Дата документу 01.12.2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Ковальової Ю.В.,

при секретарі: Черемісіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування та позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1, за участю третьої особи - Мелітопольської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача за участю третьої особи: ОСОБА_2, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру № 25 в житловому будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області та право власності на 1/3 частину гаражу № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області в порядку спадкування за заповітом після померлої 13 березня 2014 року ОСОБА_3. В обґрунтування вказує, що померла ОСОБА_3 є її бабусею. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: квартиру № 25 в житловому будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області та на 1/3 частину гаражу № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області. 27 липня 1991 року ОСОБА_3 склала заповіт, в якому на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, заповіла позивачці - ОСОБА_4. Після укладення шлюбу позивачка змінила своє прізвище з Рижакова на Васільєва. В жовтні 2014 року в інтересах позивачки, на підставі довіреності ОСОБА_5 звернулася до Мелітопольської державної нотаріальної контори для отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене майно, яке належало її померлій бабусі - ОСОБА_3, однак їй було відмовлено з тієї причини, що не підтверджено право спадкодавця на вищевказане майно. Вирішити дане питання в позасудовому порядку не виявилося можливим, тому позивачка була змушена звернутися до суду.

19 березня 2015 року третя особа ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_1, за участю третьої особи: Мелітопольської державної нотаріальної контори, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, посвідчений державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 27.07.1991 року. В обґрунтування посилається на те, що ОСОБА_3, яка померла 13 березня 2014 року доводиться їй рідною тіткою. З 1991 року і по день своєї смерті ОСОБА_3 проживала разом з нею. Протягом всього періоду проживання з ОСОБА_3, ОСОБА_2 утримувала її та доглядала за нею. Після смерті тітки, взяла на себе всі обовязки та витрати, повязані з організацією її похорон. До складу спадщини увійшли всі права та обовязки ОСОБА_3, а саме: права на майно, яке належало їй на праві власності: житлова квартира АДРЕСА_1, житлова квартира № 25 в житловому будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області та 1/3 частина гаражу № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області. Враховуючи те, що ОСОБА_3 на момент смерті не мала чоловіка, батьків чи дітей, після її поховання ОСОБА_2, яка останні роки утримувала спадкодавця, піклувалася та матеріально забезпечувала її, звернулася до Мелітопольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак через деякий час після подання вказаної заяви, ОСОБА_2 дізналася про те, що до Мелітопольської державної нотаріальної контори від онуки померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 надійшла заява про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 липня 1991 року. Наскільки їй відомо, її тітка за час свого життя не складала заповіту на випадок смерті, тим більше на користь ОСОБА_1. Вважає, що в момент складання вказаного заповіту ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у звязку з наступним. На початку 90-х років ОСОБА_3 подавала ознаки психічного розладу здоровя, через що, в подальшому до кінця її життя в неї спостерігалося порушення сприйняття, мислення, емоцій, інтелекту та памяті, постійно змінювалося відношення до життя, суспільства та самої себе. Як наслідок, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 09.04.2012 року ОСОБА_3 визнано недієздатною, оскільки вона виявляла ознаки деменції внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генеза (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба), внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 21.12.2012 року ОСОБА_2 призначено опікуном над ОСОБА_3 Таким чином, вважає, що заповіт від 27 липня 1991 року, складений ОСОБА_3 необхідно визнати недійсним.

В судових засіданнях представник позивачки ОСОБА_7 який діє на підставі довіреності,

на позовних вимогах наполягав, просив позов задовольнити в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 просить відмовити повністю за їх необґрунтованістю та недоведеністю. В судове засідання 01 грудня 2015 року позивачка та її представник не зявилися, від ОСОБА_7 надійшла заява про проведення судового засідання за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити позов в повному обсязі. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 просить відмовити повністю.

Представник відповідача за первісним позовом Мелітопольської міської ради Запорізької області в судове засідання не зявився, просить слухати справу за відсутності представника, надіслав заперечення на позовну заяву ОСОБА_1, вважає, що в позові слід відмовити. Вказує, що право власності на обєкти нерухомого майна може бути визнано за спадкодавцем виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на імя спадкодавця або спадкоємця. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Позивачкою не надано жодних доказів для набуття права власності на спадкове нерухоме майно гараж.

В судове засідання представник третьої особи за позовом третьої особи з самостійними вимогами - Мелітопольської державної нотаріальної контори, не зявився, надіслав заяву про розгляд справ за його відсутності, проти задоволення позовної заяви не заперечує.

В судовому засіданні третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі за обставинами, вказаним в позові та просили їх задовольнити. В позові ОСОБА_1 просили відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що заявлений ОСОБА_1 позов підлягає задоволенню, в задоволенні ж позову ОСОБА_2 слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ч.1,2 ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Судом встановлено, що 27 липня 1991 року ОСОБА_3 складено заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 1-2788, яким вона на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, заповідає - ОСОБА_4 (а.с.62 зворотній бік).

13 березня 2014 року ОСОБА_3 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть. /а.с. 14/.

