Справа № 462/1087/15 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/5819/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання проведення реконструкції з розширення балкону такою, що не порушує умов експлуатації і проживання та визнання відмови в наданні згоди на експлуатацію реконструйованого балкону необґрунтованою та безпідставною,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що вважає висновок суду першої інстанції безпідставним та необґрунтованим про те, що обраний ним спосіб захисту права не передбачений чинним законодавством. Звертає увагу, що районним судом не взято до уваги і не надано оцінки його доводам і доказам в обґрунтування позовних вимог про те, що проведена реконструкція балкону не погіршує умови експлуатації і проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1, а її відмова надати письмову згоду на експлуатацію реконструйованого балкону є необгрунтвоаною та безпідставною.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 липня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, хоча про розгляд була повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 105), про причини неявки суд не повідомила та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталася, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положеньст.11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2. Дана квартира розміщена на другому поверсі пятиповерхового житлового будинку, що підтверджується копією технічного паспорта. (а.с. 29)

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 отримав технічні висновки за результатами обстеження квартири АДРЕСА_3 у 2008 році, проте не отримав дозволу на експлуатацію самочинно реконструйованого балкону.

Згідно витягу із протоколу № 10 засідання міжвідомчої комісії від 16.03.2010р. мешканка квартири № 42 на вул. Виговського, 17, заперечила щодо експлуатації самочинно розширеного балкону у кв. №46, доведеного до розм. 0,85х5,60 м на консолях та вирішено зобовязати гр. ОСОБА_2, власника кв. 46 на вул. Виговського, 17 представити заяву згоду мешканців кв. 42 щодо експлуатації самочинно розширеного балкону у кв. №46. (а.с.37).

Відповідно до витягу із протоколу № 16 засідання міжвідомчої комісії від 11.05.2010 вирішено демонтувати самочинно розширений балкон квартири № 46 на вул. Втговського, 17 та привести його планування до попередніх розмірів 0,85х3,00м. (а.с. 39)

Судом встановлено, що згідно розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 346 від 13.05.2010р. «Про самочинне будівництво гр. ОСОБА_2П.» затверджено висновок міжвідомчої комісії - протокол № 16 від 11.05.2010 р.§ 19 та зобовязано гр. ОСОБА_2, власника кв. № 46 на вул. Виговського, 17, в термін до 01.07.2010р. демонтувати самочинно розширений балкон та привести його планування до попередніх розмірів 0,85х3,00 м.

Із даного розпорядження вбачається, що таке видано на підставі інформації ЛКП «Богданівка», враховуючи скаргу гр. ОСОБА_3, мешканки кв. № 42 на вул. Виговського, 17, керуючись рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.11.2005р. № 1224 «Про внесення змін і доповнень до рішення виконавчого комітету від 06.05.2005р. № 406 «Про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові» (а.с.38), яке на час ухвалення рішення не скасоване.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 липня 2015 року Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року скасовано, а справу за позовом ОСОБА_2 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про визнання висновку нечинним та скасування розпорядження направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно ст.152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено процедуру отримання дозвільних документів для будівництва, реконструкції обєктів.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем необґрунтовано та не доведено підставність позовних вимог, а обраний позивачем спосіб захисту свого права не передбачений чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком районного суду.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Із аналізу вищенаведеної норми вбачається, що такою не передбачено такий спосіб захисту прав, як визнання відмови в наданні згоди на експлуатацію реконструйованого балкону необґрунтованою та безпідставною, а тому суд не може зобовязати ОСОБА_3 до вчинення таких дій.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вищенаведена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-84цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_4