Справа № 639/9506/15-ц
Провадження № 2/639/2708/15
09 грудня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гаврилюк С.М.,
за участю секретаря Луценко С.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних від неповернутої суми позики та моральної шкоди,
встановив:
Позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного сулу м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних від неповернутої суми позики та моральної шкоди.
Позивач зазначає, що саме по собі звернення кредитора в суд і навіть, ухвалення судом рішення про стягнення з боржника боргу не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору: не звільняє боржника від відповідальності за невиконання нею грошових зобовязань. Оскільки відповідач свого боргу не повернула, це грошове зобовязання залишилося невиконаним, і відповідно, не припинилося.
Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не зявилася, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
17.10.2014 року на вимогу обох із сторін договір позики був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №2726 (а.с.8).
Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Однак, відповідач у порушення зазначених норм закону та умов договору, свого боргу не повернула та вказане грошове зобовязання залишається невиконаним, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу договору позики, який був досліджений у судовому засіданні.
У звязку з цим 17.04.2015 року позивач ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення неповернутої частини боргу за договором позики та трьох процентів річних (а.с.9). 07.08.2015 року позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій він уточнив суму неповернутих коштів за договором позики та розрахував суму трьох відсотків річних від простроченої суми за період часу з 18 жовтня 2014 року по 07 серпня 2015 року.
Законодавством визначений вичерпний перелік підстав припинення зобовязання, і зазначені ці підстави у статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України. Жодна з цих норм не передбачає звернення кредитора до суду чи ухвалення судом рішення про стягнення з боржника боргу як на підставу припинення зобовязання.
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом права, якщо грошове зобовязання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.
Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно ч.1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Зі змісту договору позики вбачається, що строк користування відповідачем позикою склав період з 17 жовтня 2011 року по 17 жовтня 2014 року. Прострочення виконання відповідачем його зобовязань з повернення позивачу боргу складає період часу, що неохоплений попередньою позовною заявою від 16.04.2015 року та уточненою позовною заявою від 07.08.2015 року, а саме: з 07.08.2015 року по 02.11.2015 року, що станом на день звернення позивача до суду з позовною заявою 02 листопада 2015 року складає 87 днів.
Згідно зі ст. 524 Цивільного кодексу України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.
Відповідно до ч.1, ч.2 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно відомостей, які містяться на офіційному сайті Національного Банку України станом на 09 грудня 2015 року 100 доларів США становить 2291.3187 гривень, у звязку з чим суд стягує гривневий еквівалент заборгованості, що утворилася станом на 02.11.2015 року за договором позики від 17.10.2011 року у вигляді трьох відсотків річних від простроченої поверненням суми позики за період з 07.08.2015 року по 02.11.2015 року в сумі 125 доларів США., що за курсом Національного Банку України станом на 09.12.2015 року складає 2864 грн. 15 коп.
Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. (зі змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини справи та досліджені у судовому засіданні письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає недоведеним позивачем заподіяння йому моральної шкоди відповідачем ОСОБА_2 внаслідок не повернення йому суми позики.
Оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, а тому згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільняється від сплати судового збору (а.с.15), то з ОСОБА_2 підлягає стягненню в доход держави вілповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.
Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України , ст.ст. 23, 524, 525, 526, 530, 533, 536, 599, 611, 625, 1050, 1167 ЦК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних від неповернутої суми позики та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за договором позики від 17.10.2011 року у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми боргу за період з 07.08.2015 року по 02.11.2015 року у розмірі 125 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 09.12.2015 року складає 2864 ( дві тисячі вісімсот шістдесят чотири) грн. 15 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход держави судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк