РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря - Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступне.

ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, 17/92, на підставі договору дарування частки квартири, посвідченого завідуючою Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 № 1-765 від 26.02.2002 року, свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого завідуючою Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 № 1-764 від 26.02.2002 року. В спірній квартирі зареєстрований відповідач, колишній чоловік позивача, ОСОБА_2, проте реєстрація відповідача у спірній квартирі ускладнює продаж квартири. У звязку із викладеним позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 92 будинку № 17 по вул. Курчатова в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

В судове засідання 09.12.2015 року представник позивача не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. В судовому засіданні 17.11.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та зазначив, що на його думку позивач має право на заявлення цього позову, адже відповідач не є власником квартири і у відповідача є батько, який склав заповіт та заповів йому інше помешкання.

В судове засідання 09.12.2015 року відповідач та його представник не зявилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. В судовому засіданні відповідач 17.11.2015 року позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні та пояснив, що позивач на початку листопада 2015 року змінила замок на вхідних дверях до квартири та перешкоджає йому у доступі до квартири. У квартирі він зареєстрований з 10.05.2002 року, постійно проживав із позивачем, яка була його дружиною до розірвання шлюбу у 2015 році. Його батько живий та будь-якої спадщини від батька він, відповідно, не отримував. 10 листопада 2015 року він звернувся до дільничного міліціонера із заявою про перешкоджання йому у доступі в квартиру.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується копією дублікату договору дарування частки квартири, посвідченого завідуючою Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 № 1-765 від 26.02.2002 року, копією дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого завідуючою Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 № 1-764 від 26.02.2002 року.

Згідно із копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13.08.2015 року, розірвано шлюб, зареєстрований Відділом ДРАЦС Сєвєродонецького МУЮ в Луганській області, актовий запис № 155 від 28.03.2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Зернова). Рішення набрало законної сили 26.08.2015 року.

Згідно із копією довідки № 18, виданої КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 06.10.2015 року, в квартирі, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, 17/92, зареєстровані позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, колишній чоловік позивача (відповідач по справі) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, син позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, син позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

З огляду на викладені норми Закону суд зазначає, що право членів сім'ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням виникає та існує за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є.

Відповідач з 28.03.2003 року до 26.08.2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачем, при цьому постійне місце проживання відповідача у спірній квартирі було зареєстровано ще з 10.05.2002 року, що було встановлено судом під час огляду паспорта відповідача ЕН № 003492 в судовому засіданні.

Той факт, що відповідач є колишнім чоловіком позивача, не позбавляє відповідача права на користування спірною квартирою, адже таке його право виникло ще до розірвання шлюбу на підставі ст. 405 Цивільного кодексу України. Отже, позбавлення відповідача права користування спірною квартирою повинно також відбуватися із урахуванням положень ст. 405 Цивільного кодексу України.

Позивачем або його представником не було надано доказів того, що відповідач без поважних причин понад один рік не проживає у спірній квартирі, а також не було надано доказів того, що відповідач та позивач мали іншу домовленість щодо порядку користування квартирою.

Суд враховує, що згідно із копією заповіту, посвідченого в.о. державного нотаріуса Сосницької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 № 1427 від 23.12.1998 року, ОСОБА_7 на випадок смерті залишив все своє майно, де б воно не було та із чого б не складалося, ОСОБА_2.

Разом з тим, представником позивача не було надано суду доказів того, що ОСОБА_7 помер і ОСОБА_2 прийняв спадщину після його смерті. Більш того, в судовому засіданні відповідач вказав, що його батько не помер.

Отже, відповідач ОСОБА_2 станом на час розгляду справи має право користування квартирою, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, 17/92, і таке право відповідача не може бути задоволено іншим способом, адже він не має у власності іншого житлового приміщення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необґрунтовані та безпідставні, тому в них належить відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д. Б. Баронін