АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9291/15 Справа № 185/6181/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

07 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Гулієву М.І.о.

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Павлоградського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - промислова товарна біржа про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що 09 жовтня 2003 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу будівлі корпусу пташника та будівлі АБК , розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с.В`язівок, пров.Садовий, 2.

Договір було укладено та посвідчено на Промисловій товарній біржі на виконання біржового контракту , зареєстрованого 09 жовтня 2003 року за №П-10/01. При цьому суму за куплене майно позивач сплатив відповідачеві в повному обсязі, що підтверджується оформленим актом прийому-передачі згідно укладеного договору про отримання ОСОБА_3 коштів, який був підписаний особисто відповідачем. З моменту укладення договору позивач став користуватися купленим майном, доглядати за ним та робити часткові ремонтні роботи.

Після того, як позивач звернувся до нотаріуса із питанням про законність укладеної угоди, йому повідомили, що угода не є дійсною , оскільки при її укладенні не було дотримано обов'язкової нотаріальної форми договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони не знали про необхідність такого оформлення.

Відповідач не бажає зявлятися до нотаріуса для посвідчення укладеної угоди, посилаючись на різні надумані причини.

Відповідач ОСОБА_3 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав.

Рішенням суду І інстанції позовні вимоги задоволено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та про цесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2003 року між позивачем та відповідачем було укладеного договір купівлі-продажу будівлі корпусу пташника та будівлі АБК, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с.В`язівок, пров.Садовий, 2.

Договір укладено та посвідчено на Промисловій товарній біржі на виконання біржового контракту , зареєстрованого 09 жовтня 2003 року за №П-10/01.

Згідно акту прийому-передачі за договором ОСОБА_3 отримав від позивача суму за продане майно в повному обсязі .

Рішенням Виконкому В`язівоцької сільської Ради Павлоградського району спірному нерухомому майну було присвоєно адресу: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с.В`язівок, пров.Садовий, 2.

Задовольняючи вимоги, суд послався на ч. 2 ст.47 ЦК України, в редакції 1963 року, чинної на час виникнення правововідносин.

При визнанні дійсним договору купівлі-продажу будівлі корпусу пташника та будівлі АБК, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с.В`язівок, пров.Садовий, 2 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 09 жовтня 2003 року та зареєстровану Промисловою товарною біржею 09 жовтня 2003 року за №П-10/01, суд одночасно визнав і право власності на вказані обєкти за позивачем.

Проте погодитися з висновком судового рішення неможливо, враховуючи наступне.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При задоволенні позову на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР ( ред.1963 року), якою регулюються спірні правовідносини, суд виходив із того, що сторони фактично виконали угоду.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Застосовуючи вказану норму закону, суд повинен зясувати і зазначити у рішенні чи було досягнуто сторонами згоди з істотних умов угоди, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню і чому вона не була нотаріально посвідчена, чи були в наявно сті передбачені законом обмеження і чи не містить вона протизаконних умов.

Апелянт,посилаючись на матеріали справи, в скарзі зазначає, що правовстновлюючі документи на спірні обєкти в матеріалах справи відсутні і судом не досліджувались, з договору вбачається, що документи на вказані будівлі нерухомості не виготовлялись та їх технічні характеристики відсутні, адреса одній з будівель-птахоферми була присвоєна рішенням виконавчого комітету Кочережківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 9 лише 30 квітня 2007 року.

Відповідно до довідки КП Павлоградського міжміського бюро технічної інвентаризації та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 серпня 2015 року за вказаною адресою знааходиться комора загальною площею 55,5 м2 і матеріали не містять жодних технічних та інвентарізаційних документів.

Органами, що уповноважені державою на здійснення функцій за спірними правовідносинами є ОСОБА_1 Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Департамент Державної архітектурно- будівельної інспекції у Дніпропетровській обласі та Павлоградська райдержадміністрація однак до участі в справі в межах компетенції вони не залучені.

Частина 4 статті 10 ЦПК України зобов'язує суд сприяти: всебічному і повному з'ясуванню щодо обставин спору; роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Суд допустив такі порушення. В протиріччя вимог вказаних норм Закону судом не встановлено фактичних обставин по справі, відповідно до вимог ст.ст.11, 33 ЦПК України, не уточнено позицію позивача щодо залучення до участі в справі Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області та Павлоградської райдержадміністрації щодо їх компетенції на виконання вимог Закону України « Про основи містбудування» та законодавства про органи місцевого самоврядування.

Не виконані судом і вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України стосовно роз'яснення позивачу права на надання доказів- правовстановлюювчих документів на спірні обєкти, технічної документації на проведення будівництва (реконструкції), обсягів виконаних робіт, відведення земельної ділянки для вказаних потреб.

Оскільки при розгляді спору, суд І інстанції не в повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, фактичні обставини справи, не виконав вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України та постановив рішення, яке не відповідає вимогам Закону, воно підлягає скасуванню, як передчасне, з відмовою в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Павлоградського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області- задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - промислова товарна біржа про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на нерухоме майно, - скасувати, в позовних вимогах - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: ОСОБА_5

ОСОБА_6