Провадження № 2/185/5918/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

відповідача: ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, суд -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальної справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, ОСОБА_2 звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь на утримання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця на період її навчання, починаючи від дня пред'явлення позову до суду та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що відповідач за даним позовом є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається у Донецькому національному університеті економіки і торгівлі імені ОСОБА_4 на денній формі навчання. Термін закінчення навчання - 30 червня 2019 року. У зв'язку з цим дитина потребує матеріальної допомоги, однак, батько ніякої матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча має можливість надавати зазначену допомогу.

У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав суду письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до змісту яких просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем надано до суду довідку з місця навчання, видану органом, який знаходиться на тимчасово окупованій території і є недійсним та довідка скріплена печаткою, яка не є дійсною. Тому вважає, що відсутні підстави для стягнення аліментів на період навчання. Просить суд врахувати, що він має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка хворіє та потребує постійного лікування. Також, він перебуває на диспансерному обліку з 2005 року у зв'язку з хронічними захворюваннями та потребує постійного лікування.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Так, судом по справі встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 4). Факт батьківства в судовому засіданні не заперечувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У п. 20 Постанови Пленуму від 15.05.2006р №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття(незалежно від форми навчання) виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ним навчання, потребу у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно довідки № 200 від 27.10.2015 року ОСОБА_3 навчається в Донецькому національному університету економіки і торгівлі імені ОСОБА_4 на денній формі навчання з 01.09.2015 року. Дата закінчення навчання 30.06.2019 року. Довідка видана Донецьким національним університетом економіки і торгівлі імені ОСОБА_4 Міністерства освіти і науки Донецької народної республіки (а.с. 5).

Судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів щодо продовження навчання, оскільки позивачем надано довідку, видану Донецьким національним університетом економіки і торгівлі імені ОСОБА_4 Міністерства освіти і науки Донецької народної республіки.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 9 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України " державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки довідка про навчання надана позивачем є недійсною, не створює правових наслідків та не відповідає діючому законодавству України, тому підстави, щодо стягнення аліментів на період навчання ОСОБА_3 - відсутні.

Керуючись ст. ст. 5-8, 10, 88, 212, 215, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.М. Бондаренко