АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року

по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ZPXRRX03980055 від 07 червня 2007 року, за умовами якого, банк надав, а ОСОБА_2 отримав у кредит грошові кошти в розмірі 9360,00 грн. зі сплатою 12% річних за користування кредитом та кінцевим строком погашення кредиту 07 червня 2009 року. Зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором було забезпечено порукою на підставі договору поруки, укладених між позивачем та іншим відповідачем.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання за кредитним договором станом на 17 липня 2013 року, виникла заборгованість у розмірі 70247,58 грн., яку позивач просив стягнути наступним чином: 60247,58 грн. з ОСОБА_2 та 10000 грн. солідарно з обох відповідачів, а також покласти на ОСОБА_2 судові витрати по справі (а.с. 2-3).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 56-57).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, неповне з'ясування судом обставин у справі, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі (а.с. 62-63).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено факт надання кредиту.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ZPXRRX03980055 від 07 червня 2007 року, за умовами якого позивач зобов'язався надати кредит у сумі 9360,00 грн. на термін до 07 червня 2009 року, а відповідач зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки, вказане підтверджується копією відповідного договору (а.с. 7-9).

В процесі слухання даної справи відповідач в своїх заявах не спростовував наявність кредитних правовідносин з позивачем, а лише посилався на строки давності.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність між банком та ОСОБА_2 договірних відносин є необґрунтованим та матеріалами справи не підтверджений.

20 жовтня 2010 року між відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» та позивачем був укладений договір поруки № 167, за умовами якого ПАТ «Акцент-Банк» зобов'язалось відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків за кредитним договором № ZPXRRX03980055 від 07 червня 2007 року, що підтверджується копією зазначеного договору та додатку до нього (а.с. 5-6).

Згідно до наявного в матеріалах справи розрахунку станом на 17 липня 2013 року заборгованість за кредитним договором № ZPXRRX03980055 від 07 червня 2007 року склала - 70247,58 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 9360,00 грн.; заборгованість за відсотками - 25016,73 грн.; заборгованість з комісії - 2695,68 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом - 29353,86 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн. та штраф (процентна складова) - 3321,31 грн. (а.с. 4).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Проте, із даним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось у серпні 2013 року.

Під час розгляду справи представником відповідача ОСОБА_2 була подана заява про застосування строків позовної давності (а.с. 49).

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені);

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання.

Так, кінцевий строк повернення кредиту, згідно умов договору, - 07 червня 2009 року.

Крім того, ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2008 року було скасовано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за даним кредитним договором (а.с. 35-37).

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що звертаючись у серпні 2013 року до суду із даним позовом про стягнення з відповідача нарахованих відсотків, комісії, пені та сум штрафів, позивач пропустив строк позовної давності, що за правилами ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

При цьому, колегія суддів не може прийняти до уваги положення п. 6.6. Умов надання споживчого кредиту, якими позовну давність встановлено у 5 років, оскільки заява про надання кредиту, в якій зазначено про те, що позичальник ознайомлений з умовами укладена 07 червня 2007 року і в ній найменування позивача зазначене як ЗАТ КБ «Приватбанк», тоді як в Умовах найменування позивача зазначене як ПАТ КБ «Приватбанк», а реорганізація організаційно-правової форми банку відбулась у квітні 2009 року.

Отже підстав вважати, що ОСОБА_2 був ознайомлений саме з наявними в матеріалах справи Умовами у судової колегії немає.

Крім того, Умови, в яких установлено позовну давність тривалістю у 5 років, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України № 6-1926цс15 від 04.11.2015 р.

Таким чином, підстави для задоволення позову відсутні, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2015 року - змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: