АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7900/15 Головуючий 1 інст. - Бєссонова Т.Д.
Справа № 623/598/15-ц
Категорія : спадкові Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Шевченко Н.Ф., Кокоші В.В,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на частину в спільному майні та визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на частину в спільному майні та визнання права власності на майно в порядку спадкування.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що в період з вересня 2008 року по травень 2014 року вона проживала разом із ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 однією сім'єю як подружжя без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 загинув. В період спільного проживання вони придбали два автомобіля: Renault Trafik, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, придбаний 25 лютого 2014 року та Skoda Octavia F7, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_2, придбаний 26 лютого 2014 року. Вказані автомобілі вважає спільною сумісною власністю. Крім того, посилається на те, що вона є спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_5, а тому має право на частину майна останнього, а саме: на автомобілі та банківські рахунки у ПАТ «ПриватБанк».

Тому, ОСОБА_1, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд встановити юридичний факт проживання однією сім'єю як чоловік та дружина в період з вересня 2008 року по травень 2014 року її та ОСОБА_5. Визнати за нею право власності на підставі сумісної власності подружжя на ? частину автомобіля Renault Trafik, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та на ? частину автомобіля Skoda Octavia F7, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_2, придбаних під час спільного проживання її з ОСОБА_5 Визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину вказаних автомобілів. Визнати за нею право власності на підставі спільної сумісної власності подружжя на ? частину грошових коштів в розмірі 12 791,15 грн., що знаходяться на рахунку в ПАТ «ПриватБанк», відкритому 25 листопада 2013 року на ім'я ОСОБА_5 та на відсотки, що припадають на долю вказаної особи. Визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину грошових коштів в розмірі 12 791,15 грн., що знаходяться на рахунку в ПАТ «ПриватБанк», відкритому 25 листопада 2013 року на ім'я ОСОБА_5 та на відсотки, що припадають на долю вказаної особи. Визнати за нею право власності на підставі сумісної власності подружжя на ? частину грошових коштів в розмірі 27,50 грн., що знаходяться на кредитному картковому рахунку ПАТ «ПриватБанк», відкритому 18 січня 2013 року на ОСОБА_5 та на відсотки, що припадають на долю вказаної особи. Визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину грошових коштів в розмірі 27,50 грн., що знаходяться на кредитному картковому рахунку ПАТ «ПриватБанк», відкритому 18 січня 2013 року на ОСОБА_5 та на відсотки, що припадають на долю вказаної особи. Судові витрати покласти на відповідачів.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала, вказувала, що вона є матір'ю померлого ОСОБА_5, її син з 2003 року був розлучений та проживав один, мав хатню робітницю, яка працювала в нього багато років. У домоволодінні померлого відсутні речі позивачки та її дитини, що унеможливлює спільне їх проживання. А автомобілі її син купував часто, їздив на них, а через 2-3 роки продавав; крім того, автомобіль Skoda Octavia F7, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_2, син придбав після отримання спадку після смерті батька.

Законний представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 також не визнала позовні вимоги, пояснила, що вона є колишньою дружиною померлого, після розірвання шлюбу вони підтримували близькі стосунки; донька часто жила в батька, проте речей іншої жінки не бачила.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає доведеним факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, тому є підстави і для встановлення факту, і для визнання за позивачкою права власності на майно померлого в порядку як спадкування за законом так і в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

Відповідачка зернулася до суду з клопотанням про перенесення розгляду справи у звязку з тим що її представник ОСОБА_2 знаходиться у відпусці з 20 .11.2015 року по 14.12.2015р., а тому вона не може прибути в судове засідання та не може без допомоги представника належним чином представляти свої інтереси у суді. Представник відповідачки ОСОБА_2 направив до суду аналогічне клопотання про перенесення розглядом справи у звязку з находженням у відпусці у період з 20.11.2015 року по 14.12.2015р.

Неявка відповідачки та її представника, належно повідомлених про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а тому інші вимоги є похідними та задоволенню не підлягають.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У разі виникнення спору для визнання відносин сторін як відносин фактичного подружжя суду необхідно встановити: факт спільного співжиття жінки та чоловіка; взаємну матеріальну допомогу та підтримку; взаємне визнання та виявлення подружніх відносин перед третіми особами; спільне виховання дітей та інші обставини, що свідчать про проживання жінки та чоловіка однією сім'єю.

При вирішенні спору щодо майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін, а і ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок їх спільної праці.

Сам факт перебування у шлюбних стосунках без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожним із сторін.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року по справі №6-66 цс - 13, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, які застосовують подібну норму права.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що вона з ОСОБА_5 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 загинув. Посилалася, що в період спільного проживання вони придбали два автомобіля: Renault Trafik, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, придбаний 25 лютого 2014 року та Skoda Octavia F7, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_2, придбаний 26 лютого 2014 року. Вказані автомобілі вважає спільною сумісною власністю. Крім того, посилається на те, що вона є спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_5, а тому має право на частину майна останнього, а саме: на автомобілі та банківські рахунки у ПАТ «ПриватБанк».

Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з ч.1,2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять достатньо доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Так, посилання позивачки на довідку квартального комітету, яка підтверджує факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 разом за адресою : АДРЕСА_1, а також показання свідків, які є неоднозначними не є належними доказами у справі для встановлення факту.

При застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

При цьому за змістом ч. 4 ст. 368 ЦК України для набуття членами сім'ї права спільної сумісної власності на певне майно необхідна сукупність двох передумов: майно, набуте в результаті спільної праці; майно, набуте за спільні кошти.

Доведенню підлягають не лише факт спільного проживання, а і ступінь участі подружжя у придбанні спірного майна.

Матеріали справи свідчать, що автомобілі Renault Trafik, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, придбаний 25 лютого 2014 року та Skoda Octavia F7, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_2, придбаний 26 лютого 2014 року оформлені на ОСОБА_5 (а.с.8). Рахунки у ПАТ КБ «ПриватБанк» також відкриті на ім'я ОСОБА_5 в період 2013 року(а.с.46).

Підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності як в порядку поділу майна подружжя, так і в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 не має, оскільки недоведеним є факт проживання останніх однією сім'єю без реєстрації шлюбу, так і факту придбання спірного майна за спільні кошти останніх.

Проаналізувавши вищенаведені обставини суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що належних і допустимих доказів ведення сторонами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна саме в інтересах сім'ї позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, оскільки не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог та не доведено ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх заперечень проти обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: