Провадження № 2/638/5607/15
01.12.2015 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого: судді Шишкіна О.В.,
за участі секретаря: Голуб Ю.О.,
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,
В обґрунтування позовних вимог вказано, що в грудні 2013 року ОСОБА_1 маючи на меті здійснити подорож за кордон, бажано у країни на узбережжі Індійського океану, звернулась до Туристичної компанії «Арго Тревел», яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 111-А, 2-й поверх, оф. 5 (БЦ «Тетрис»). Вказана туристична компанія працює через фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 та посилається на ліцензію серії АВ № 158085 від 03.11.2006 року.
Станом на 12.12.2013 року між позивачем та ФОП ОСОБА_2 не тільки не було укладено договору про надання туристичних послуг, але й не було обумовлено конкретну країну, програму туру, засоби авіа- та транзитного переміщення, назви готелів, види та способи харчування, вимоги до вїзних документів, контакти представника туроператора та, що найважливіше - конкретну ціну послуги.
Всі ці, а також інші умови, мали бути викладені в договорі, який позивач та ФОП ОСОБА_2 мали намір укласти протягом двох тижнів, коли відповідач мала б надати позивачу прийнятні варіанти подорожі та позивач оберу один з них. Жоден варіантів не міг бути в односторонньому порядку обраний та затверджений без підписання договору. Вказана домовленість цілком відповідала вимогам ст. 20 Закону України «Про туризм».
В подальшому, з особистих обставин, позивач вимушена була відмовитись від наміру поїхати в подорож за кордон, про що повідомила ОСОБА_2 На той час ОСОБА_2 ще не склала переліку пропозицій для позивача, та позивач попросила повернути їй грошові кошти. Однак, мої вимоги щодо повернення грошей (у тому числі і у письмовому вигляді) ОСОБА_2 були проігноровані, а кошти до сих пір не повернуті.
Вказаними обставинами, на думку позивача, їй завдано моральну шкоду, яка полягала в суттєвих емоційних стражданнях, пов'язаних з ненаданням туристичних послуг. Моральні страждання збільшувалися тоді, коли працівники відповідача неодноразово, протягом місяця, в грубій формі відмовляли в поверненні грошей, а потім взагалі почали мене ігнорувати. Також, через зіпсовані плани на відпочинок, зіпсувалися мої стосунки з моїм чоловіком. Крім того, позивач так і не змогла відпочити у звязку із тим, що всі гроші, які вона тривалий час збирала на відпочинок незаконно знаходяться у ФОП ОСОБА_2. Свої моральні страждання позивач оцінює в розмірі 3000,00 грн.
У судове засідання сторони не зявились, повідомлялись завчасно та належним чином. Представником позивача за довіреністю подано заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення. Судова повістка, направлена на адресу реєстрації відповідача повернута до суду за закінченням терміну зберігання. В розумінні ст..76 ЦПК України, відповідач повідомлений належним чином. Враховуючи те, що відповідач не зявлялась і у попередні судові засідання та враховуючи позицію представника позивача, суд розглядає справу заочно, в порядку ст.ст. 224-226 ЦПК України.
Фіксація судового процесу не здійснювалась відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає доведеними наступні факти.
12.12.2013 року відповідач, ФОП ОСОБА_2, отримала від позивача, ОСОБА_1, грошові кошти у розмірі 17 000 грн. з метою організації відповідачем відпустки позивача за кордоном. Про такі обставини в своїй сукупності свідчать квитанція № 185104 від 12.12.2013 року (а.с. 4), оригінал якої знаходиться на руках у позивача та витяг з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 18).
Як стверджує позивач, договір про надання туристичних послуг між сторонами не укладався, фактично послуги відповідачем не надані.
Відповідно до Наказу Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з організації іноземного, внутрішнього, зарубіжного туризму, екскурсійної діяльності 11.09.2007 N 111/55 року, суб'єкти туристичної діяльності під час організації внутрішнього та зарубіжного туризму зобов'язані в письмовій формі укладати з туристом договір про надання туристичних послуг.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
У відповідності зі ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі під час придбання, замовлення й використання продукції, яка реалізується не території України, для задоволення своєї особистої потреби мають право, зокрема, на захист своїх прав державою; належна кількість продукції й обслуговування; звертання до суду й іншим уповноваженим органам державної влади за захистом порушених прав.
Таким чином, отримані відповідачем від позивача кошти перебувають у відповідача безпідставно.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, «кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є недоторканим.
Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Суд погоджується із позицією позивача в частині того, що оскільки між сторонами не було укладено цивільно-правової угоди, а також фактично не надано туристичної послуги, то ОСОБА_2 незаконно утримує кошти позивача по теперішній час.
Позивач вважає, що своїми діями відповідач завдав їй моральну шкоду, яка полягала в суттєвих емоційних стражданнях, пов'язаних з ненаданням туристичних послуг, відмова відповідача в поверненні грошей. Також, через зіпсовані плани на відпочинок, погіршились соціальні звязки, зокрема погіршились сімейні стосунки. Свої моральні страждання позивач оцінила в розмірі 3000,00 грн. Суд вважає таку суму достатньою для компенсації моральних страждань позивача.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 000,00 (сімнадцять тисяч) грн. та 3000,00 грн. моральної шкоди, а всього 20 000,00 (двадцять тисяч) грн.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні при його оголошенні, мають право оскарження рішення у той же строк і порядку з моменту отримання його копії.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, оформленою відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України та поданою протягом десяти днів з моменту отримання його копії. Право апеляційного оскарження в такому випадку у відповідача виникає з моменту відмови в перегляді заочного рішення.
Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя