АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1227/14-ц Номер провадження 22-ц/786/3667/15Головуючий у 1-й інстанції Куцин В.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого: судді Пилипчук Л.І.,

суддів: Карнауха П.М., Чумак О.В.,

секретар: Філоненко О.О.,

за участю: представника банку - ОСОБА_2, позивачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

на заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 липня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання договору недійсним, стягнення збитків,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Миргородського підприємства технічної інвентаризації та експертизи «Інвентаризатор» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № К-134-2007 від 15.10.2007 року в розмірі 1 334 121, 92 грн.

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зустрічним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання договору про мультивалютну кредитну лінію №К-134-2007 від 05.05.2008 року недійсним, оскільки він вчинений внаслідок обману зі сторонни банку щодо істотних умов. Посилалася на порушення банком норм Закону України «Про захист прав споживачів». Банк вніс у договір незаконні умови щодо щомісячної комісійної винагороди за дії, які банк здійснює в процесі кредитування, та дискримінаційну пеню, внаслідок чого сума позовних вимог перевищує розмір неповернутого кредиту. Вважала, що дії банку порушують її права як споживача фінансових послуг щодо свободи вибору, рівності сторін договору, обмеження права на надання необхідної достовірної інформації. Також зазначає, що банк при укладенні договору у валюті доллара США порушив вимогу закону щодо отримання індивідуальної ліцензії на такі дії. Тому просила також стягнути з банку на свою користь 1 191 460 грн. збитків.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 липня 2015 року позовна заява ПАТ «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, фізиної особи-підприємця ОСОБА_3, Миргородського підприємства технічної інвентаризації та експертизи «Інвентаризатор» про стягнення заборгованості по кредитному договору залишено без розгляду. Вказана ухвала скасована ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 01 вересня 2015 року та справа повернута до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним з моменту укладення договір про мультикредитну лінію №К-134-2007 від 05 травня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та фізичною особою - підриємцем ОСОБА_3.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 збитків в сумі 1 191 460 гривень відмовлено.

Стягнуто з ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави 243,60 грн. судового збору, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду.

Додатковим рішенням від 21 липня 2015 року у задоволенні вимог ОСОБА_3 про стягнення судових витрат (витрат на проведення експертизи) в сумі 8 800 грн. відмовлено.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 жовтня 2015 року заяву ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про перегляд заочного рішення від 06 липня 2015 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі на рішення місцевого суду від 06 липня 2015 року банк, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Вважає, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки позичальником за кредитним договором є фізична особа-підприємець.

Вказує про неврахування судом при ухваленні рішення пункту 2.1.7. договору про мультивалютну кредитну лінію, відповідно до якого кредитування позичальника здійснюється шляхом видачі окремих траншів за письмовою заявою позичальника. Заяви про продаж іноземної валюти, на які посилаєтиься суд в рішенні, не стосуються видачі, а є подальшою дією ФОП ОСОБА_3 з коштами, які вона отримала згідно кредитного договору.

Не погоджується з вибірковим посиланням місцевого суду на рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2009 року за позовом ФОП ОСОБА_3 до ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а саме, що позичальнк повинен повернути кредит в тій же валюті та сумі, в якій був наданий кредит, ігноруючи тлумачення, що позичальник повинен сплачувати проценти за користування кредитними коштами в тій же валюті, в якій був наданий кредит.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_3 укладено договір про відновлювальну кредитну лінію № К-134-2007 на загальну суму 600 000 грн. із кінцевим строком повернення до 15 жовтня 2012 року, зі сплатою за корсиутвання кредитними коштами відсотків в розмірі 19% річних, згідно Графіку зниження ліміту./а.с.4-6 т.1/

Додатковою угодою від 11.03.2008 року сума кредитного ліміту встановлена в розмірі 1 677 000,00 грн. та встановлено порядок видачі кредитних коштів в рамках кредитної лінії траншами в строк з 11 березня 2008 року по 15 жовтня 2012 року за письмовими заявами позичальника за згоди банку шляхом перерахування їх з позичкового на поточний рахунок позичальника, якщо інше не вказано у заявці. Відповідно до п.2.5. позичальник сплачує банку комісійну винагороду за проведення кредитних операцій в розмірі 10 770,00 грн. одноразово протягом 2 днів з моменту укладення цього договору./а.с.7 т.1/

Додатковою угодою від 05.05.2008 року змінено редакцію Договору про відновлювальну кредитну лінію № К-134-2007 від 15.10.2007 року на «Договір про мультивалютну кредитну лінію № К-134-2007» з лімітом максимальної заборгованості 1 677 000, 00 грн. зі сплатою 18,9 річних в долларах США, з урахуванням зменшення згідно Графіку зниження ліміту (додаток №1 до цього Договору). Відповідно до п.п.2.1.1, 2.1.2, 2.1.3., 2.1.4. ліміт кредитування встановлюється і обчислюється в базовій валюті Національній валюті України гривні, а валютою траншів в рамках цього договору є гривна і доллар США./а.с.810 т.1/

Крім того, сторони вносили зміни до вищевказаного договору додатковими угодами від 14.01.2010р., 20.12.2010р., 12.12.2011 р./а.с.11-17 т.1/

Отримання СПД ФОП ОСОБА_3 кредитних коштів згідно кредитного договору №К-134-2007 підтверджується меморіальними ордерами та заявами позичальника ./а.с.24-36 т.1/

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3С та визнаючи на підставі ст.230 ЦК України недійсним договір про мультивалютну кредитну лінію №К-134-2007 від 05.05.2008 року, місцевий суд виходив з того, що при його укладенні позичальнику ФОП ОСОБА_3 не надавалася у письмовій формі інформація про умови кредитування відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», з метою введення в оману позичальника банк визначив валютою кредитування національну валюту гривню та видав всі грошові кошти в національній валюті, а відсоткову ставку за користування кредитом визначив у розмірі 18% річних в долларах США, що пересічному громадянину є явно не зрозумілим. Спірний договір та заяви про продаж коштів в долларах США готувалися банком та надавлися на підпис позичальнику в приміщенні банківської установи, тому позичальник не мав можливості вплинути на порядок та спосіб їх виготовлення. Також суд першої інстанції вважав недоведеним право банку на проведення банківських операцій з іноземною валютою, оскільки не надана відповідна ліцензія. При цьому суд зазначив, що права позивачки ОСОБА_3 як фізичної особи, яка є поручителем позичальнкиа ФОП ОСОБА_3 порушені, тому заявлений позов в частині визнання недійсним договору підлягає задоволенню, а в позовних вимогах про відшкодуванян збитків в сумі 1191460грн. відмовлено за недоведеністю.

Колегія суддів з такими висновками районного суду не може погодитися, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам та нормам матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів» ( далі- Закон).

Згідно з положеннями пунктів 22,23 статті 1 Закону споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Споживчий кредит кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Отже, споживчий кредит - це особлива форма кредиту, що надається його одержувачам у вигляді відстрочки платежу за придбані ними споживчі товари та побутові послуги. При споживчому кредиті позичальниками є фізичні особи - населення, а кредиторами - підприємства торгівлі та сфери послуг, банки, спеціальні кредитні установи.

Однак місцевий суд не звернув увагу на те, що оспорюваний кредитний договір укладено між банком та субєктом підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3, цільове призначення кредиту на будівництво житлового будинку та інші виробничо-господарські потреби, а тому за своїм змістом не є договором споживчого кредиту.

Названий кредитний договір є звичайним кредитним договором, правовідносини по якому регулюються нормами Глави 71 Цивільного кодексу України, а не договором про надання споживчого кредиту за ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Помилковим є також висновок місцевого суду щодо наявності обману з боку банку як підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З роз'яснень, викладених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, вбачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Міськрайонний суд, визнаючи кредитний договір недійсним, вважав, що банк ввів позичальника в оману, не надавши у письмовій формі умови кредитування, вказавши валюту кредитування національну валюту гривню, а відсоткову ставку за користування кредитом у доларах США, підготовка кредитного договору та надання на підпис позичальнику відбувалася в приміщенні банківської установи та позбавили позичальника можливості впливати на узгодження умов.

Однак такі висновки районного суду є хибними, а викладені обставини не містять змістового та доказового значення для підтвердження умисних дій банку, направлених на обман позичальника щодо істотних умов договору.

Спірний кредитний договір підписаний сторонами, що свідчить про погодження з його умовами; укладений сторонами з метою реального настання прав та обов'язків, що підтверджується фактичним отриманням позичальником кредитних коштів та здійсненням платежів щодо погашення кредиту і відсотків за користування кредитом. Даний факт підтверджується висновками судово-економічної експертизи та додаткової і повторної судово-економічної експертизи./т.2 а.с.2-15, 22-34, 94-109/

Умови кредитного договору не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, кредитний договір укладався з додержанням форми, встановленої законодавством.

Суд першої інстанції залишив поза увагою положення ч.3 ст.3, ст.627 ЦК України, зокрема, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, не звернувши при цьому уваги, що категоричного висновку щодо введення позивача в оману матеріали справи не містять.

Також не ґрунтується на законі та матеріалах справи висновок міськрайонного суду щодо відсутності у банку відповідної ліцензії на проведення банківських операцій з іноземною валютою.

Матеріали справи вказують на те, що банк, заперечуючи проти позову ОСОБА_3С, в тому числі щодо її доводів про відсутність відповідної ліцензії, посилався на наявність у банку загальної банківської ліцензії. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України.

Згідно Банківських ліцензій №28 від 17 липня 2007 року та 09 жовтня 2009 року Банк «Фінанси та кредит» мав право здійснювати банківські операції з валютними цінностями.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при укладенні оспорюваного кредитного договору волевиявлення сторін правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що узгоджується із загальними вимогами, встановленим ст.203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Позивачка не довела обставин, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог. Доказів, які б свідчили про незаконність спірного кредитного договору, та обставин, з якими закон пов'язує визнання кредитного договору недійсним, суду не надано та не зазначено про їх існування.

Оскільки колегія суддів встановила, що оспорюваний кредитний договір не є споживчим та відсутні підстави для визнання його недійсним з підстав вчинення його під впливом обману, тому також є безпідставними позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення збитків.

З огляду на викладене колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовляє в повному обсязі за безпідставністю.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що позивачка при подачі позову не сплатила судовий збір, безпідставно пославшись на Закон України «Про захист прав споживачів», тоді як оспорений нею кредитний договір не є споживчим, колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. за вимогу про визнання кредитного договору недійсним та 3654 грн. за вимогу про стягнення збитків.

Керуючись ст..ст.303, 304, 307, п.п.3.4 ст.309, ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - задовольнити.

Заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання договору недійсним, стягнення збитків, - відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 3897 грн. 60 коп. (три тисячі вісімсот девяносто сім гривень шістдесят копійок) судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскражено протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.І.Пилипчук

Судді /підписи/ ОСОБА_4

ОСОБА_5

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1