Справа № 461/2673/14 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/4828/15 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді - Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання - Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 2 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,-

встановила:

оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 12 372, 00 грн. матеріальної шкоди та 1 500 грн. моральної шкоди, 487, 20 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2, просить таке скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у позові за недоведеністю позовних вимог.

Подану апеляційну скаргу та доповнену в порядку ст. 300 ЦПК України обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним. Рішення суду ґрунтується лише на припущеннях, судом не встановлено причинний зв`язок між шкодою та її неправомірними діями і виною. Висновок експерта має оцінюватись у сукупності з іншими доказами. Висновок ґрунтується лише на огляді поверхового плану пошкодженого приміщення. Її не ознайомили з актом, складеним по залиттю, це підтверджували і свідки. Експерт при проведенні обстеження залитого приміщення не зайшов у її квартиру. Виявлені пошкодження зазначені у висновку не співпадають з актом обстеження. Заподіяння моральної шкоди позивач нічим не підтвердила.

Перевіривши у межах доводів апеляційної скарги та пред`явлених позовних вимог законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення представника апелянта - позивача, адвоката - Думич І.І., відповідача ОСОБА_2, її представника адвоката Мисенко С.А., колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з актом ЛМКП «Айсберг» від 05.12.2013 року, складеного комісією в складі майстрів по експлуатації житлового фонду ЛМКП «Айсберг» ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, проведено обстеження нежитлового приміщення «Алмаз» на АДРЕСА_1 на предмет залиття, в результаті візуального обстеження встановлено, що залиті приміщення під літ.2, під літ.3 і літ.4. Внаслідок залиття в приміщенні під літ.4 обвалився кусок підвісної стелі, в приміщенні під літ.2 пошкоджена електропроводка. Причиною залиття послужило неакуратне користування сантехнічними приладами мешканцями квартири №4 даного будинку /а.с.7/.

Згідно з висновком ТзОВ «Гал - Світ» №008/14 будівельно - технічного дослідження від 27.02.2014 року, в приміщенні магазину на АДРЕСА_1 виявлено наступні пошкодження: в торговому залі, літ. 1: темно - оранжеві плями і відставання шару декоративної штукатурки від основи на стіні біля входу в санвузол; в офісному приміщенні, літ.2: на стелі і стінах плями світло - оранжевого кольору, здуття і відставання шару фарби від основи; в санвузлі, літ.4: жовто - оранжева пляма на підвісній плиті стелі, плита в ході залиття просякла водою, впала і зруйнувалась. Вартість ремонтно - відновлювальних робіт магазину на АДРЕСА_1, необхідних для ліквідації пошкоджень, викликаних залиттям, становить 12 372,00 грн.

Як видно з матеріалів справи, при заявленні вимоги про відшкодування шкоди позивач просила стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 окрім матеріальної шкоди, що складає вартість ремонтно-відновлюваних робіт, встановленої висновком будівельно-технічного дослідження в розмірі 12 372, 00 грн., моральну шкоду - 5 000 грн. і 340,92 грн. понесених нею збитків у виді оплати трьом працівникам магазину - продавцям, заробітної плати за два дні, коли магазин не працював через залиття. Зазначала, що внаслідок залиття вийшов з ладу і блок живлення камери відео - спостереження, вартістю 168 грн., всього сума матеріальної шкоди - 12 880, 92грн. та 5 000 моральної шкоди.

Задовольняючи частково вимоги позивача, суд першої інстанції зазначив про те, що згідно свідоцтва про право власності від 02.04.1997 року, ОСОБА_2 є єдиним власником кв. АДРЕСА_1, інший відповідач не є власником житла та не проживає у такому, тому поклав відповідальність за шкоду саме на відповідача ОСОБА_2 та зробив висновок про те, що залиття квартири відбулось з вини відповідача. Окрім того, через відсутність належних доказів про понесення збитків у вигляді оплати працівникам заробітної плати та виходу з ладу блоку живлення камери відеоспостереження, прийшов до висновку про відшкодування лише матеріальної шкоди розміром 12 372,00 грн. - підтверджену висновком про вартість ремонтно - відновлювальних робіт магазину, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мотивував тим, що відшкодування в сумі 1 500, 00 грн., відповідає розміру понесених душевних та фізичних страждань.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки належних доказів про те, що збитки були спричинені позивачці внаслідок вини відповідача не надано, дійсна причина залиття не встановлена, акт обстеження затопленого нежитлового приміщення складено у відсутності відповідача.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», з наступними змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому доведенню у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною першою ст.1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту залиття приміщення з вини відповідача ОСОБА_2, свій висновок про наявність вини підтверджував актом ЛМКП «Айсберг» від 05.12.2013 року, складеним комісією в складі майстрів по експлуатації житлового фонду ЛМКП «Айсберг» ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, та висновком ТзОВ «Гал - Світ» будівельно - технічного дослідження від 27.02.2014 року , яким встановлено локалізацію пошкоджень за наслідками залиття та визначено вартість ремонтно - відновлювальних робіт магазину.

Як видно зі змісту акта ЛМКП «Айсберг» від 05.12.2013 року за наслідками факту залиття, обстежувався лише магазин (залите приміщення 1-го поверху) , приміщення - квартира відповідачки поверхом вище, не обстежувалась, складений акт про фіксацію затоплення відповідачу не пред`являвся. В матеріалах справи відсутні докази які підтверджують про неможливість обстежити квартиру відповідачки на предмет виявлення джерела затоплення, навпаки свідок ОСОБА_7, яка підписувала складений акт від 05.12.2013 року, в судовому засіданні пояснювала про огляд нею о 13.00 год., як приміщення магазину, так і квартири відповідачки, та така вказувала на те, що на момент огляду приміщення квартири було сухим, а приміщення магазину було залите водою та капало з стелі, про що зазначено у рішенні суду першої інстанції. Відтак, встановлена у акті причина залиття - «неакуратне користування сантехнічними приладами мешканцями квартири № 4» не встановлює, на думку колегії суддів, дійсної причини залиття, джерела такого залиття та особу, яка вчинили таке залиття. З огляду на суттєві пошкодження залиттям приміщення магазину, наявності води, яка продовжувала капати зі стелі на час огляду та відсутності будь-яких ознак слідів від затоплення у квартирі відповідача при візуальному огляді у цей же час квартири відповідачки висновок суду про доведеність факту залиття приміщення з вини відповідача є передчасним.

Окрім того, з матеріалів справи видно про ряд письмових звернень відповідачки ОСОБА_2 у жовтні 2013 року, напередодні даного залиття, яке мало місце у грудні 2013 року, до ЛКП «Айсберг», районної адміністрації про самовільні ремонтні роботи в суміжній з її квартирою №4 квартирі №5 /а.с. 23,24,26,28/ та відповідь директора ЛКП про попередження мешканців цієї квартири щодо припинення самовільних ремонтних робіт /а.с.25, 27/. Як видно з поверхового плану квартир другого поверху, на якому розташовано квартира відповідачки, суміжною з нею є кватира № 5, однак обстежуючи затоплене приміщення першого поверху за наявності відомих фактів самовільних робіт у квартирі №5 працівниками МКП належним чином обстеження не проведено та зроблено висновок про причину залиття на підставі власних припущень тільки тому, що приміщення відповідача знаходиться над приміщенням затопленого магазину. Не встановлює і причину залиття наявний у справі висновок будівельно-технічного дослідження № 008/14 від 27.02.2014 року, оскільки такий лише припускає, що «…затікання води могло відбутись з приміщень літ. 4-1, 4-3 (санвузол і кухня) квартири №4, які розташовані над досліджуваними приміщеннями…».

Враховуючи наведене, ухвалене рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим , тому таке підлягає скасуванню з підстав п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.2 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 2 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженим до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.