У х в а л а

ІМенем УКраїни

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мартинюка В.І., НаумчукаМ.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_3 про відшкодування витрат за період навчання, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 1 грудня 2014 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2015 року та касаційною скаргою Романенка Олексія Євгеновича, який діє від імені Національної академії внутрішніх справ, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 31 серпня 2007 року № 88о/с ОСОБА_3 з 1 вересня 2007 року зараховано курсантом денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. 30 листопада 2007 року Київським національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та ОСОБА_3 укладено договір № Дп-35 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до якого відповідач навчається за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язується після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу. Після закінчення навчання ОСОБА_3 направлено для подальшого проходження служби до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 1709-р Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області від 1 лютого 2011 року № 10о/с ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. Посилаючись на викладене, просила задовольнити позовом.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 1 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат за період навчання в розмірі 16 471 грн 35 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. Провадження у справі закрито.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій РоманенкомО.Є., який діє від імені Національної академії внутрішніх справ, касаційній скарзі ставиться питання про скасування рішення апеляційного суду з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишення рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційні скаргипідлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що відповідач, навчаючись у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, проходив публічну службу в міліції та вважав, що спір виник із публічно-правових відносин і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року № 313 «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України» (далі - Порядок).

Статтею 1 Порядку (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, зокрема, в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Згідно із ст. 3, ч. 1 ст. 6 Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця у навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою. У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.

Поза увагою апеляційного суду залишилося те, що спір між сторонами у справі виник з приводу відшкодування витрат, пов'язаних із навчанням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України особою, яка звільнена з органів внутрішніх справ за власним бажанням, не відпрацювавши після закінчення навчання три роки, отже ці правовідносини не пов'язані з проходженням публічної служби, вони виникли внаслідок припинення її проходження.

За таких обставин апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Крім того, дійшовши висновку про закриття провадження у справі апеляційний суд ухвалив рішення, хоча відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 310 ЦПК України вказані питання вирішуються ухвалою.

Враховуючи викладене, ухвалене апеляційним судом рішення не може залишатись у силі та з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та Романенка ОлексіяЄвгеновича, який діє від імені Національної академії внутрішніх справ, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2015 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк М.І. Наумчук