Провадження № 22-ц/779/2663/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів: Девляшевського В.М., Малєєва А.Ю.

секретаря Яковин М.Я.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки про стягнення середньомісячної зарплати, коштів за невикористану щорічну відпустку, правову допомогу та кошти за завдану моральну шкоду, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 03 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки про стягнення середньомісячної зарплати, коштів за невикористану щорічну відпустку, правову допомогу та кошти за завдану моральну шкоду. Свої вимоги обґрунтував тим, що після поновлення його на роботі, відповідач не забезпечує йому необхідний обсяг роботи, інструменти, матеріали та не оплачує середньомісячний заробіток.

У зв'язку з цим просив стягнути з відповідача середньомісячну заробітну плату за 2014 рік та період з січня по липень 2015 року по 286,75 грн. в місяць, кошти за невикористану щорічну відпустку за період з 01.07.2010 року по 07.02.2013 року, витрати на правову допомогу та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки про стягнення середньомісячної зарплати за 2014 рік та 7 місяців 2015 року - по 286,75 грн. за місяць, коштів за невикористану щорічну відпустку за 62 календарних дні за період з 01.07.2010 року по 07.02.2013 року, правову допомогу в сумі 300 грн. та кошти за завдану моральну шкоду в сумі 5000 грн. - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи та неналежну оцінку судом доказів.

Так, судом не враховано, що відповідно до п.4.1.2. «Правил внутрішнього трудового розпорядку» саме головний лікар поліклініки, його заступники чи завідувачі повинні створити належні умови праці та забезпечити роботою. Судом також взято до уваги пояснення відповідача, зокрема головного лікаря ОСОБА_4, про те, що протезисти відмовляють працювати з ним через невідповідність його кваліфікації сучасним вимогам не відповідає дійсності. Між тим, наказом №80-З від 20.12.2010 року йому було присвоєно кваліфікаційну категорію зі спеціальності ортопедична стоматологія ІІ категорії, яка дійсна до 20.12.2015 року.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції, апелянт просив скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги підтримав з тих же мотивів, що зазначені у апеляційній скарзі.

Представник Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки доводи апеляційної скарги не визнала, просить її відхилити; рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 перебуває з відповідачем у трудових відносинах, зокрема працює зубним техніком в ортопедичному відділені в Івано-Франківській міській стоматологічній поліклініці на 0,25 ставки.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не виконував встановлений для нього фінансовий план, по виготовленню умовних одиниць протезування, а отже і підстави для стягнення заробітної плати за невиконану роботу відсутні.

Однак погодитись з таким висновком суду, колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області не може.

Згідно ст.ст. 94, 97 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Так, згідно витягу колективного договору (а.с.39) обов'язки адміністрації гарантувати мінімальну заробітну плату працівникам не нижче встановленого державою мінімуму і проведення її індексації, крім працівників госпрозрахункових підрозділів (п.4.12), оплата праці в госпрозрахункових підрозділах проводиться за погодинно-преміальною системою медичним сестрам, адміністративно-господарському персоналу та іншим працівникам, за винятком лікарів-стоматологів, зубних техніків, полірувальників оплата праці яких проводиться за відрядно-преміальною системою відповідно до виконання фінансового плану, затвердженого гол. лікарем згідно спільного Наказу Міністерства праці та соцполітики України, Міністерства охорони здоров'я №308/519 від 05.10.2005р. (п.4.13).

У відповідності до спільного Наказу Міністерства праці та соцполітики України, Міністерства охорони здоров'я №308/519 від 05.10.2005р., яким затверджені Умови оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення (п.5.4) оплата праці працівників закладів (відділів, відділень, лабораторій, кабінетів) зубопротезування проводиться: у закладах, що перебувають на державному бюджеті, - за погодинною системою, за винятком зубних техніків, полірувальників, ливарників та інших робітників, зайнятих на зуботехнічних роботах, оплата праці яких проводиться за відрядно-преміальною системою;у закладах, які перебувають на госпрозрахунку або утримуються за рахунок коштів спеціального фонду, - за погодинно-преміальною системою, за винятком зубних техніків, полірувальників, ливарників та інших робітників, зайнятих на зуботехнічних роботах, оплата праці яких проводиться за відрядно-преміальною системою.

На підставі наказу Міністерства охорони здоров'я №507 від 28.12.2003р. встановлюються планові фінансові завдання.

Судом вірно встановлено, а сторонами не заперечується, що відповідно до встановленого фінансового плану позивач ОСОБА_2 повинен був виготовляти 31 умовних одиниць протезування в місяць, однак відсоток виконання фінансового плану позивачем становить 0%.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом 321-о/д від 21.01.2013 року позивача вже було звільнено з роботи, у зв'язку з порушенням трудової дисципліни, а саме невиконання фінансового плану. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.03.2014 року ОСОБА_2 було поновлено на роботі. Вказаним рішення також встановлено, що відповідно до п.4.1.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки головний лікар поліклініки, його заступники, завідувачі відділенням, кабінетами, структурними підрозділами зобов'язані забезпечити безпечні умови праці, справність, наявність службово-посадових інструкцій та інструкцій по техніці безпеки. Створити умови на робочому місці для кожного працівника згідно його фаху та кваліфікації. З посадової інструкції старшого зубного техніка, посадової інструкції техніка зубного ІІ кВ. кат. та посадової інструкції завідувача ортопедичним відділенням вбачається, що у обов'язки працівників не входить сприяння покращення кількісних показників лікаря, тобто працівники не повинні самостійно шукати пацієнтів, а саме головний лікар поліклініки, його заступники чи завідувачі зобов'язані створювати умови на робочому місці, тобто забезпечувати роботою.

Ст. 141 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення середньомісячної зарплати підлягають до задоволення, стягненню підлягає зарплата за період з квітня 2014 року по червень 2015 року.

Що ж стосується інших вимог позивача, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується забороною заміни відпустки грошовою компенсацією.

Як вбачається з матеріалів справи, спір стосовно компенсації за невикористану протягом 2010- 2013 років відпустку виник у зв'язку із звільнення позивача у 2013 році. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.03.2014 року ОСОБА_2 було поновлено на роботі, а отже і його право на використання відпустки. Сам ОСОБА_2 не заперечує того, що відпустка після поновлення на роботі ним не використана.

Зважаючи на встановлене, колегія суддів вважає, що визначених ст.. 24 ЗУ «Про відпустки» підстав для заміни відпустки грошової компенсацією ОСОБА_2 не має, у зв'язку в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Витрати на правову допомогу в сумі 300 грн. позивачем також не доведені; будь-які фінансові документи з цього приводу в матеріалах справи відсутні.

Що ж до вимог про відшкодування моральної шкоди, то жодних доказів про спричинення такої позивачем також не надано. Крім цього, колегія суддів вважає, що сам факт відновлення порушеного права у судовому порядку за даних обставин вже є достатньою сатисфакцією для ОСОБА_2

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів Апеляційного суду приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлене з порушенням вимог матеріального права, а тому воно підлягає до скасування з ухваленням нового рішення.

На підставі вищенаведеного та ст.ст. 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 2, 24 Закону України «Про відпустки», керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 , 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 03 листопада 2015 року про стягнення заборгованості по заробітній платі, коштів за невикористану щорічну відпустку, правову допомогу та кошти за завдану моральну шкоду - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки задовольнити частково.

Стягнути з Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 4301 грн. 25 коп. за період з квітня 2014 року по червень 2015 року.

В решті вимог ОСОБА_2- відмовити.

Стягнути з Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки в користь держави 535 грн. 92 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.А. Девляшевський

А.Ю. Малєєв