Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2427/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

01.12.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

ОСОБА_2 головуючої,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

при секретареві Постоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Жашківська районна державна адміністрація Черкаської області, Новомиргородська районна державна адміністрація,- про визначення місця проживання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2015 року ,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

23.02.2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про визначення місця проживання дитини за його місцем проживання.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з лютого 2010 року проживав однією сім?єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 За час спільного проживання народився син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказує на те, що із серпня 2014 року разом з відповідачкою не проживає, син проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідачка у свою чергу не працює, вихованням та утриманням сина не займається. У зв?язку з цим просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_8 з ним за адресою вул.Центральна 71, с.Безпечна, Жашківський район, Черкаська обл.

Ухвалою Новомиргородського районного суду від 08.04.2015 року позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів залишено без розгляду.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2015 року у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вирішила, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з лютого 2010 року по серпень 2014 року позивач з відповідачем проживали однією сім?єю без реєстрації шлюбу.

За час спільного проживання у них народився син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОЛ № 128501, яке видано відділом ДРАЦС Новомиргородського РУЮ у Кіровоградській області 06.04.2012 року.

Після припинення сімейних стосунків, з серпня 2014 року, за згодою батьків, місце проживання дитини було визначено за місцем проживання матері. На прохання ОСОБА_5, він брав дитину інколи до себе, мати не перешкоджала спілкуванню батька з сином. Однак, у січні 2015 року батько взяв малолітнього сина до свого місця проживання і не повернув його матері, що підтверджується письмовими доказами, які містяться у матеріалах справи.

Відмовляючи у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини з батьком, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов правильного висновку про те, що підстави для визначення місця проживання дитини, якій на час розгляду справи виповнилося 3 роки 6 місяців, з батьком, а не з матір»ю відсутні.

За ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У Декларації прав дитини (принцип 6), проголошеній Генеральною Асамблеєю ООН 29.11.1959 року, зазначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір»ю.

В апеляційній скарзі не зазначено, у чому конкретно заявник вбачає неправильність рішення суду першої інстанції.

У той же час, матеріалами справи підтверджується висновок суду першої інстанції про те, що необхідний догляд та умови для нормального розвитку дитини будуть створені при проживанні з його матір'ю, яка здатна забезпечити сину виховання в атмосфері любові, додержання моральних цінностей та поваги до прав дитини.

За висновком Новомиргородської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 23.03.2015 року дитина має проживати біля своєї матері, ОСОБА_6 Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з висновком органу опіки та піклування Жашківської районної державної адміністрації про доцільність проживання дитини з батьком, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства з огляду на вік дитини.

Разом з тим, у порушення вимог ЦПК України(ч.1ст.11,ст.213 ЦПК) суд першої інстанції не вирішив спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, що відповідно до п.4ч.1ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення. Предметом позову у даному випадку є визначення місця проживання малолітньої дитини з одним із її батьків, які проживають окремо, а не визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком ( у цьому випадку). За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним доповнити резолютивну частину рішення суду першої інстанції рішенням про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_7 з його матір»ю, ОСОБА_6

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Новомиргородського районного суду від 26 серпня 2015 року змінити.

Визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір»ю - ОСОБА_6.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: