСОБА_2 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду від 16 вересня 2015 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 16 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні позову у звязку із пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не може погодитися із даним рішенням оскільки воно було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповно досліджено та зясовано обставини справи.

Суд першої інстанції взяв до уваги як допустимий доказ у справі неперевірені та нічим не підтверджені усні пояснення відповідача, ОСОБА_2 та не оцінивши належним чином пояснення позивача, свідків, а також письмові докази у справі, прийшов до невірного висновку про відсутність поважних причин пропуску строків позовної давності позивачем та відсутність права позивача на частку майна у праві спільної сумісної власності.

Апелянт, посилається на ст.. 72 Сімейного кодексу України згідно якої позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права власності.

Тому апелянт вважає, що строк позовної давності для захисту майнових прав подружжя не застосовується незалежно від того, коли подружжя припинили шлюбні стосунки. Після розірвання другий з подружжя, право якого порушено, може у межах названого трьохрічного строку позовної давності предявити позов про виділ йому його часки із колишнього спільного майна і передачу йому у власність. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦКУ).

Апелянт вказує на те, що житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: вул. Січових Стрільців, 46 с. Пійло, Калуський район, Івано-Франківської області, який перебуваючи у шлюбних відносинах збудували спільними силами та за спільні кошти, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, та належить кожному з подружжя в рівних долях.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, рішенням Калуського районного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 1997 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, укладений в 1980 році, було розірвано, про що відділом РАГС Калуського РУЮ 25.08.1998 року зроблено запис за №55 (а.с.5, 53 т.1).

Рішенням № 30 засідання виконкому Пійлівської сільської ради народних депутатів від 27.03.1986 «Про будівництво індивідуального житлового будинку» ОСОБА_3 ( тепер ОСОБА_2) М.Й. було виділено земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд та визначено термін будівництва: з травня 1986 року по травень 1988 року(а.с.10 т.1).

Згідно рішення Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 18.07.2003 року вирішено надати ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення документації на самовільно збудовані господарські споруди та гараж (а.с.48 т.1).

Актом державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 2004 року індивідуальний житловий будинок і господарські споруди прийнято в експлуатацію (а.с.50 т.1). Рішенням виконавчого комітету Пійлівської сільської ради № 64 від 28.12.2004 року вирішено оформити право власності на будинковолодіння №46 по вул. Січових Стрільців в с. Пійло за відповідачкою ОСОБА_2 (а.с.166 т.1) і на підставі даного рішення остання 18.12.2008 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно і провела реєстрацію права власності (а.с. 167,168 т.1).

Як вбачається з листа-відповіді Калуської міжрайонної прокуратури № 87-113-14 від 29.08.2014 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12.05.1981 року. Відомості про зняття з реєстрації даного громадянина в Калуському РВ УДМС в Івано-Франківській області відсутні.

Згідно довідки, виданої сільським головою с. Пійло Калуського району на запит адвоката (а.с.62 т.1) вбачається, що згідно по господарської книги №1 особових рахунків №№16,19 за 1996-2000 та 2001-2005 роки ОСОБА_3 знятий з реєстрації в м. Оренбург РФ без зазначення дати зняття з реєстрації. А згодом у по господарських книгах за 2006-2010 роки знову зареєстрований у с. Пійло в господарстві ОСОБА_2

Відповідно до копії акту комісії, затвердженого Пійлівською сільською радою від 12.09.2014 року, ОСОБА_3 не проживає за місцем реєстрації по вул. Січових Стрільців, 46, с. Пійло Калуського району, з 1995 року (а.с.52).

Твердження ОСОБА_2 про її участь в будівництві житлового будинку підтверджується копіями накладних (а.с. 63-98).

Позивач наддав суду докази про участь у будівництві спірного домоволодіння, зіславшись на копію архівного витягу з протоколу № 1 засідання виконавчого комітету Пійлівської сільської Ради народних депутатів від 28 січня 1988 р. № 3,згідно якого йому було виділено 80 шт. шиферу на покриття будинку по вул. Січових Стрільців, 46, с. Пійло Калуського району (а.с. 12).

Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти.

Під час розгяду судом першої інстанції спору по суті, відповідачка ОСОБА_2 подала суду заяву про застосування строку позовної давності, який позивачем пропущено без поважних причин (а.с. 220 т.1).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

У відповідності до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дня прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", зокрема п. 23 передбачено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

У звязку з наведеним, суд перщої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач міг дізнатись про те, що відповідачка ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на будинковолодіння 18.12.2008 року, оскільки з часу реєстрації пройшло сім років. При цьому ОСОБА_3 отримував в Пійлівській сільській раді довідки, проводив свою реєстрацію і в по господарських книгах було зазначено власника будинковолодіння саме ОСОБА_2

Оскільки відповідачка подала до суду письмову заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, а поважних причин пропуску строків позовної давності позивачем суду не наведено та судом не встановлено, тому суд першої інстанції обгрунтовано застосував позовну давність до спірних відносин сторін, що є підставою для відмови у задоволенні позову. З такими доводами погоджується і суд апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 16 вересня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_5

ОСОБА_6