АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №752/9867/2015
№ апеляційного провадження:22-ц-796/13431/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шкірай М.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В червні 2015 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на грошові кошти, які він набув відповідно до Договору про відступлення права (цесії) № 171114 від 17 листопада 2014 року за договором банківського вкладу «НВУ» № 858119/2014 від 29 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_6 і ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» зі всіма додатками, змінами та доповненнями до нього з набуттям ним за вказаним договором банківського вкладу та рахунків на суму 199 000 гривень статусу вкладника у значенні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В обґрунтування позову позивач вказував, що 17 листопада 2014 року між ним та відповідачем укладено договір відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого відповідач відступив, а позивач набув право вимоги і став кредитором за договором банківського вкладу від 29 жовтня 2014 року який укладено між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», у зв'язку з чим набув право вимоги від Банку сплати 199 000 гривень.

У подальшому, відповідач звернувся до відповідача з листом, в якому повідомив, що не визнає право вимоги позивача.

Тому позивач вважає порушеним своє право власності та посилаючись на правові підстави 392 ЦК Українипросить суд визнати право власності на грошові кошти.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності - відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду представником позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_5, подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до винесення незаконного рішення та порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_5, підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6, проти доводів апеляційної скарги не заперечувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29 жовтня 2014 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено договір банківського вкладу «НВУ» № 858119/2014, відповідно до умов якого відповідач розмістив в банку на умовах депозитного рахунку грошові кошти на строк 3 місяці з дня укладення договору, з виплатою процентів по закінченню строку дії вкладу. Сума початкового вкладу за даним договором складає 1 516 370 гривень.

17 листопада 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір про відступлення права вимоги № 171114, відповідно до умов якого остання отримала право вимоги за договором банківського вкладу «НВУ» № 858119/2014 від 29 жовтня 2015 року. За даним договором позивач набула право вимоги від банку сплати суми боргу у розмірі 199 000 гривень.

За змістом ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Позивачем на виконання вимог ст. 60 ЦПК України не надано жодного доказу про повідомлення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про заміну кредитора.

За змістом ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

При зверненні до суду із позовом до відповідача по вказаній справі про визнання права власності у судовому порядку позивачем обрано не правильний спосіб захисту свого порушеного права, передбачених ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не звертався до банку з вимогою видачі грошових коштів, метою реалізації свого права за договором цесії.

Крім того позивачем не залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», оскільки саме від них залежить визнання його права власності на грошові кошти за договором відступлення права вимоги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: