АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/9100/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1894/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Талалай О.І.

суддів: П'єнти І.В., Корніюк А.П.

з участю: секретаря Гриньової А.М.,

апелянта ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Даніель» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначило, що з відповідачем 24 березня 2011 року був укладений кредитний договір № 167/5-КЗН-Т, за яким надано кредит у сумі 180000 грн. терміном до 23 березня 2018 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 березня 2011 року з ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого остання передала в іпотеку Банку квартиру НОМЕР_1 загальною площею 49,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить їй на праві власності. Відповідач взяті на себе зобов'язання виконувала частково, заборгованість станом на 20 березня 2015 року склала 464787,60 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 147798,77 грн., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 49162,31 грн., неустойка (пеня та штраф) - 267826,52 грн. Тому банк просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на зазначену квартиру.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 липня 2015 року позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 167/5-КЗН-Т від 24 березня 2011 року в сумі 216961,08 грн., з яких заборгованість за кредитом - 147798,77 грн., заборгованість за відсотками - 49162,31 грн., неустойка - 20000,00 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру НОМЕР_1 загальною площею 49,3 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири серії ВМР № 465311, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. 02 березня 2010 року за реєстраційним № 545, на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» шляхом визнання за ним права власності на зазначену квартиру. Визнано за позивачем право власності на вищезазначену квартиру.

ОСОБА_1, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не врахував те, що вартість квартири є заниженою. Оскаржити оцінку не мала змоги, так як не була вчасно повідомлена про розгляд справи. Іншого житла немає, у квартирі проживає з неповнолітньою донькою. Попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки Банк їй не надсилав.

Рішення суду про відмову у частині вимог позивача не оскаржується, а тому не переглядається в апеляційному порядку.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала. Представник Банку визнав її не обґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 24 березня 2011 року між позивачем і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 167/5-КЗН-Т, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 180000 грн. терміном до 23 березня 2018 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 березня 2011 року з відповідачем був укладений договір іпотеки, відповідно до якого вона передала в іпотеку Банку квартиру НОМЕР_1 загальною площею 49,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить їй на праві власності. ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконувала частково, заборгованість станом на 20 березня 2015 року склала 464787,60 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 147798,77 грн., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 49162,31 грн., неустойка (пеня і штраф) - 267826,52 грн.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд обґрунтовано виходив з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є правомірними.

Висновок суду узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам закону.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 6.1 іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов цього та кредитного договору, іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки.

На підставі ч. 1 і ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Згідно з п. 6.2 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю сторін про задоволення вимог іпотекодержателя та будь-яким іншим чином відповідно до законодавства України, чинного на дату звернення стягнення. У випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець передає у власність іпотекодержателю предмет іпотеки. При цьому ціною придбання у власність предмета іпотеки є вартість предмета іпотеки, визначена на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

У відповідності з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року у справі № 6-124цс13, що є обов'язковою для всіх судів України, виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про невідповідність вимогам чинного законодавства рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апеляційної скарги про відсутність письмового повідомлення Банку про усунення порушення зобов'язання, оскільки на підставі ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року (п. 37) невиконання вимог частини першої ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Посилання апелянта на те, що вартість квартири є заниженою не підтверджено доказами.

З матеріалів справи вбачається, що оцінка предмета іпотеки проведена 05 березня 2015 року суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Оціночна фірма «ДЕ ВІЗУ», що діє на підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (сертифікат від 18.09.2012 року № 13820/12, виданий Фондом державного майна України). Визначена ринкова вартість квартири АДРЕСА_1.

Судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи, роз'яснювались особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки щодо подання доказів, заявлення клопотань про призначення експертизи. Проте, відповідач таких клопотань не заявила.

Заслуговують на увагу твердження апелянта, що вона не була належним чином повідомлена про час і дату слухання справи, оскільки повідомлення відповідача телефонограмою про призначення судового засідання по справі на 13 липня 2015 року не відповідає вимогам закону.

Частиною 6 ст. 74 ЦПК України передбачено право повідомляти або викликати учасників процесу до суду телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, проте головним при такому повідомленні чи виклику залишається виконання вимоги цієї ж норми процесуального права про забезпечення його фіксації.

При повідомленні або виклику до суду телефонограмою необхідною умовою є забезпечення фіксації такого повідомлення або виклику. Вважається недостатнім наявність у справі лише довідки секретаря судового засідання (чи іншої уповноваженої особи) про повідомлення особи, яка бере участь у справі, телефонограмою, так як слід забезпечити фіксацію такого повідомлення. Зазначена телефонограма має бути зареєстрована в суді, а у справі має бути відповідний витяг із журналу телефонограм.

Проте, це не призвело до неправильного вирішення справи.

ОСОБА_1 брала участь при розгляді справи у суді першої інстанції 17 червня 2015 року, висловлювала свою думку щодо заявленого позову. Відповідно і в Хмельницькому міськрайонному суді і в засіданні апеляційного суду вона мала змогу надати свої заперечення проти позову і докази на їх підтвердження.

Згідно з ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис) Судді: (підписи)

Вірно:

Головуючий:

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції - Демінська А.А. Провадження: № 22-ц/792/1894/15

Доповідач - Талалай О.І. Категорія: 19, 27