АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/172/15-ц
Провадження № 22-ц/792/2160/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів: Пєнти І.В., Талалай О.І.,

секретар Гриньова А.М.

за участю: апелянтки ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Славутської міської ради, КП «Славутське ЖКО», треті особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7, ОСОБА_3 про надання у власність земельної ділянки, знесення прибудови, зобовязання відновити стан земельної ділянки, визначення порядку користування земельною ділянкою, визнання недійсним рішення Славутської міської ради від 22 грудня 2014 року за №16.1-48/2014.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В січні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору дарування від 06 вересня 2000 року вона є власником двокімнатної квартири по вул. Козацька, 102 (колишня вул. Дзержинського) в м. Славута, Хмельницької області. Цей житловий будинок відповідно до рішення Славутської міської ради народних депутатів № 223 від 28 травня 1981 року розташований на земельній ділянці № 104 загальною площею 1810 кв.м. Позивач вказує, що враховуючи площу квартири, загальна площа земельної ділянки, якою вона має право користуватися та отримати у власність має складати 815 кв. м., однак після незаконного вселення у кв. №1 ОСОБА_6, остання самовільно зайняла частину земельної ділянки та без будь-яких правових підстав і без згоди користувачів земельної ділянки власників квартири № 3 та квартири №2 здійснила незаконну прибудову. Позивач зазначає, що у 2010 році рішенням Славутської міської ради їй надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо набуття права власності на земельну ділянку пропорційно до частки у житловому будинку по вул. Козацька, 102/2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, однак земельна ділянка нею не була приватизована. Позивач зверталася до Славутської міської ради щодо приватизації земельної ділянки, про що їй було відмовлено та рекомендовано спільно із співвласниками створити ОСББ і отримати земельну ділянку у власність або у користування. Позивач вважає, що такими діями порушено її право, що передбачене ст. 120 ЗК України. Тому ОСОБА_4 після неодноразових уточнень та збільшень позовних вимог просила суд винести рішення, яким надати їй у власність частину земельної ділянки № 104, загальною площею 815 кв.м, на якій розташований будинок за адресою м. Славута, вул. Козацька, 102 відповідно до варіанту 1 висновку земельно-технічної експертизи; визнати недійсним рішення Славутської міської ради від 22.12.2914 року № 16.1-48/2014 «Про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою»; знести прибудову, що побудована ОСОБА_6; зобовязати ОСОБА_6 відновити стан земельної ділянки, що існував до здійснення прибудови.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 11 лютого 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено КП «Славутське ЖКО».

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 02 вересня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено ОСОБА_3

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 09 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням представник ОСОБА_4 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги позивача задовольнити. Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам закону з мотивів неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що відповідно до норм законодавства України даний будинок не відноситься до багатоквартирного будинку, а за діючою класифікацією будинків та споруд відноситься до одноквартирних будинків садибного типу. Апелянт зазначає, що створення ОСББ в цьому випадку є неможливим та вказує на те, що судом помилково названо присадибну земельну ділянку по вул. Козацькій, 102 у м. Славута прибудинковою територією, не розмежовуючи будинки садибного типу та багатоквартирні будинки. Апелянт вказує на те, що під час розгляду справи Славутською міською радою не було надано рішення про закріплення земельної ділянки, що витребовувалось судом. В апеляційній скарзі апелянт також зазначає, що судом першої інстанції не надано правової оцінки висновку судової земельно-технічної експертизи та інших доказів, чим порушено вимоги ст. 212 ЦПК України.

Апелянтка, представник позивачки ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі і просять її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Представник Славутської міської ради апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Позивачка ОСОБА_4, відповідачка ОСОБА_6, представникм Славутської міської ради і КП «Славутське ЖКО» та третя особа до суду не з»явилися, хоча про день і час слухання справи повідомлені належним чином. Відповідачкою ОСОБА_6 і представниками Славутської міської ради та КП «Славутське ЖКО» направлено заяви щодо розгляду справи у їхній відсутності. Позивачка та третя особа ОСОБА_7 про причини неявки суд не повідомили.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачка є власником квартири № 2 в м. Славута по вул. Козацькій (колишня Дзержинського), 102, цей будинок є комунальною власністю Славутської міської ради та перебуває на балансі КП «Славутське ЖКО» і земельна ділянка за цією ж адресою є комунальною власністю Славутської міської ради. Суд прийшов до вірного висновку, що оскаржуване рішення Славутської міської № 316.1-48/2014 від 22 грудня 2014 року(п.10) відповідає вимогам ст.42 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), а тому відсутні передбачені законом підстави для визнання його недійсним. Також, суд першої інстанції вірно виходив з того, що у суду відсутні повноваження щодо надання у користування та визнання права власності на земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності і, оскільки позовні вимоги позивача про визнання за нею права на частину земельної ділянки площею 815 кв.м., на якій розташований будинок по вул. Козацькій,102 в м. Славута; визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений будинок; надання частини земельної ділянки загальною площею 815 кв.м. у власність ОСОБА_4 відповідно до 1 варіанту висновку експерта не ґрунтуються на вимогах ст. 42 ЗК України, тому зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки законом не передбачена можливість передачі земельних ділянок прибудинкової території багатоквартирного будинку у власність окремих громадян. Також суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки позивачка не є власницею чи користувачем земельної ділянки, на якій відповідачка ОСОБА_6 здійснила будівництво, тому вимоги ОСОБА_4 про знесення прибудови та зобов»язання ОСОБА_6 відновити стан земельної ділянки, що існував до її здійснення задоволенню не підлягають.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права є безпідставними, виходячи із слідуючого.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Зазначене вище право передбачене також положеннями ч. 2 ст. 382 ЦК України щодо якої власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Як вбачається із плану забудованого кварталу № 50 в м. Славута експлікації земельних ділянок по вул. Дзержинського (нині Козацька), 102 рахується земельна ділянка загальною площею 1810 кв.м., на якій розташований багатоквартирний жилий будинок.

Згідно із ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» прибудинковою територією вважається територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Положеннями ст. 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовано багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території надаються в постійне користування підприємствам, установам та організаціям, які здійснюють управління цими будинками, а в разі приватизації громадянами багатоквартирного будинку земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або у користування об'єднанню власників квартир.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що законом не передбачена можливість передачі земельних ділянок прибудинкової території багатоквартирного будинку у власність окремих громадян, а порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками і застосував ті норми матеріального права, які поширюються на зазначені вище правовідносини та які підлягали застосуванню.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що житловий будинок по вул. Козацькій, 102 у м. Славута не відноситься до багатоквартирного будинку, а являється одноквартирним будинком садибного типу є такими, що не заслуговують на увагу, адже, як встановлено в судовому засіданні, зазначений вище житловий будинок є одноповерховим житловим будинком і складається із трьох квартир, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи № 41. Як вбачається із зазначених вище матеріалів квартиру № 2 цього ж будинку, як майно державної власності було викуплено у виконкомі Славутської міської ради народних депутатів 19 січня 1993 року ОСОБА_8, на даний час власником якої є позивачка ОСОБА_4; квартира № 3 була приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а основним наймачем квартири № 1 є відповідачка ОСОБА_6 Також ці обставини підтверджуються матеріалами справи. (а.с. 64-68).

Доказів того, що зазначені вище квартири є окремими ізольованими об»єктами нерухомого майна і не пов»язані об»єктами приміщень загального користування, механічним, електричним, сантехнічним та іншим обладнанням, а також спорудами та будівлями, що призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир апелянтом та її представниками в порушення вимог ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України надано не було, навпаки апелянткою підтверджено, що спільними для квартир будинку № 102 по вул. Козацькій в м. Славута є заїзд до будинку та були допоміжні споруду (туалет та хлів), які на даний час розвалені.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що земельна ділянка, яка закріплена за будинковолодінням № 102 по вул. Козацькій в м. Славута є присадибною земельною ділянкою, колегія суддів вважає їх недоведеними, адже апелянткою та її представниками не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неправомірності дій Славутської міської ради при прийнятті рішення № 316.1-48/2014 від 22 грудня 2014 року(п.10) про відмову ОСОБА_4 у наданні дозволу на виготовлення документації із землеустрою на земельну ділянку по вул. Козацькій, 102 є такими, що не заслуговують на увагу, адже Славутська міська рада при прийнятті зазначеного рішення діяла у межах своїх повноважень, що визначені ч.2 ст. 19 Конституції України, ст.12 ЗК України та положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування».

Посилання апелянтки на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки висновку судової земельно-технічної експертизи та іншим доказам є безпідставними, адже судом було дано оцінку усім доказам, що надавалися сторонами та їх представниками і ці доводи апеляції зводяться до незгоди апелянта з їх оцінкою.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_9

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Справа № 22ц/792/2160/15

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 2