Як вбачається з копії спадкової справи № 457/2014 до майна померлої 13 березня 2014 року ОСОБА_3 - від ОСОБА_2 08 вересня 2014 року надійшла заява про прийняття спадщини за законом на квартиру № 25 в житловому будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області; від ОСОБА_1 18 липня 2014 року надійшла заява про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру № 25 в житловому будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області, на квартиру АДРЕСА_1 та на гараж № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області. /а.с. 57-зворотня сторінка, 58/.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 пояснили, що в 1990-х роках стан здоров»я ОСОБА_3 був цілком адекватним, і тільки у 2010 році вони помітили зміни у її поведінці, що почали викликати сумніви в її адекватності.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що бачила ОСОБА_3 у 2004-2006 роках і поведінка останньої не викликала ніяких хвилювань за її здоров»я.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 09.04.2012 року ОСОБА_3 визнано недієздатною, оскільки вона виявляла ознаки деменції внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генеза (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба), внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Рішеннями Мелітопольського міськрайонного суду від 06 липня 2012 року, потім від 21.12.2012 року призначено опікунами над ОСОБА_3 -ОСОБА_5, згодом-Іванову З.С.-відповідно (а.с. 102,147).

Однак, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 554 від 15.09.2015 року КУ Обласна клінічна психіатрична лікарня Запорізької обласної ради ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 13.03.2014 року, психічних розладів на момент складання заповіту станом на 27.07.1991 року не виявляла. Внаслідок чого, ОСОБА_3 могла в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту. В звязку з відсутністю характеризуючого ОСОБА_3 матеріалу або медичної документації з описом психічного стану підекспертної на час складання спірного заповіту від 27.07.1991 року, визначити індивідуально-психологічні властивості останньої, неможливо.

Крім того, як вбачається з медичної карти № 856 стаціонарного хворого, ОСОБА_3 повторно госпіталізовано до психіатричного відділення Мелітопольської ПД 11 листопада 2011 року. Вперше госпіталізовано у травні 2011 року. Будь-які дані стосовно її неадекватної поведінки у 1990-х роках в медичній документації відсутні.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Крім того,суд враховує, що і укладення договору купівлі-продажу однокімнатної квартири № 25 у житловому будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області, що є предметом позову, який ніким не оскаржується, ОСОБА_3 відбулося в один день із складанням оскаржуваного заповіту, а саме- 27.07.1991 року.

На підставі викладеного, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які охарактеризували поведінку ОСОБА_3 на початку 1990-х років, як таку, що мала деякі причудливості (могла піти з дому та заблукати, не довіряла нікому свої речі, була забувчивою, могла збирати по смітникам пляшки хоча не була у скруті, на свій день народження приблизно у 1990 році не впізнала сина ОСОБА_2-ОСОБА_14 тощо) особливо після смерті сина у 1993 році , оскільки такі покази є суб»єктивними, не дають підстави однозначно та об»єктивно стверджувати про наявність підстав для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. Крім того, жоден із свідків не спілкувався з ОСОБА_3 в день складання нею заповіту.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив з наступного.

13 березня 2014 року померла ОСОБА_3, про що свідчить копія свідоцтва про смерть. /а.с. 14/.

До складу спадщини після смерті ОСОБА_3 входить - квартира № 25 в житловому будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області, 1/3 частина гаражу № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області.

Так,згідно копії відповіді КП «ММБТІ» від 04.10.2014 року № 3000, станом на 01.01.2013 року, право власності на однокімнатну квартиру № 25, що складає 1/100 частку всього житлового будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 27.07.1991 року за р№ 1-2785. /а.с. 20/;

згідно копії рішення Мелітопольського міського суду від 06.12.1993 року, за ОСОБА_3 визнано право власності в порядку спадкування після померлого чоловіка-Рижакова В.М. на 1/3 частину гаражу № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області (а.с.36).

Як вбачається з копії заповіту, складеного 27 липня 1991 року та посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 1-2788, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, заповідає - ОСОБА_4 (а.с.62 зворотній бік).

Відповідно до копій свідоцтва про народження та про укладення шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на Васільєва. /а.с. 8, 9/.

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Право призначення спадкоємців, без зазначення причини згідно ст. 1235 ЦК України належить виключно заповідачу.

Спадкування за заповітом виключає можливість здійснення спадкування за законом (ст. 1223 ЦК України).

Однак, позивачка не має можливості оформити спадщину на вищевказане майно після померлої бабусі, оскільки згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.10.2014 року державним нотаріусом ОСОБА_6, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої, а саме: на квартиру № 25 в житловому будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області, на квартиру АДРЕСА_1 та на гараж № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області, оскільки не було надано документи, які підтверджують право власності спадкодавця на це майно. /а.с.24/

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки стосовно визнання за нею права власності на квартиру № 25 у житловому будинку № 44 по проспекту 50 річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області та на 1/3 частину гаражу № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області в порядку спадкування за заповітом після померлої 13 березня 2014 року ОСОБА_3 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд зауважує, що законодавство, діюче на час винесення рішення Мелітопольським міським судом від 06.12.1993 року про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/3 частину гаражу № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області не пов»язувало час виникнення права власності на майно з моментом державної реєстрації такого права, тому приходить до висновку, що власником 1/3 частини гаражу № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі є саме ОСОБА_3 на підставі вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 27 січня 1994 року. Отже, єдиним можливим способом захисту позивачки щодо реалізації її права на спадкування за заповітом 1/3 частини гаражу є саме визнання права власності за нею на таке майно.

На підставі викладеного, керуючись 10, 11, 14, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер 4080781Е040РВ4, право власності на квартиру № 25 у житловому будинку № 44 по проспекту 50 річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області в порядку спадкування за заповітом після померлої 13 березня 2014 року ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер 4080781Е040РВ4, право власності на 1/3 частину гаражу № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області в порядку спадкування за заповітом після померлої 13 березня 2014 року ОСОБА_3.

В позові третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_17, за участю третьої особи - Мелітопольської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.В. Ковальова