АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

03 грудня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Сірій О.Г..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року,

встановила:

у серпні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 06 липня 2007 року, стягнути на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку та додаткові витрати в розмірі 2 000 грн., посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року позов було задоволено частково, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, в задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона з 06 липня 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та зазначала, що від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Позивач вказувала, що збереження сім'ї вважає неможливими, тому просила розірвати шлюб. Також, враховуючи те, що відповідач проживає окремо та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач просила стягнути на її користь аліменти та додаткові витрати, які полягають у оплаті послуг гувернантки та занять у танцювальному гуртку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року позов було задоволено частково, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, в задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат - відмовлено.

В частині розірвання шлюбу рішення суду не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як батько зобов'язаний утримувати дитину та з урахуванням матеріального становища платника аліментів та наявності у платника аліментів інших дітей визначив розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку. В задоволенні вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину судом було відмовлено за їх недоведеністю.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст.ст.180 - 185 СК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 липня 2007 року, від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітня дитина знаходиться на утриманні своєї матері.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано майновий стан її та відповідача та помилково стягнуто аліменти в розмірі ј частини від всіх видів його заробітку. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають значення для справи.

Так, судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів було вірно враховано всі обставини справи та визначено розмір аліментів у ј частині всіх видів заробітку відповідача.

Доводи апелянта про те, що судом безпідставно було відмовлено у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на дитину також не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування рішення.

В обґрунтування вимог про стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 2 000 грн. позивач зазначала, що такий розмір витрат обумовлений тим, що вона щомісячно здійснює оплату послуг гувернантки, крім того дитина має намір відвідувати танцювальний гурток.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір суми, що стягується з одного із батьків дитини, зобов'язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, повинен визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

В даному випадку, позивачем при зверненні до суду з позовом та при подачі апеляційної скарги не було надано доказів в обґрунтування заявленого розміру додаткових витрат, а також їх наявності. Довідка про стан здоров'я Залуж'євої В.Д., надана представником позивача в судовому засіданні, також не може свідчити про наявність додаткових витрат.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 753/14062/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15569/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Шклянка М.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.