РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Медведєвої Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся у суд з позовом до відповідача, ОСОБА_2, після уточнень якого, остаточно просить суд розірвати шлюб та встановити місце проживання сина ОСОБА_3 із нею за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 16.04.2010р. з відповідачем був укладений шлюб, однак останні два роки між ними виникали сварки, відсутнє взаєморозуміння, виникли розбіжності у ведені побуту. Також 24.06.2015р. відповідач застосував до неї насильство, внаслідок чого вона вимушена була звернутися із заявою про вчинення злочину до правоохоронних органів.

Крім того, від шлюбу вони мають сина ОСОБА_4, який на теперішній час мешкає із відповідачем. Вона проживає окремо, разом із батьками. Відповідач перешкоджає бачитися із сином, перестав водити його до дитячого садочка, ніде не працює. Враховуючи інтереси дитини, а також положення Декларації прав дитини просить визначити місце проживання сина із нею.

Відповідач ОСОБА_2, у судові засідання не зявився, заперечень проти позову та доказів в їх підтвердження суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про свідчать довідки про доставку смс повідомлень та його чисельні заяви про відкладення розгляду справи, що свідчить що відповідач знав про розгляд справи? однак без поважних причин не зявлявся.

Третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду надала висновок та заяву про розгляд справи за їх відсутністю.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, згідно ч.2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Тому суд розглядає справу за наданими сторонами доказами.

Згідно із свідоцтва про шлюб сторони зареєстрували шлюб 16.04.2010 року. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3, 17.08.2010р.н. Сторони мешкають окремо, між ними відсутнє взаєморозуміння, виникають суперечки з різних питань, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть.

За положеннями ст. 51 КУ, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Оскільки позивач не бажає зберегти шлюб, тобто на даний час відсутня вільна згода позивача на збереження шлюбу, та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також враховуючи положення ст.51 Конституції України, яка є нормою прямої дії, суд вважає за необхідне розірвати між сторонами шлюб.

За клопотанням позивача (заявлене у судовому засіаднні), після розірвання шлюбу прізвище залишити «Виходцева».

Судом також встановлено, що батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Подружжя мешкає окремо, разом із відповідачем проживає син ОСОБА_4, що зазначено позивачем та не спростовано відповідачем.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Подання позову до суду, свідчить про відсутність згоди між батьками щодо проживання сина ОСОБА_4. При цьому позивач зазначає, що позбавлена можливості в повній мірі піклуватися про сина, оскільки останній проживає із батьком.

Судом встановлено, що як позивач так і відповідач мають постійне місце проживання. Позивач проживає разом із батьками у трьох кімнатній квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується ордером на житлове приміщення, довідкою ЖТ «Околиця-4» та відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України.

Позивач працює провідним спеціалістом управління Комінтернівського ОРВК м.Харкова, має щомісячний заробіток, який складає в середньому 4401,37 грн. на місяць.

За наданими характеристиками позивач за місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно.

Згідно висновку органу опіки та піклування, функції якого на теперішній час виконує Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, визначення місця проживання дитини - ОСОБА_4 з матірю є доцільним .

Між тим, батько не працює, що підтверджується відомостями УПФУ в Київському районі м.Харкова стосовно персоніфікованих даних відповідача за 2015р., в яких за Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного , затверджених Постановою КМУ пенсійного страхування, зберігаються дані про працю особи, її заробітну платню.

Також , як вбачається із декларації позивача про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру, відповідач не мав заробітку і у 2014 році.

За відомостями з Дошкільного навчального закладу №248 ОСОБА_3 не відвідує заклад з 18.09.2015р., батько на телефонні дзвінки не відповідає.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Враховуючи інтереси дитини, надані сторонами докази ті обставини, що відповідач не працює, не має самостійного доходу, що унеможливлює за ч.2 ст. 161 СК України передання сина для проживання з тим із батьком, також відсутні виключні випадки при яких син ОСОБА_4 може бути розлучений із матірю, суд вважає за необхідне визнати місце проживання дитини разом із його матір.

Суд зазначає, що на теперішній час мати зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

За положенням ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця

проживання в Україні» в Україні кожна особа має свободу вільний вибір місця проживання чи перебування, тобто право на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Враховуючи положення , наведеного закону, суд не вбачає підстав для обмеження визначення місця проживання дитини із зазначенням адреси, оскільки це порушує право вільного вибору місця проживання позивача.

Керуючись ст..ст.10, 11, 27, 60, 88, 212 215 ЦПК України, суд -

вирішив :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, 19.08.1987р.н., зареєстрований 16.04.2010 року у Відділу реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №339.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище «Виходцева».

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, 17.08.2010р.н., разом із його матірю ОСОБА_1.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

На рішення через суд першої інстанції може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Бородіна Н.М.