Справа № 369/6295/15-ц Головуючий у І інстанції Нікушин В. В.
Провадження № 22-ц/780/6274/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 30.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2015 року за поданням головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво - Святошинського РУЮ Київської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року головний державний виконавець відділу ДВС Києво - Святошинського РУЮ Київської області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_6 В обґрунтування зазначив, що з 17 січня 2015 року у відділі державної виконавчої служби Києво - Святошинського районного управління юстиції перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист: Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області № 2-442/2154/2014 виданий 20.10.2014 року, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 боргу в сумі 170 398,56 грн.

Станом на 18.06.2015 року ОСОБА_6 заборгованість не погашається, майно, на яке можна звернути стягнення, відсутнє, а відтак відділ фактично не має змоги виконати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. Майно на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу відсутнє. Також державний виконавець вказував, що ОСОБА_6 періодично виїзджає до інших країн, а тому виникає реальна загроза невиконання рішення суду, що є недопустимим з огляду на чинне законодавство України, тому просив обмежити виїзд за кордон ОСОБА_6 до повного погашення на користь ОСОБА_7 боргу в сумі 170398,56 грн.

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2015 року подання задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6 до виконання зобов'язань за виконавчим листом № 2-442/2154/2014 від 20.10.2014 року, виданим Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження його у праві виїзд за межі України, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання головного державного виконавеця відділу ДВС Києво - Святошинського РУЮ Київської області та обмежуючи ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції, виходив із того, що боржник ухиляється від сплати заборгованості на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а також, що ОСОБА_6 періодично виїзджає до інших країн, а тому виникає реальна загроза невиконання рішення суду, що є недопустимим з огляду на чинне законодавство України.

Проте, погодитись із таким висновками суду повністю не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: - якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

З набранням чинності з 9 березня 2011 р. Закону України від 4 листопада 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України. У зв'язку із цим суди розглядали подання державних виконавців про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржників у виконавчому провадженні.

Ст. 377-1 ЦПК України врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За своїм змістом словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець до суду надав лише копію виконавчого листа, копію постанови про відкриття провадження та витяги з реєстру прав власності щодо відсутності майна. При цьому, не було надано жодного доказу, який би свідчив про ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Як видно з доводів апеляційної скарги, боржник зазначає, що він ніколи не проживав та не був зареєстрований за адресою вказаною у постанові про відкриття виконавчого провадження, а проживає та зареєстований у м.Дрогобич, Львівської обл., і він не повідомлявся про відкриття виконавчого провадження.

Дані обставини залишилися поза увагою, як державного виконавця, під час відкриття провадження, так і суду, під час розгляду справи, оскільки не було витребовано відповідну інформацію.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що боржник належним чином повідомлений про перебування виконавчого листа на примусовому виконанні, про відкриття виконавчого провадження, про необхідність добровільного виконання рішення суду та, у зв»язку з цим, про ухилення від виконання зобов»язань.

Оскільки, судом першої інстанції не було належним чином з'ясовано зазначені вище обставини справи, суд дійшов передчасного висновку про можливість задоволення подання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2015 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М.Верланов

ОСОБА_3