Справа № 162/1234/15-ц Провадження № 22-ц/773/1719/15 Головуючий у 1 інстанції: Гладіч Н.І.
Категорія: 27 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І. ,

суддів - Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

секретар - Шугалова О.М.,

з участю пр-ка позивача - Місюри І.В.,

відповідача - ОСОБА_2,

пр-ка відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача - Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із зазначеним позовом, який, уточнивши у вересні 2015 року (а.с.96-99), мотивує тим, що між банком та ОСОБА_2 23.08.2007 року було укладено кредитний договір № VOY0AК00070579, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 9141,73 доларів США з терміном повернення кредиту, відсотків і винагороди рівними частинами відповідно до графіка їх погашення, але не пізніше 22.08.2012 року. Передбачено сплату штрафних санкцій.

В результаті неналежного виконання умов кредитного договору загальна заборгованість за кредитом станом на 02.09.2015 року складає 11848,53 доларів США.

Судовим рішенням від 21.11.2012 року з відповідача стягнуто заборгованість у розмірі 4530,77 доларів США, яка мала місце станом на 18.07.2012 року.

Враховуючи наведене, за мінусом уже стягнутої суми, банк просив стягнути з відповідача залишок заборгованості у розмірі 7317,76 доларів США, з яких 845,41 доларів США - заборгованість по відсотках, 62,16 доларів США - заборгованість по комісії та 6410,19 доларів США - пеня, що за курсом 21.79 складає 159453,99 грн., а також відшкодувати судові витрати.

Рішенням Любешівського районного суду від 09 жовтня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

Вважає, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду - до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наявне судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором після закінчення терміну його дії, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Крім того, позивачем подано розрахунок заборгованості, який є сумнівним щодо його достовірності.

Проте, такі висновки суду суперечать встановленим обставинам справи і зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Статтями 1048, 1054 ЦК Кодексу передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами 23.08.2007 року було укладено кредитний договір № VOY0AК00070579, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 9141,73 доларів США з терміном повернення кредиту, відсотків і винагороди рівними частинами відповідно до графіка їх погашення, але не пізніше 22.08.2012 року. Передбачено сплату штрафних санкцій (а.с.9-10).

Заочним рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 21.11.2012 року з відповідача на користь банку стягнуто заборгованість за цим кредитним договором, яка утворилася станом на 18.07.2012 року в розмірі 36200,85 грн., що становило еквівалент 4530,77 доларів США, з яких 2575,63 доларів США - заборгованість за кредитом, 623,68 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 714,84 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом та 616,62 доларів США - пеня. Зазначене рішення набрало законної сили (а.с.48-51).

Звертаючись із даним позовом, банк, уточнивши вимоги, просить стягнути з відповідача заборгованість, яка складається із відсотків, комісії і пені та утворилася за період з 19.07.2012 року по 02.09.2015 року, про що надано відповідний розрахунок (а.с.5-7, 97, 160-161).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що строк дії кредитного договору закінчився, а тому нарахування відсотків за користування кредитом, комісії та пені в такому випадку законом не передбачено.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

В матеріалах справи відсутні дані і відповідачем не подано доказів того, що заборгованість за кредитним договором погашена і рішення Любешівського районного суду Волинської області від 21.11.2012 року виконане.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи наведене, банк підставно звернувся із позовом про стягнення нарахованих відсотків, комісії та пені, ставка яких передбачена умовами договору і сторонами не оспорюється.

Також, відмовляючи у позові з підстав подання позивачем сумнівного щодо його достовірності розрахунку заборгованості, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки відмовити у такому разі суд міг би лише при відсутності взагалі будь-якого розрахунку заборгованості.

У даному випадку суд мав можливість перевірити надані банком розрахунки, проаналізувати позовні вимоги банку та судове рішення від 21.11.2012 року, в яких зазначено, з чого складається стягнута з відповідача заборгованість та визначити той розмір, який підлягає стягненню.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів щодо того, що уточнений позивачем розмір заборгованості має бути іншим, або що така заборгованість взагалі відсутня - відповідач та її представник суду першої інстанції не надали.

В суді апеляційної інстанції відповідач та її представник визнали позовні вимоги частково та погодилися, що у відповідача перед банком станом на 02.09.2015 року існує заборгованість за кредитним договором, але у розмірі 1404,46 доларів США, з яких 845,41 доларів США - заборгованість по відсотках, 62,16 доларів США - заборгованість по комісії та 496,89 доларів США - пеня.

Заперечили, що пеня має нараховуватися на невиконані зобов'язання по погашенню тіла кредиту, оскільки умовами договору таке нарахування не передбачене. Крім того, враховуючи вимоги щодо застосування спеціальної позовної давності, пеня має бути стягнута лише за один рік і лише нарахована на заборгованість по процентах та комісії.

Згідно п.4.1 кредитного договору, у разі порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п.2.2.2., 2.2.3., 7.5 цього договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день сплати.

Пункти 2.2.2, 2.2.3. та 7.5. передбачають зобов'язання позичальника по сплаті відсотків та винагороди (комісії).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що до стягнення з відповідача за даним позовом підлягає 845,41 доларів США - заборгованість по відсотках, 62,16 доларів США - заборгованість по комісії та пеня лише за порушення виконання зобов'язань по сплаті відсотків і комісії, як це передбачено умовами кредитного договору і за період - 365 днів до 02.09.2015 року, розмір якої становить 496,89 доларів США (/845,41 + 62,16/ х 0,15% х 365), що згідно офіційного курсу НБУ станом на 09.12.2015 року (1 долар США = 22,913187 грн.) еквівалентно відповідно 19371,04 грн., 1424,28 грн. та 11385,44 грн. (845,41 х 22,913187 = 19371,04; 62,16 х 22,913187 = 1424,28; 496,89 х 22,913187 = 11385,44).

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 309 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

У зв'язку із частковим задоволенням позову та апеляційної скарги відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 675,79 грн. (321,81 + 353,98).

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VОY0АК00070579 від 23.08.2007 року в розмірі 907 доларів США 57 центів (дев'ятсот сім доларів США 57 центів), що за офіційним курсом Національного Банку України еквівалентно 20795 грн. 32 коп. (двадцяти тисячам сімсот дев'яносто п'яти грн. 32 коп.) - відсотків і комісії та 11385 грн. 44 коп. (одинадцять тисяч триста вісімдесят п'ять грн. 44 коп.) - пені.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 675 грн. 79 коп. (шістсот сімдесят п'ять грн. 79 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді