Справа № 204/743/15-ц
Провадження № 2/204/941/15 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивача за первісним

позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2

за участю відповідачки за первісним позовом

та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3

за участю її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» до ОСОБА_3 про врегулювання розбіжностей по договору про постачання електричної енергії та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» про зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2015 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго» з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просило врегулювати розбіжності по Договору про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 26.09.2014 року № 7508140 на основі редакції, запропонованої Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпрообленерго» у Протоколі узгодження розбіжностей, а саме: вважати номером Договору про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 26.09.2014 року номер особового рахунку 7508140, закріплений Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпрообленерго» за домоволодінням по вул. Прибережна, 50 у м. Дніпропетровську, викласти п. 1.10 Договору в редакції: «Зафіксовані покази 115560 на дату 26.09.2014 року. Заборгованість становить 27339,68 грн. за період з 20.12.2013 року по 26.09.2014 року», та стягнути з відповідачки судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказало на те, що позивач надав ОСОБА_3 для підписання проект договору про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 26.09.2014 року № 7508140 у двох примірниках, підписаних з його боку. 07 жовтня 2014 року на адресу позивача від відповідачки надійшов Протокол розбіжностей до Договору, в якому остання наполягає на такому: надати Договору інший номер, на відміну від того, який відповідає номеру особового рахунку, присвоєного для обєкта електропостачання, тобто домоволодіння по вул. Прибережна, 50 у м. Дніпропетровську; виключити з Договору п. 1.10 або викласти його в наступній редакції: «Зафіксовані покази на дату укладення Договору становлять 115560». 21 жовтня 2014 року позивачем був наданий відповідачці Протокол узгодження розбіжностей по Договору, в якому позивач з обґрунтуванням своєї позиції висловив незгоду щодо надання Договору іншого номеру та запропонував п. 1.10 викласти в наступній редакції: «Зафіксовані покази 115560 на дату 26.09.2014. Заборгованість становить 27 339,68 грн. за період з 20.12.2013 по 26.09.2014», виходячи з наступного. 15 листопада 2013 позивачем у домоволодінні відповідача було здійснено установку нового лічильника № 372889 з показами 073434 кВт*г, а 20 грудня 2014 відповідачкою у телефонному режимі було повідомлено позивача про покази лічильника на цей день 084044 кВт*г. Так як покази електролічильника станом на 20.12.2013 року становили 084044 кВт*г, а станом на день укладення договору - 115560 кВт*г, що свідчить про споживання відповідачкою до 26.09.2014 року, дати укладення Договору, 315116 кВт*г електроенергії, вартість якої згідно з чинними в цей період тарифами складає 27339,68 грн. Отже, внесення до Договору достовірних даних на момент укладення Договору про покази електролічильника - 115560 кВт*г та про заборгованість за електричну енергію, спожиту за період з початку володіння будинком до укладення Договору - 27339,68 грн. є обєктивним та справедливим.

В липні 2015 року до суду звернулася ОСОБА_3 з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго», в якій просила зобовязати Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго» укласти з ОСОБА_3 договір про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області, виклавши раніше запропонований до підписання договір у наступній редакції: виключити з п. 1.10 договору про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області речення: «Заборгованість становить 27339,68 грн. за період з 20.12.2013 року по 26.09.2014 року», призначити договору про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпрообленерго» та ОСОБА_3 відмінний номер особового рахунку (номер договору) від запропонованого Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпрообленерго» номеру особового рахунку (номеру договору) - 7508140. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, об'єкти якого розташовані на цій території, в укладенні договору про користування електричною енергією. За наслідками звернення відповідач надав позивачці Договір про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 26.09.2014 року, із зазначенням боргу та особового рахунку іншого споживача електричної енергії - ОСОБА_5 у сумі 70419,91 грн. з 01.02.2011 року - по 15.11.2013 року. Розглянувши даний договір позивачка не погодилася з певними його умовами, а саме щодо наявності боргу та тотожності особового рахунку з попереднім споживачем і надала відповідачу протокол розбіжностей. Як свідчать матеріали справи, відповідач не погодився з запропонованим позивачем протоколом розбіжностей і надав позивачу протокол узгодження розбіжностей до Договору, в якому зазначив узгоджену редакцію Сторін тотожний номер існуючого договору з ОСОБА_5, який на думку відповідача є особовим рахунком, та вищезазначену заборгованість за період з 20.12.2013 року по 26.09.2014 року. З даними твердженнями відповідача погодитись не можна, оскільки на той період і до теперішнього часу діє Договір, який укладений між відповідачем та ОСОБА_5, оскільки, відповідно до Правил, договір про користування електричною енергією вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного терміну жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін. Тобто, встановлення тотожного рахунку позивачці - номеру договору з нарахування боргу не має правових підстав без розірвання договору, укладеного між відповідачем та ОСОБА_5, як це вимагають Правила і фактично призведе до існування одночасно діючих декількох договорів для одного обєкта - домоволодіння позивачки. Позивачка, отримавши протокол узгодження розбіжностей направила відповідачу вимогу щодо розяснень положень протоколу узгодження розбіжностей, яку було отримано відповідачем 23.10.2014 року. 28 жовтня 2014 року відповідач надав письмову відповідь, відповідно до якої він не зміг пояснити з посиланням на відповідне чинне законодавство, як регулюється присвоєння особового рахунку споживачам (населенню). В свою чергу, зазначення заборгованості споживача перед енергопостачальником у договорі про користування електричною енергією, не передбачена Правилами користування електричною енергією для населення. Тобто, між позивачем та відповідачем фактично не був укладений договір про користування електричною енергією.

В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги позивача за первісним позовом та просили задовольнити їх в повному обсязі, в задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом і її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача по первісному позову та просили відмовити йому в повному обсязі. Зустрічну позовну заяву підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в зустрічній позовній заяві.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачів за первісним та за зустрічним позовами задоволенню не підлягають по наступним підставам.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 є власником домоволодіння № 50 по вул. Прибережна в м. дніпропетровську, на підставі Договору дарування домоволодіння від 20.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 1360 (а.с.20-21). Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване за нею в державному реєстрі прав власності за № 3964824, що підтверджується відповідним Витягом з цього реєстру від 20.12.2013 року за № 15063901 (а.с.22). Прізвище «Толпигіна» позивачка за зустрічним позовом отримала після реєстрації шлюбу, її дошлюбне прізвище «Горовата» (а.с.25).

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго» є постачальником послуг електроенергії у вищевказане домоволодіння, а ОСОБА_3, таким чином, є користувачем цих послуг.

Вищевказані обставини не оспорювалися та визнавалися сторонами, а тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовами вказував, що між ними був укладений Договір про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області № 7508140 від 26.09.2014 року, але між ними не врегульовані розбіжності по цьому договору. Тому, просив врегулювати розбіжності по цьому договору на основі редакції, запропонованої Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпрообленерго» у Протоколі узгодження розбіжностей, а саме: вважати номером Договору про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 26.09.2014 року номер особового рахунку 7508140, закріплений Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпрообленерго» за домоволодінням по вул. Прибережна, 50 у м. Дніпропетровську, викласти п. 1.10 Договору в редакції: «Зафіксовані покази 115560 на дату 26.09.2014 року. Заборгованість становить 27339,68 грн. за період з 20.12.2013 року по 26.09.2014 року».

Натомість, відповідачка за первісним та позивачка за зустрічним позовами, навпаки, просила зобовязати Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго» укласти з ОСОБА_3 договір про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області, виклавши раніше запропонований до підписання договір у наступній редакції: виключити з п. 1.10 договору про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області речення: «Заборгованість становить 27339,68 грн. за період з 20.12.2013 року по 26.09.2014 року», призначити договору про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпрообленерго» та ОСОБА_3 відмінний номер особового рахунку (номер договору) від запропонованого Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпрообленерго» номеру особового рахунку (номеру договору) - 7508140.

Проте, суд вважає вимоги позивачів, як за первісним так і за зустрічним позовами, необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовами надав суду копію Договору № 7508140 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 26.09.2014 року (а.с.8-9), який начебто був укладений між ним та ОСОБА_3.

Разом з тим, з вищевказаної копії договору вбачається, що він не підписаний самою ОСОБА_3.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Таким чином, вищевказаний договір не є таким, що укладений між сторонами, що прямо витікає з ч. 1 ст. 639 ЦК України, оскільки він не підписаний користувачем. Тобто, фактично вказаний договір укладений не був, про що зазначено й самою ОСОБА_3 в її зустрічній позовній заяві.

Тому, вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» про врегулювання розбіжностей по договору є необґрунтованими, оскільки сам договір укладений не був та узгоджувати по ньому розбіжності немає підстав.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити позивачу за первісним позовом в задоволенні його позовних вимог.

Так само не підлягають задоволенню й вимоги ОСОБА_3 по наступним підставам.

Так, згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів особи, яка вважає, що її права та інтереси порушені і зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Проте, ані вказаним переліком ані законом не передбачено зобовязання судом особи (фізичної або юридичної) укласти з кимось договір.

При цьому, у відповідності до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачці за зустрічним позовом в задоволенні її позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 3, 15, 16, 627, 638, 639, 640 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» до ОСОБА_3 про врегулювання розбіжностей по договору про постачання електричної енергії - відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» про зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова