№2/263/3331/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненко В.О.,

при секретарі Чертовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з відповідача індексації заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що працював в ОСОБА_2 «Азовелектросталь» на посаді провідного інженера-конструктора в період з 01 грудня 2010 року по 05 лютого 2015 року. Наказом від 05.02.2015 року він був звільнений з роботи на підставі ст.40 п.1 КЗпП України, у звязку зі скороченням штату. Роботодавець в день звільнення не провів з ним повний розрахунок, внаслідок чого заборгованість по невиплаті заробітної плати за період з серпня 2014 року по 05 лютого 2015 року становить 11264,22 гривень, яку було виплачено відповідачем лише 29 вересня 2015 року. Однак, при цьому, невиплаченими залишилися індексація заробітної плати за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року у розмірі 3137,50 гривень, а також середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06 лютого 2015 року по 29 вересня 2015 року - день фактичного розрахунку у розмірі 12075 гривень.

Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про підтримання позовних вимог, наполягав на їх задоволенні і розгляді справи без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 «Азовелектросталь» у судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, надіслала до суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги визнала частково в частині стягнення середнього заробітку у розмірі 12075 гривень, згідно з наданим розрахунком. У задоволенні решти позовних вимог просила відмовити, у звязку з проведенням розрахунку по виплаті заробітної плати позивачу. Що стосується індексації заробітної плати, зазначила, що з травня 2014 року по лютий 2015 року ОСОБА_1 знаходився на неповному робочому тижні, частковому простої, неплановій відпустці. Вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки оплата простою не є обєктом індексації.

Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилась відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в ОСОБА_2 «Азовелектросталь» на посаді провідного інженера-конструктора в період з 01 грудня 2010 року по 05 лютого 2015 року. Наказом від 05.02.2015 року він був звільнений з роботи на підставі ст.40 п.1 КЗпП України, у звязку зі скороченням штату, що підтверджується записом у трудовій книжці.

За період роботи позивача йому нараховувалася заробітна плата, однак у день звільнення 05 лютого 2015 року відповідач повний розрахунок заробітної плати з позивачем не провів.

На час звернення до суду ОСОБА_2 «Азовелектросталь» мало заборгованість перед позивачем по заробітній платі за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року у розмірі 11264,22 гривні, яку було повністю виплачено лише 29 вересня 2015 року, що підтверджуються довідкою ОСОБА_2 «Азовелектросталь» №3202 від 16.10.2015 року та платіжними дорученнями.

Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. ОСОБА_2 на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Щодо вимог про стягнення з ОСОБА_2 «Азовелектросталь» індексації заробітної плати, то суд керується наступним.

Позивач просить стягнути суму індексації, але фактично просить стягнути компенсацію за затримку виплати заробітної плати та надав відповідний розрахунок.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» встановлено обов'язок підприємства будь-якої форми власності здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів. Така компенсація громадянам провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів.

Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обов'язок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом.

При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним.

Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (надалі за текстом - Порядок).

Згідно з пунктом 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Позивач просить стягнути з відповідача суму компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, в розмірі 3137,50 гривень. На думку суду розмір вказаної суми компенсації відповідає існуючому Порядку та встановленої в ньому методики підрахунку за період прострочення виплати заробітної плати та підлягає застосуванню, як належно обґрунтований.

З наданих розрахункових листів вбачається, що у вересні ОСОБА_2 «Азовелектросталь» здійснило нарахування компенсації затримання заробітної плати ОСОБА_1 за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року у загальній сумі 3468,29 гривень, яка станом на жовтень 2015 року не виплачена.

З урахуванням нарахованих сум заробітної плати загальна сума компенсації, яка підлягає виплаті складає 3137,50 гривень відповідно до наступного розрахунку.

Розрахунок суми компенсації (нарахована заробітна плата за місяць х коефіцієнт компенсації): за серпень 2014 року складає 142,99 гривень (257,17 х 0,556); за вересень 2014 року 798 гривень (1558,61 х 0,512); за жовтень 2014 року 695,04 гривень (1457,11 х 0,477); за листопад 2015 року 654,27 гривень (1457,18 х 0,449); за грудень 2014 року 598,47 гривень (1470,44 х 0,407); за січень 2015 року 249,03 гривень (682,28 х0,365).

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно зі ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч.1 ст. 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На виконання положень частини другої статті 214 Цивільного процесуального кодексу України, застосовуючи положення статті 117 КЗпП України, суд враховує висновки Верховного Суду України, що викладені ним у постанові від 03 липня 2013 року по справі №6-64цс13, зокрема: відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

З наданих суду заперечень відповідача вбачається, що ним визнається розрахунок середнього заробітку позивача в розмірі 75,00 гривень та сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 12075,00 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З моменту звільнення ОСОБА_1 з «Азовелектросталь» по день повного розрахунку по заборгованості із заробітної плати (з 06 лютого 2015 року по 29 вересня 2015 року) відповідно до розрахунку норми тривалості робочого часу за 2015 рік минуло 161 робочий день.

Отже, сума середнього заробітку за період з часу затримки розрахунку із позивачем при звільненні до повного розрахунку становить 161 днів х 75,00 грн. = 12075,00 гривень і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок, від сплати якого відповідно до закону позивач звільнений.

Керуючись Кодексом законів про працю України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 3137,50 гривень та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 12075,00 гривень, а всього 15212 (п'ятнадцять тисяч двісті дванадцять) гривень 50 копійок з утриманням Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» з цієї суми передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок.

На рішення суду сторони можуть подати апеляційну скаргу в Апеляційний суд Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Сторони, які брали участь у справі, але не були присутнім у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О.Ковтуненко