АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

встановила:

У серпні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просила стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1330 грн. щомісяця, з дня звернення до суду і до повноліття дитини, посилаючись на те, що сторони від спільного шлюбу мають малолітню дитину: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З січня 2009 року сторони проживають окремо, а 01.09.2009 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач з 2009 року не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини, офіційно ніде не працює, на її вимоги щодо надання допомоги не реагує. Зазначену суму аліментів позивач обґрунтовує необхідністю витрачати щомісяця : 500 грн. на харчування дитини, 250 грн. - на одяг, 80 грн. - додаткові заняття з математики, 500 грн. - заняття в басейні.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Києва, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини: сина - ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1200 грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.08.2014 року і до досягнення ним повноліття. В решті вимог - відмовлено.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року заяву відповідача про скасування заочного рішення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначив, що він не має постійного місця роботи, стабільного доходу, прибутків. Крім того, на його утриманні перебуває мати, на користь якої він сплачує аліменти, визначені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, тому аліменти в розмірі 1200 грн. щомісяця -є для нього значною сумою, яку він не в змозі сплачувати.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити, вказав, що розмір аліментів, який він погоджується сплачувати на утримання сина, - 400 грн. щомісяця.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні вважала доводи апеляційної скарги необґрунтованими та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що шлюб між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено 17.07.2003 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2009 року сторони проживають окремо, а 01.09.2009 року шлюб між ними було розірвано.

З пояснень позивача судом встановлено, що відповідач з 2009 року не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні, відповідач офіційно не працює, життям та здоров'ям сина не цікавиться.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, будучи належно повідомленим про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явився та не надав доказів щодо працевлаштування, тому судом було покладено в основу рішення пояснення позивача, яка вказала, що відповідач не працює, має мінливі нерегулярні доходи. Тому з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», суд дійшов висновку про стягнення аліментів у розмірі 1200 грн. щомісячно.

Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, зокрема ст. 182 СК України, відповідно до якої при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статей 150, 180, 181 Сімейного кодексу України, належним виконанням батьківських обов'язків, пов'язаних з матеріальним утриманням дитини, є піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; забезпечення умов для здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.

Відповідно до п.1.2 Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України, Державного комітету статистики України № 109/95/157 від 17.05.2000 року, зі змінами та доповненнями, прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин:

- набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я;

- мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості ( одягу, предметів першої потреби, санітарії та ліків);

- мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (товарів культурно-побутового призначення, житлово-комунальних та побутових послуг, послуг культурно-розважальних закладів).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час розгляду справи в суді першої інстанції, син сторін ОСОБА_4 навчався у 4-му класі гімназії № 267 м. Києва, рівень навчальних знань - достатній (а.с. 21).

У вересні 2014 року дитина перебувала на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні Київської міської лікарні № 2, лікарями якої було встановлено діагнози: вегетативна дисфункція, ВСД по змішаному типу, додаткова хорда в порожнині лівого шлуночка, больовий синдром грудного відділу хребта, двостороння плоскостопість (а.с. 16).

Таким чином, з урахуванням можливостей позивача та потреб дитини відповідно до віку і стану здоров'я, за відсутності даних про те, що батько дитини має на утриманні інших дітей, чи є непрацездатним, враховуючи встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, вбачається, що сума в розмірі 400 грн. щомісяця (тобто 400 грн. / 30 днів = 13 грн. 33 коп. на день), яку просить встановити відповідач, не є достатньою для забезпечення дитині нормальних умов проживання та задоволення її розумних життєвих потреб.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази тих обставин, що відповідач ОСОБА_2, який має спеціальність економіста, позбавлений можливості працевлаштуватись.

Доводи апелянта про те, що він не має фінансової можливості сплачувати аліменти у розмірі 1200 грн. щомісячно, з огляду на те, що він зобов'язаний утримувати свою непрацездатну матір, колегія суддів не приймає до уваги як підставу для скасування рішення, оскільки зазначені доводи висновків суду не спростовують.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про перегляд заочного рішення у даній справі відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду 12 лютого 2015 року, а відповідно до змісту рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, ОСОБА_6 звернулась з вказаним позовом 20 лютого 2015 року.

Відповідно до вказаного рішення, відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву від 26.03.2015 року, в якій позовні вимоги матері про стягнення з нього аліментів у розмірі 1400 грн. щомісячно - визнав у повному обсязі, у зв'язку з чим судом було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6

З викладеного вбачається, що заперечення відповідача про неспроможність сплачувати аліменти на утримання сина, 2004 року народження, в розмірі 1200 грн., та одночасне визнання ним позову про стягнення аліментів на утримання матері в розмірі 1400 грн. свідчать про фінансову можливість відповідача, але небажання виконувати батьківський обов'язок по утриманню дитини.

Разом з тим, у даній справі відповідач не надав жодних доказів тих обставин, що його мати не має власних доходів та перебуває на його повному утриманні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно є законним і обґрунтованим, норми матеріального права до спірних правовідносин у цій частині застосовано правильно.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують, а тому рішення суду скасуванню та зміні у цій частині не підлягає.

Разом з тим, обґрунтовано стягуючи аліменти у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зазначивши у резолютивній частині рішення про те, що розмір аліментів підлягає стягненню у розмірі « але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2, 3 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину при стягненні аліментів у частці від заробітку (доходу) ( ч. 2 ст. 182 СК України) не може застосуватись при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

З врахуванням викладеного, оскаржуване рішення необхідно змінити та виключити з рішення вказівку на розмір аліментів: «але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року - змінити, виключити з резолютивної частини рішення вказівку на стягнення аліментів у розмірі: «але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: