АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8453/15 Головуючий 1 інст. Гуменний З.І.
Справа № 636/1822/15-ц Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, третя особа: Чугуївський РВ ГУ ДМС України в Харківській області, орган опіки та піклування Чугуївської міської ради Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання її та її неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул.Котовського, 9 м.Чугуїв Харківської області, в якому зареєстрована його донька ОСОБА_4 зі своїм малолітнім сином ОСОБА_7, але фактично вони у будинку не проживають, участі в оплаті комунальних послуг та поліпшенні стану будинку не приймають, але добровільно знятися з реєстраційного обліку донька не бажає. Оскільки відповідач не проживає у будинку, позивач вимушений сплачувати за них комунальні послуги і тому просить визнати їх такими, що втратили право користування будинком.

Рішенням Чугуївського міського суду м. Харкова від 28 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції обґрунтовано виходив з того, що не сплинув строк, передбачений ст.405 ЦПК України, та позивач чинив перепони відповідачу у проживанні та користуванні будинком.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції є правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам по справі. Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана їм належна оцінка та згідно встановленого постановлено рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.11, 60, 61 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справи.

Матеріали справи містять дані про те, що позивач ОСОБА_3 є власником будинку № 9 по вул. Котовського м. Чугуїв, Харківської області, на підставі договору довічного утримання від 04.02.2008 року.

Згідно наданої довідки голови вуличного комітету за підписами сусідів позивача, яка затверджена керуючим справами вуличного комітету Чугуївської міської ради, у будинку № 9 по вул. Котовського, м. Чугуєва, Харківської обл., проживає ОСОБА_3 разом з ним проживає мати ОСОБА_9, а зареєстровані, але фактично не проживають донька ОСОБА_4 та онук ОСОБА_5

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Правовідносини, що виникли між сторонами є житловими та цивільними і врегульовані ст.405 ЦК України.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності наймача, членів його сімї та не потребує згоди інших членів сімї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців.

Колегія суддів погоджується з висновками суду 1 інстанції, що позивач на вимоги ст.60 ЦПК України не надав суду доказів на підтвердження доводів позову щодо не проживання відповідачів без поважних причин у належному йому будинку понад один рік. Позивачем не було надано доказів на підтвердження часу, з якого відповідач не проживає у будинку, сторони визнавали, що відповідач приходила до будинку навесні 2015р., але батько її не пустив до будинку.

Суд 1 інстанції на підставі наданих позивачем доказів, дійшов ґрунтовного висновку, що не сплинув строк, передбачений ст.405 ЦПК України, та позивач чинив перепони відповідачу у проживанні та користуванні будинком.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надані докази щодо строку не проживання відповідача у будинку, тобто судом не встановлено довготривалої відсутності відповідача за місцем її реєстрації, та встановлено перешкоджання позивачем у користування відповідачем будинком.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, судова колегія підстав для скасування рішення не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судова колегія, керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317,319,324 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду м. Харкова від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді