АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/2409/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/1602/15 Доповідач - Козак І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Козака І.О.

суддів - Демкович Ю. Й., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

зз участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, ОСОБА_4, 2009р.н., в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16.06.2015р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, 2009р.н., в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 11 лютого 2015 року та до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_3, в якій просить рішення суду від 16.06.2015р. скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд в порушення норм процесуального права, вийшов за межі позовних вимог та за відсутності її заяви прийняв необґрунтоване рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, аліменти в розмірі 300 грн. не є справедливим розміром аліментів, який обґрунтований судом без належних доказів тяжкого матеріального становища ОСОБА_2

ОСОБА_2М, проти апеляційної скарги заперечує, вважає рішення законним та обґрунтованим, рішення суду просить залишити без змін, так як суму більшу за 300 грн. щомісячно він не може оплачувати, зважаючи на відомі суду обставини.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29.11.2012р. розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, який було зареєстровано 24.09.2006р. (а.с.8)

Від шлюбу у сторін 11.02.2009р. народився син ОСОБА_4, про що в книзі реєстрації народжень 17.02.2009р. зроблено відповідний актовий запис №327, згідно свідоцтва про народження серія І-ИД №092086 (а.с.5).

20 грудня 2013 року відділом РАЦС Тернопільського МУЮ складено актовий запис №179 та видано свідоцтво серія І-ИД №009100 про зміну прізвища ОСОБА_5 на ОСОБА_3.

Син сторін ОСОБА_4 проживає разом з матірю ОСОБА_6, що підтверджується довідкою №312 від 10.02.2015р., виданої ПП "Загребелля".

30.05.2013 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №097967 виданим 30.05.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського МУЮ, актовий запис №592 (а.с.24).

Під час цього шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище-Новіцька) 17.12.2013р. народилася дочка ОСОБА_9, що стверджується свідоцтвом про народженням серії І-ИД №190101 виданим 25.12.2013 року Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №108 (а.с.23).

Окрім того, як вбачається з рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13.06.2005 року в період з 22.01.2002р. по 08.06.2005р. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували у шлюбі, від якого мають двох дітей Світлану, 2002р.н., та Дениса, 2003р.н.

Цим рішенням суду від 13.06.2005р. із ОСОБА_11 (він же ОСОБА_2М.) стягнуто в користь ОСОБА_10 аліменти на утримання доньки Світлани, 2002р.н. та сина ОСОБА_12, 2003р.н., в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/3 частини мінімальної заробітної плати, щомісячно, починаючи з 23.05.2005р. і до досягнення повноліття донькою Світланою, тобто до 05.06.2020р. (а.с.22).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача на утриманні перебуває дочка від теперішнього шлюбу, він сплачує аліменти на двох дітей від першого шлюбу та перебуває у важкому матеріальному становищі.

З таким висновком суду погоджується і колегія апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Твердження апелянта на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, колегією суддів до уваги не беруться, так як вони не відповідають нормам законодавства.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, у звязку із застосуванням норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст.182-184 СК України), суд може змінити спосіб присудження аліментів, визначивши розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача (зі змісту правової позиції Верховного суду України у справі №6-143цс13 від 05.02.2014р.).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано та законно, зважаючи на матеріальне становище платника аліментів, з огляду на той факт, що на утриманні відповідача перебуває малолітня дочка від третього шлюбу та він сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей від першого шлюбу, зважаючи на обовязок позивача також брати участь в утриманні сина ОСОБА_4 та те, що ОСОБА_2 не працевлаштований і не має відповідно регулярного заробітку, прийшов до висновку про призначення аліментів у твердій грошовій сумі (згідно ч.1 ст.184 СК України).

Крім того, суду не надано позивачем жодних доказів на підтвердження матеріального становища ОСОБА_1, а відповідно і дитини, яким відповідно також обґрунтовується заявлений в позовних вимогах розмір аліментів.

Твердження апелянта, що суд безпідставно взяв до уваги важке матеріальне становище відповідача, оцінюється судом критично, оскільки жодних доказів наявного заробітку у ОСОБА_2 суду не надано. У судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_2 підтвердив, що не працює.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_13