Єдиний унікальний номер 243/9734/15-ц Номер провадження 22-ц/775/959/2015
Єдиний унікальний номер 243/9734/15-ц
Номер апеляційного провадження 22-ц/775/959/2015 Головуючий 1 інстанції Сидоренко І.О.
Категорія 55 Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Новосядлої В.М., Новосьолової Г.Г.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську Донецької області справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг» на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за час затримки її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 до державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за час затримки її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 9575,03 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку станом на день винесення судом рішення в сумі 17711,20 грн., та на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ДП «Науково-дослідний інститут високих напруг» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані норми ст. 117 КЗпП України, якою встановлена наявність вини власника або уповноваженого ним органу при непроведенні розрахунку зі звільненим працівником, також судом не визначено розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку позивач мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи, крім того, суд не взяв до уваги перебування відповідача з 22 серпня 2011 року в особливому правовому становищі згідно із Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка та інші санкції. Крім того, судом для розрахунку середньоденного заробітку була взята не заробітна плата позивача за січень-лютий 2015 року, а його заборгованість по заробітній платі.

Представник відповідача ДП «Науково-дослідний інститут високих напруг» в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, позивач працював на державному підприємстві «Науково-дослідний інститут високих напруг» з 14 вересня 2012 року, 25 лютого 2015 року був звільнений за власним бажанням (а.с.8-10).

Згідно із довідкою відповідача №03-46 від 22 вересня 2015 року заборгованість підприємства по заробітній платі перед позивачем станом на 18 вересня 2015 року становить 9575,03 грн., в тому числі: за жовтень 2014 року 2202,45 грн., листопад 2014 року 1721,99 грн., грудень 2014 року 1280,11 грн., січень 2015 року 983,86 грн., лютий 2015 року 3386,62 грн. (а.с.11).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався ст.ст.115, 117, КЗпП України і виходив з того, що відповідач не провів остаточного розрахунку при звільненні позивача, чим порушив вимоги ст. 116 КЗпП України, тому, заборгованість по заробітній платі в сумі 9575,03 грн. підлягає стягненню з відповідача, крім того, заборгованість по заробітній платі по день постановлення судом рішення відповідачем позивачеві не сплачена, тому відповідач повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки в сумі 17711,54 грн. В решті частині рішення відповідачем не оскаржується.

Апеляційний суд вважає висновки суду обґрунтованими і такими, що підтверджуються матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно із ст.115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не ріже двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів.

Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі не проведення розрахунку у звязку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той має право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутній спір між сторонами про розмір заробітної плати, а вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в повному обсязі у розмірі згідно із довідкою відповідача, вказаний у довідці розмір не оспорює ні позивач, ні відповідач, тому з відповідача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з моменту звільнення по день ухвалення судом рішення в сумі 17711,54 грн., виходячи з розрахунку, який наведений в рішенні суду першої інстанції та відповідає вимогам закону.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не були враховані наявність вини відповідача, розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку позивач мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи, для розрахунку середньоденного заробітку була взята не заробітна плата позивача за січень-лютий 2015 року, а його заборгованість по заробітній платі, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки судом встановлено, що відповідач не виплатив позивачеві належні суми при звільненні, цим самим є порушення ст. 117 КЗпП України, крім того, пунктами 2 та 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата, а згідно із п. 8 зазначеного порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період, тобто судом правильно розрахований середньоденний заробіток позивача відповідно да наданій відповідачем довідці.

Крім того, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що не взято до уваги перебування відповідача з 22 серпня 2011 року в особливому правовому становищі згідно із Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка та інші санкції, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці та не є неустойкою або іншою санкцією за невиконання або неналежне виконання грошового зобовязання.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, що склалися між сторонами і їм надана належна оцінка, в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг» відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді