Справа № 541/2972/15-ц
Провадження №2/541/1370/2015
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
08 грудня 2015 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі

головуючої, судді - Куцин В. М.,

при секретарі - Олешко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що з відповідачем ОСОБА_1 перебувала в шлюбних відносинах з 10.08.1997 року по 23.10.2006 року. Шлюб розірвано за рішенням суду від 23.10.2008 року. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_2 , який знаходиться на її утриманні. Відповідач сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 0,25% заробітної плати. На даний час син ОСОБА_3 навчається в Миргородському художньо промисловому коледжі імені М.В. Гоголя Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка на денній форма навчання по контракту. Позивач ОСОБА_1 щороку оплачує за навчання 5000 грн. Повна вартість навчання складає 15000 грн. згідно Договору про надання освітніх послуг №1613065. Позивач працює молодшою медичною сестрою в санаторії «Миргород» і отримує заробітну плату в розмірі 2500 грн. Відповідач працює військовослужбовцем В/Ч НОМЕР_1 м. Миргород та отримує заробітну плату в розмірі 4500 грн. Участі в оплаті навчання дитини відповідач не приймає, тому вона змушена звернутися до суду про стягнення із відповідача ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину в розмірі 7500 грн. .

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі, стягнути на її користь 7500 гривень, половину суми коштів, які нею сплачені за навчання сина. Суду пояснила, що на її утриманні перебуває неповнолітній син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який навчається на контрактній основі в Миргородському художньому коледжі. Відповідач є його батьком, виплачує аліменти на утримання сина, однак коштів на оплату за навчання не надає. За час навчання сина нею особисто сплачено 15000 гривень, половину з яких повинен повернути їй відповідач ,як передбачено ст. 185 СК України.

Відповідач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Суду пояснив, що позивач не погоджувала з ним вступ сина до коледжу на контрактну основу, він заперечував проти вступу сина до навчального закладу, так як вважав, що можливо закінчити навчання безоплатно в загальноосвітній школі. Оскільки мати дитини прийняла рішення з цього питання самостійно, тому вона і повинна нести витрати по оплаті навчання сина. Крім того, син значний час проживає разом з ним і тоді він дитину забезпечує самостійно. Також матеріальну допомогу на утримання сина надають батьки відповідача. Згідно рішення суду він виплачує аліменти на утримання сина на користь позивача в розмірі ? частини своєї заробітної плати, тому коштів, які отримує позивач щомісячно достатньо для забезпечення дитини, в тому числі для оплати навчання.

Заслухавши сторони,дослідивши письмові докази по справі, суд встановив.

ОСОБА_1 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23.10.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 23.10.2008 року відділом РАЦС по м. Миргород Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області (а.с.5).

Від цього шлюбу народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Миргородського міськвиконкому 02.03.1998 року, батьками якого є сторони по справі (а.с.6).

ОСОБА_2 зарахований до Миргородського художньо- промислового коледжу імені М. В. Гоголя Полтавського національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка на підставі наказу №142-навч від 22.08.2013 року (а.с.10) і навчається на підставі Договору на підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст» денної форми навчання від 22.08 2013 року, відповідно до п.4.1 якого плата за період навчання складає 15000 гривень. Плата за навчання вноситься за кожен семестр не пізніше 15 серпня та 15 січня в сумі 2500 гривень. Замовником освітньої послуги є син ОСОБА_2 , а гарантом, позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до п.7.2 Договору, якщо на момент укладення договору Замовник не досяг повнолітнього віку, то на боці Стороною в договорі виступає його законний представник (Гарант), котрий виконує обов`язки передбачені п.3.1 (Своєчасно вносити плату за навчання в розмірах та в строки, що встановлені договором). Після досягнення студентом повноліття всі права та обов`язки передбачені договором, покладаються на нього(а.с.8-9).

Згідно наданих банківських квитанцій позивач ОСОБА_1 на виконання умов Договору за період навчання сина внесла 15000 гривень(а.с.13-16).

Статтею 185 СК України встановлено, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, хвороба, каліцтво, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Судом встановлено, що в зв`язку з навчанням неповнолітнього сина сторін по справі, позивачкою, матір`ю дитини, понесені додаткові витрати в розмірі 15000 гривень, які сплачені нею за весь період, до закінчення навчання, до ІНФОРМАЦІЯ_4 . ІНФОРМАЦІЯ_5 син ОСОБА_2 досягне повноліття.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч.1 ст. 6 Сімейного Кодексу України).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчання в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів. При визначенні розміру аліментів серед іншого мають бути враховані вартість навчання. Норми цієї глави не встановлюють самостійного окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Оскільки судом встановлено, що позивач заявила вимогу в тому числі і про стягнення половини вартості навчання сина сплаченої нею 27.11.2015 року за його навчання в повнолітньому віці (за період з січня по червень 2016 року) в сумі 2500 грн., тому в цій частині вимоги не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають (а.с. 16).

Разом з тим суд не може погодитися з твердженнями відповідача, що оплата за навчання дитини не є додатковими витратами, оскільки закон не містить виключного переліку особливих обставин, а тому твердження відповідача, що можуть бути пов`язані лише із станом здоров`я дитини є безпідставними.

Не ґрунтуються на законі заперечення відповідача, що позов задоволенню не підлягає, оскільки відсутня його згода на навчання дитини на контрактній основі, так як Закон не пов`язує обов`язку встановленого ст. 185 СК України із згодою (незгодою) батька (матері) на здійснення додаткових витрат на дитину, а відносить їх до витрат викликаних особливими обставинами.

На думку суду не заслуговують на увагу твердження відповідача, що розмір аліментів, які ним сплачуються щомісячно на дитину є достатнім для покриття витрат на навчання, оскільки ст. 185 СК України передбачено обов`язок батьків брати участь в додаткових витратах незалежно від сплати аліментів.

Таким чином виходячи з вище викладеного, суд вважає ,що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі половини суми коштів витрачених позивачем на навчання сина ОСОБА_4 до досягнення ним повноліття а саме 6250 грн. (15000-2500: 2).

При визначенні розміру участі відповідача батька ОСОБА_1 у додаткових витратах суд враховує, що розмір доходів відповідача значно перевищує прожитковий мінімум, і останнім не надано будь яких доказів щодо істотних обставин (стан здоров`я, наявність інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини,батьків), що могли бути враховані судом. Факт тимчасового проживання дитини у відповідача, на думку суду не є істотною обставиною для визначення розміру суми, яка підлягає стягненню.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України в зв`язку з частковим задоволенням позову 83,33% (6250х100/7500) судові витрати підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 405,98 коп. (487,20х100/83,33%).

Керуючись ст.ст. 185 СК України, ст.ст.10, 11, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 - 6250 (шість тисяч двісті п`ятдесят) гривень фактично понесених додаткових витрат на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 405 гривень 98 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного судуПолтавської області, через Миргородський міськрайонний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В. М. Куцин