Справа № 152/1275/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 серпня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

11.08.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18.02.2011 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають двоє неповнолітніх дітей: дочок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_1 просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя. Між нею та відповідачем постійно виникають сварки та суперечки, під час яких останній принижує її, застосовує фізичне насильство. Однією сімєю вона з відповідачем не проживає понад два роки. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі, так як це суперечить її інтересам. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, тому шлюб існує лише формально, на примирення з відповідачем не згодна.

Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати, понесені нею по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги. Суду пояснила, що має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу, так як перебування в шлюбі суперечить її інтересам. Однією сімєю з відповідачем вона не проживає понад два роки. Розлад в її з відповідачем сімї носить тривалий характер, оскільки вони часто сварилися, переставали проживати однією сімєю, а потім мирилися. Відповідач принижує її та застосовує фізичне насильство, зокрема, у 2015 році наніс їй тілесні ушкодження перелом щелепи, за що притягується до кримінальної відповідальності. У звязку із наведеним, просить шлюб розірвати.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав, щодо розірвання шлюбу з ОСОБА_1 не заперечує, факти сварок, непорозумінь в сімї, та факт застосування фізичного насильства до позивачки, зокрема, нанесення тілесних ушкоджень у виді перелому щелепи визнає. Щодо стягнення з нього судових витрат, заперечує, оскільки надавав позивачці кошти на оплату судових витрат в сумі 300 грн.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.02.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ №098566 (а.с.4).

Від даного шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітніх дітей доньок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5-6).

Сторони не бажають миритися, позивачка має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сімї стали різні характери та погляди на сімейне життя, внаслідок чого виникають сварки та непорозуміння.

При розгляді справи судом встановлено фактичні взаємини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а саме: що у їх сімї виник не короткочасний розлад, а тривалий розлад з приводу різниці в характерах, поглядах на сімейне життя, внаслідок чого виникають часті конфлікти та сварки і сторони не проживають постійно однією сімєю понад два роки.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що відповідач ОСОБА_2 застосовує до позивачки фізичне насильство, зокрема, у 2015 році наніс тілесні ушкодження у виді перелому щелепи.

Відтак, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі. Перебування в шлюбі суперечить інтересам позивачки, а факт заподіяння позивачці тілесних ушкоджень, який визнається відповідачем, суперечить моральним засадам суспільства.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею при зверненні в суд судовий збір в сумі 243,60 грн. (а.с.1).

При цьому, суд вважає таким, що не заслуговує на увагу, ствердження відповідача про те, що ним надавалися позивачці кошти на оплату судових витрат, оскільки вказане ствердження не підтверджено належними та допустимими доказами.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст. 105, 110, 112 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований виконкомом Михайлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 18.02.2011 року, актовий запис за №02.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати: по сплаті судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя