Справа № 492/1422/14-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

26 листопада 2015 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Гусєвої Н.Д.,

при секретарі Рябчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Арциз Одеської області цивільну справу за позовною заявою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 Рафаеля Бакіровича, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 Рафаеля Бакіровича до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК», за участю третіх осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання розірваним кредитного договору, -

встановив:

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (далі за текстом - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з зазначеною позовною заявою в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1870,45 доларів США (в грн. екв. 29496,99), а також судовий збір в розмірі 249,16 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем ОСОБА_4 06 лютого 2008 року був укладений кредитний договір № 205815- CRED на загальну суму 5000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % річних з кінцевим терміном повернення 25.01.2010р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання виконав повністю та надав обумовлену суму кредиту, а позичальник належним чином свої зобовязання не виконав, внаслідок чого станом на 04.11.2013р. перед позивачем виникла заборгованість, яка складає загальну суму по кредиту, процентам 1870,45 доларів США. Зобовязання за вказаним договором забезпечені договорами поруки, поручителями по яких виступили відповідачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 А,М., які зобовязалися відповідати по зобовязанням ОСОБА_4, які виникають з умов вищезазначеного кредитного договору. Заборгованість по кредитному договору позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, оскільки боржник та поручителі мають нести перед кредитором солідарну відповідальність.

ОСОБА_4 проти позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заперечував та звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про розірвання кредитного договору, посилаючись на те, що 06 лютого 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений кредитний договір № 205815- CRED на загальну суму 5000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % річних з кінцевим терміном повернення 25.01.2010р. Позивач вказує, що відповідно до п. 2.3.1. зазначеного кредитного договору, в разі порушення позичальником своїх зобовязань банк має право згідно ст. 651 ЦК України здійснити в односторонньому порядку розірвання кредитного договору з направленням позичальнику повідомлення. Враховуючи, що 18 лютого 2009 року позивачу було направлено повідомлення № 3928 з вимогою про дострокове повернення суми кредиту, позивач вважає, що зазначене повідомлення є підставою для розірвання кредитного договору з моменту отримання повідомлення, у звязку з чим звернувся до суду з вказаним позовом.

Представник позивача за первісним позовом, яка є представником відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву в якій просила суд про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Зустрічний позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, надавши заперечення проти позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 за первісним позовом, який є представником позивача за зустрічним позовом в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача не визнав та заперечував проти їх задоволення, просив відмовити в задоволенні позову. Заявлені вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Також, просив суд про розгляд справи в його відсутність.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, які є третіми особами за зустрічним позовом у судове засідання також не зявилися, але надали до суду заяви, в яких позовні вимоги позивача за первісним позовом не визнали та заперечували проти їх задоволення, просили відмовити в задоволенні позову. Заявлені вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Також, просили суд про розгляд справи в їх відсутність.

У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобовязального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору та розірванням кредитного договору, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 31-32, 35, 36, 37) та ОСОБА_4 (а.с. 25-26) 06 лютого 2008 року був укладений кредитний договір № 205815- CRED, на підставі якого позивач передав кредит відповідачу в розмірі 5000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % річних з кінцевим терміном повернення 25 січня 2010 року (а.с. 15-19, 200-201), відповідно до якого Кредитор зобовязався передати обумовлену договором суму та надав її Позичальнику, а Позичальник отримав обумовлену договором суму грошей та зобовязався повернути одержану суму кредиту та своєчасно сплачувати відсотки за користування ним.Відповідно до п. 3.2 кредитного договору при порушенні позичальником зобовязання по сплаті кредиту, останній зобовязаний сплатити кредитору відсотки за користування кредитом у розмірі 48 % річних, від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту. Згідно п. 5.1 кредитного договору при порушенні будь-яких зобовязань по сплаті процентів за користування кредитом, відповідач зобовязався сплатити банку пеню в розмірі 0,2 % від суми непогашеного платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної ставки Національного банку України. Відповідно до п. 5.5 кредитного договору за порушення графіку погашення кредиту і відсотків, позивач виплачує банку штраф за кожен випадок порушення графіку в частині дотримання дат погашення кредиту на 1-9 днів в розмірі 5 % від суми своєчасного непогашення частини отриманого кредиту, на 10 і більше днів в розмірі 10 % від суми своєчасного непогашення частини отриманого кредиту.

Факт отримання ОСОБА_4 кредитних коштів підтверджується заявою, згідно якої відповідач ОСОБА_4 підтвердив зарахування 06.02.2008р. на картковий рахунок № 640012, відкритий на підставі договору про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти «МІКРОКРЕДИТ» № 205815-CАRD від 06.02.2008р. кредитних коштів у сумі 5000,00 доларів США (а.с. 20-21, 22).

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору станом на 17.08.2009р. заборгованість ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» склала 3528,32 доларів США, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 16.02.2010р., яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 06.02.2008р. у розмірі 27818,69 грн. (а.с. 54-55, 66-67).

Зазначене рішення було виконано 17.01.2011р., що підтверджується копіями платіжних доручень № 17, № 18 від 17.01.2011р. (а.с. 57) та постановою ВДВС Арцизького РУЮ від 04.02.2011р. (а.с. 56) закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-447/10 (а.с. 63), виданого 03.03.2010р. Арцизьким районним судом Одеської області про солідарне стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

В порушення умов кредитного договору, відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 взяті на себе зобовязання не виконав, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка, згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 04.11.2013р. з урахуванням заборгованості по кредиту, процентам склала загальну суму 1870,45 доларів США (в грн. екв. 29496,99) (а.с. 142-144).

Листом № 3928 від 18.02.2009р. відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 повідомлявся про систематичне порушення з його сторони умов виконання кредитного договору і необхідність достроково повернути кредит, сплатити проценти, а також штрафні санкції (а.с. 198). Згідно повідомлення № 30.1.0.0/2-454 від 08.11.2012р. відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 повідомлявся про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором (10-11, 12-13, 14).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Згідно до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до розяснень, що викладені у п. 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. № 5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до кредитних відносяться операції зазначені у п. 3 ч. 1 та у пунктах 3-7 ч. 2 ст. 47 цього Закону, у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій.

В розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні) так й в іноземній валюті.

Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується.

Стаття 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення окремих банківських операцій. Приписи вказаної статті Закону не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті).

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і встановлений строк, відповідно до умов договору та вимогою закону.

Згідно, ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк чи інший фінансовий заклад зобов'язані видати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит, та сплатити проценти.

Судом встановлено, що позивачем за первісним позовом був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором, однак, відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 всупереч вимогам чинного законодавства та умов кредитного договору належним чином свої зобовязання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконав та не здійснив повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені Кредитним договором строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачем за первісним позовом, у звязку з чим ним не виконані вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою, порукою тощо (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановленого додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до договорів поруки № 205815cred, № 205815 cred від 06.02.2008р., що укладені між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з однієї сторони, та ОСОБА_2 (а.с. 27-28), ОСОБА_3 (а.с. 29-30, 133) (далі за текстом - Поручителі), з іншої, сторони договорів встановили, що Поручителі на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідати по борговим зобов'язанням боржника ОСОБА_4, які виникають з умов кредитного договору № 205815- CRED від 06.02.2008р., а саме: повернути кредит в розмірі 5000,00 доларів США, сплатити проценти за його користування в розмірі 24 % річних від суми залишку кредиту, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови зазначеного договору в повному обсязі (а.с. 23, 24).

Згідно повідомлення № 30.1.0.0/2-454 від 08.11.2012р. відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 повідомлялися про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором (10-11, 12-13, 14).

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 не спростували зміст зазначених договорів поруки, у зв'язку з чим не виконали вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 мають солідарно нести відповідальність разом з ОСОБА_4 за порушення останнім своїх обов'язків по поверненню кредиту та по сплаті відсотків за користування кредитом, а також по сплаті інших штрафних санкцій, передбачених вищезазначеним Кредитним договором.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідачів за первісним позовом перед позивачем станом на 04.11.2013р. становить 1870,45 доларів США, у тому числі заборгованість: заборгованість за кредитом 198,22 доларів США (в грн. екв. 3125,92); заборгованість за відсотками 1672,23 доларів США (в грн. екв. 26371,06 (а.с. 142-144).

Доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачем ОСОБА_4 до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором, суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про солідарне стягнення з відповідачів за первісним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором на загальну суму 1870,45 доларів США, що за курсом 15,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.12.2014р. (тобто на дату уточнення позовних вимог) складає 29496,99 грн., оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання розірваним кредитного договору, суд виходить з наступного.

За змістом ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Під час судового розгляду справи позивачем за зустрічним позовом не було надано доказів одночасно усіх вказаних умов, за яких договір може бути розірваний на його вимогу у судовому порядку, чим не виконано вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, згідно яких на сторону покладається обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

В обґрунтування своїх вимог посилання позивача, як на умову для розірвання договору, а саме те, що умова, передбачена п. п. 2.3.1 вищевказаного кредитного договору про направлення банком йому повідомлення від 18.02.2009р. про дострокове повернення всієї суми кредиту, відсотків та штрафних санкцій з посиланням, що така умова є підставою для визнання розірваним з 18.02.2009р. кредитного договору № 205815- CRED від 06 лютого 2008 року є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.3.1 укладеного кредитного договору, у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами договору банк має право: б) розірвати договір в судовому порядку. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором; в) згідно ст. 651 ЦК Україниздійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов'язань.

Згідно листа № 3928 від 18.02.2009р. відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 повідомлявся про систематичне порушення з його сторони умов виконання кредитного договору і необхідність достроково повернути кредит, сплатити проценти, а також штрафні санкції в строк до 01.03.2009р. Крім того в лісті зазначено, що наявне повідомлення є підставою для розірвання договору (а.с. 198). Факт отримання зазначеного листа ОСОБА_4 не заперечував та посилався на нього, як на доказ обставини на вимогу про визнання розірваним кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 651 ЦК Українизміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

При цьому у випадку коли сторона може в односторонньому порядку відмовитися від договору, якщо це передбачено договором, стороні не потрібно звертатися до суду для визнання правомірності такої відмови. Сам факт відмови призводить до припинення зобов'язання повністю або частково з моменту одержання іншою стороною повідомлення про відмову.

Судом встановлено, що одностороннє розірвання кредитного договору можливе тільки з ініціативи банку, що передбачено договором, який був підписаний сторонами без зауважень, укладаючи його, сторони досягли згоди щодо його істотних умов, зміст договору не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, положення договору щодо направлення письмового повідомлення позичальнику про дострокове виконання конкретно визначеного зобовязання у відповідний термін відповідає звичаям ділового обороту і не суперечить закону.

Враховуючи те, що позивачем за зустрічним позовом не було доведено жодної з умов, одночасна наявність яких необхідна для розірвання договору на вимогу заінтересованої сторони, які давали б суду підстави дійти висновку про розірвання кредитного договору, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог про визнання розірваним кредитного договору так як підстав для задоволення вимоги про визнання розірваним договору не має.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, виходячи з зазначеної норми закону нею не передбачений солідарний порядок стягнення судових витрат стороні на користь якої ухвалено рішення, тому в цій частині вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволенню не підлягають. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду в рівних частинах з кожного.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог зустрічного позову не підлягають стягненню з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_4 судові витрати.

На підставі ст. ст. 192, 524, 525, 526, 527, 530, 533, 553, 554, 625, 651, 652, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000р., керуючись ст. ст. 1, 6, 10, 11, 15, 30, 57-60, 74, 88, 158, 197, 208-210, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 Рафаеля Бакіровича до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК», за участю третіх осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання розірваним кредитного договору відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 Рафаеля Бакіровича (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемога, буд. № 50, ):

- заборгованість по кредиту - 198 (сто девяносто вісім) доларів США 22 центи, що за курсом 15,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.12.2014р. складає 3125 (три тисячі сто двадцять пять) гривень 92 копійки;

- заборгованість по відсоткам - 1672 (одну тисячу шістсот сімдесят два) долари США 23 центи, що за курсом 15,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.12.2014р. складає 26371 (двадцять шість тисяч триста сімдесят одну) гривню 07 копійок;

а всього на загальну суму 1870 (одну тисячу вісімсот сімдесят) доларів США 45 центів, що за курсом 15,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.12.2014р. складає 29496 (двадцять девять тисяч чотириста девяносто шість) гривень 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 Рафаеля Бакіровича (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемога, буд. № 50, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 249 (двісті сорок девять) гривень 16 копійок в рівних частинах з кожного.

Відмовити ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 Рафаеля Бакіровича, ОСОБА_2, ОСОБА_3 суму судових витрат в солідарному порядку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо сторони, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя

Арцизького районного суду ОСОБА_6