Справа № 442/2180/14 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/783/5619/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1; Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «Універсал Банк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 34-2008-081 від 29 січня 2008 року у розмірі 54922,44 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ, станом на дату розрахунку, - 711245,59 грн., в тому числі: 46561,42 доларів США - відсотки (602970,44 грн. згідно курсу НБУ); 8361,02 доларів США - підвищені відсотки (108275,14 грн. згідно курсу НБУ). Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір в розмірі 3 654 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПТА «Універсал Банк». Апелянт вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. У апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідачів заборгованість по кредитному договору в сумі 54 922,44 долари США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на день винесення рішення, а саме на 16 квітня 2015 року 1 196 210 74 грн. Зазначає, що між банком та ОСОБА_3 29 січня 2008 року було укладено кредитний договір № 34-2008-081 на загальну суму 100 000 доларів США з терміном повернення кредиту до 10 січня 2038 року та процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 12,5% річних. Однак, в порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого має прострочену заборгованість за кредитом. Станом на 3 жовтня 2014 року його заборгованість по даному договору становить 54 922.44 доларів США, що еквівалентно 711 245.59 гривень, в тому числі: заборгованість по відсотках - 46 561 42 доларів США, що еквівалентно 602 970 44 грн.; заборгованість по підвищених відсотках - 8 361,02 доларів США, що еквівалентно 108 275 14 грн. Вказує, що з метою забезпечення виконання зобов»язань за договором, було укладено між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_4 договори поруки №034-2008-081-Р/1 від 29 січня 2008 року, за умовами якого останні зобов»язалися перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх зобов»язань, що виникли за кредитним договором в повному обсязі як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Встановлено, що 29 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 004-13003-231211, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит на суму 100 000 доларів США з терміном повернення кредиту до 10 січня 2038 року, з щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений строк (або термін його погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 37,35 % річних. Кредитним договором передбачено погашення кредиту щомісячними платежами у сумах та в строки, передбачені графіком погашення кредиту.

29 січня 2008 року, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання позичальником, що випливає з вказаного вище кредитного договору, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як поручителями, та Банком, як кредитором, укладено договори поруки № 034-2008/-081-Р/1, згідно яких поручителі зобов'язалися перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором .

З матеріалів справи, а саме з уточнення до позовної вимоги, вбачається, що позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 54 922 44 доларів США, що еквівалентно 711 245 59 гривень, в тому числі, заборгованість по відсотках - 46 561 42 долари США, що еквівалентно 602 970 44 гривень; заборгованість по підвищених відсотках - 8 361 02 доларів США, що еквівалентно 108 275 14 гривень.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належно не виконав умов укладеного кредитного договору та графіку погашення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість.

Статтями 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 листопада 2010 року у цивільній справі № 2-3144/10 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з відповідачів стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 034-2008-084 від 29 січня 2008 року у розмірі 109 715,62 дол. США, яка утворилась станом на 9 червня 2010 року. Кредитним договором передбачено надання Банком позичальнику грошових коштів (кредиту) у тимчасове платне користування на наступних умовах (п. 1.1. п. 1 кредитного договору): сума кредиту - 100 000 доларів США, валюта кредиту - долар США, дата погашення кредиту - 10 січня 2038 року, процентна ставка 13,45 % річних. Суми несплаченого кредиту, відсотків, пені підтверджуються відповідними розрахунками.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором, який виконано станом на 9 червня 2010 року, вбачається, що відсоткова ставка згідно договору становить 12,45% річних; відсоткова ставка з 15 липня 2008 року становить 13,45% річних. Також з 15 липня 2008 року змінено розмір відсоткової ставки за підвищеними відсотками з 37,35% до 40,35% річних.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення виконання зобов'язання боржником.

На підставі ст.554 ЦК України у разі порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Так як поручителі перебувають з кредитором у самостійних договірних відносинах, вони несуть самостійну відповідальність перед кредитором за порушення зобов'язань боржником.

Кредитор має право вимагати виконання обов'язку в повному обсязі як від усіх боржників разом так і від будь-кого з них окремо, зокрема, лише від поручителів, які солідарно відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. (Постанова Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року у справі № 6-84 цс11).

Згідно п. 2.1. договору поруки № 034-2008-08-Р/1 від 29 січня 2008 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою поручителя сторони розуміють візування Поручителем змін до основного та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення Поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Договір поруки № 034-2008-08-Р від 29 січня 2008 року, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5, містить таку ж умову.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 листопада 2010 року у цивільній справі № 2-3144/10 та матеріалами справи підтверджується, що з 18 липня 2008 року розмір відсоткової ставки за кредитним договором № 034-2008-084 від 29 січня 2008 року було змінено, шляхом її збільшення.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Таким чином, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не є необхідним.

При цьому внесення змін до кредитного договору про зміну зобов'язання, забезпеченого порукою, зокрема, збільшення процентної ставки без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, є підставою для визнання поруки такою, що припинена (Постанова ВСУ від 21 листопада 2012 року № 6-134цс12).

Встановлено, що між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 34-2008-081 від 29 січня 2008 року, розмір відсоткової ставки по даному договору, за користування кредитом складає 13.45% річних.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором, який виконано станом на 9 червня 2010 року, що міститься у справі №2-3144/10, зокрема вбачається, що з 15 липня 2008 року відсоткова ставка згідно договору становить 13.45% річних, а розмір відсоткової ставки за підвищеними відсотками становить 40.35% річних, що свідчить про їх збільшення. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Пунктом 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доказів щодо поручителями згоди на зміну умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителів, позивачем не надано. Судом під час розгляду справи таких доказів також не здобуто.

Суд прийшов до вірного висновку, що договір поруки № 034-2008-08-Р/1 від 29 січня 2008 року, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4, та договір поруки № 034-2008-08-Р від 2 січня 2008 року, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5, слід вважати припиненими.

Сторонами кредитного договору встановлено строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань із щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 10 січня 2038 року.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору (додаток №2 до кредитного договору), погашення кредитної заборгованості, проценти за користування кредитом та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору, сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Матеріалами справи, а саме розрахунком заборгованості станом на 3 жовтня 2014 року встановлено, що відповідач ОСОБА_3 перестав виконувати щомісячні зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом з 10т серпня 2012 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 2 квітня 2014 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Згідно постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13 несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Умовами кредитного договору передбачене зобов'язання позичальника щодо сплати заборгованості за кредитом, в тому числі, проценти за користування ним, у строки та в розмірі, як це було визначено кредитним договором.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд прийшов до вірного висновку, що з відповідача ОСОБА_3 належить стягнути нараховану заборгованість.

Колегія суддів вважає, що висновки суду ґрунтуються на аналізі наявних у справі доказів, встановлених обставин.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «Універсал Банк» відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді