Справа № 2-2116/10
РІШЕННЯ

Іменем України

19.06.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчка А.Я.

при секретарі Тичковській Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 06 лютого 2001 року за № 428 та Державним актом на право приватної власності на землю від 01 серпня 2003 року за № 2638 він являється власником земельної ділянки площею 0,0632 га, яка розташована на території садівничого товариства «Сахарник» в с. Софіївській Борщагівці Києво-Святошинського району Київської області. Власником суміжної земельної ділянки по лінії від А до Г на плані зовнішніх меж земельної ділянки позивача, що зазначений в Державному акті на право приватної власності на землю від 01 серпня 2003 року за № 2638, являється відповідачка ОСОБА_2. У вересні 2009 року позивач виявив на своїй земельній ділянці з боку межі, яка проходить між його з відповідачкою ділянками новий паркан, заявив про це у правоохоронні органи, однак йому було відмовлено в порушенні кримінальної справи постановою від 09 вересня 2009 р. і усно розяснено, що він може звернутися за захистом своїх прав до суду.

Після цього 16 жовтня 2009 року після відновлення на місцевості ТОВ «Київський регіональний інститут земельної реформи» кутів повороту зовнішньої межі земельної ділянки позивача дійсно виявилось, що ОСОБА_2 допустила дії, які порушують правила добросусідства, встановлені ст.ст. 103 та 106 ЗК України, та його право власності на земельну ділянку, а саме: побудувала на природній межі, яка проходить по лінії А-Г на плані зовнішніх меж земельної ділянки позивача, що зазначений в Державному акті на право приватної власності на землю від 01 серпня 2003 року за № 2638, між їхніми ділянками три будівлі, які заходять вглиб ділянки ОСОБА_1, а також перемістила вглиб його території межу, що поділяє їх земельні ділянки, на 2,34 м в бік літери Б по лінії від А до Б на плані зовнішніх меж земельної ділянки, що зазначений в Державному акті на право приватної власності на землю від 01 серпня 2003 року за № 2638, і на 2,73 м в бік літери В по лінії від Г до В на плані зовнішніх меж земельної ділянки, що зазначений в Державному акті на право приватної власності на землю від 01 серпня 2003 року за № 2638. Незважаючи на неодноразові прохання позивача перемістити добровільно огорожу на лінію природної межі, а будівлі відповідно до норм, відповідачка не погоджується вирішити спір без звернення до суду.

Після виникнення вище згаданого порушення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку відповідачка нанесла йому цим самим моральну шкоду, яка полягала у його душевних стражданнях внаслідок неспроможності захистити його права власними силами, у психологічній травмі через необхідність звернення до суду, у погіршенні стосунків з членами садівничого товариства «Сахарник», оскільки внаслідок зсуву межових знаків з боку земельної ділянки відповідачки вглиб території позивача, він помилково встановив огорожу, захопивши землі загального користування, і тепер йому необхідно буде за власний рахунок переносити її на лінію межі. Дану моральну шкоду у звязку з цим ОСОБА_1 оцінив у 5000 грн.

В судовому засіданні представник позивача усно уточнила позовні вимоги у частині знесення трьох будівель, які знаходяться на природної межі між земельною ділянкою відповідачки та земельною ділянкою позивача, підтримала позов, просила задовольнити його в повному обсязі.

Відповідачка та її представник в судове засідання не зявились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надіслали до суду лист з проханням слухати справу у їх відсутність, спір вирішувати у відповідності до вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що дійсно згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 06 лютого 2001 року за реєстровим № 428 та Державним актом на право приватної власності на землю від 01 серпня 2003 року за № 2638 ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки площею 0,0632 га, яка розташована на території садівничого товариства «Сахарник» в с. Софіївській Борщагівці Києво-Святошинського району Київської області. Власником суміжної земельної ділянки по лінії від А до Г на плані зовнішніх меж земельної ділянки позивача, що зазначений в Державному акті на право приватної власності на землю від 01 серпня 2003 року за № 2638, являється відповідачка ОСОБА_2.

У вересні 2009 року позивач виявив на своїй земельній ділянці з боку межі, яка проходить між його з відповідачкою ділянками новий паркан, заявив про це у правоохоронні органи, однак йому було відмовлено в порушенні кримінальної справи постановою від 09 вересня 2009 р.

16 жовтня 2009 року після відновлення ТОВ «Київський регіональний інститут земельної реформи» в натурі та передачу на зберігання межових знаків зовнішньої межі земельної ділянки, складання схеми відновлення меж дійсно виявилось, що ОСОБА_2 допустила дії, які порушують правила добросусідства та право власності ОСОБА_1 на його земельну ділянку, а точніше: побудувала на природній межі, яка проходить по лінії А-Г на плані зовнішніх меж земельної ділянки позивача, що зазначений в Державному акті на право приватної власності на землю від 01 серпня 2003 року за № 2638, між їхніми ділянками три будівлі, які заходять вглиб ділянки ОСОБА_1, а також перемістила вглиб його території межу, що поділяє їх земельні ділянки, на 2,34 м в бік літери Б по лінії від А до Б на плані зовнішніх меж земельної ділянки, що зазначений в Державному акті на право приватної власності на землю від 01 серпня 2003 року за № 2638, і на 2,73 м в бік літери В по лінії від Г до В на плані зовнішніх меж земельної ділянки, що зазначений в Державному акті на право приватної власності на землю від 01 серпня 2003 року за № 2638.

Відповідачка перемістити добровільно огорожу на лінію природної межі, а будівлі відповідно до норм не погодилася.

Відповідачка та її представник декілька раз просили відкласти розгляд справи з метою виготовлення акту відновлення зовнішніх меж в натурі земельної ділянки ОСОБА_2, навіть надали суду договір № 06/13 на створення (передачу) науково-технічної продукції, укладений із ТОВ «Київський регіональний інститут земельної реформи» 11 червня 2010 року, проте в результаті подали суду не акт відновлення в натурі та передачу на зберігання межових знаків зовнішньої межі земельної ділянки відповідачки, а лише схему її інвентаризації. До того ж, у судовому засіданні ОСОБА_2 заявила, що не має на руках Державного акту на право власності на свою земельну ділянку, тому суд критично ставиться до правильності даних, визначених у зазначеній вище схемі інвентаризації земельної ділянки відповідачки.

У судовому засіданні представник відповідача надала суду лист ТОВ «Київський регіональний інститут земельної реформи» за № 265/1 від 07 червня 2010 року, виданий на запит Києво-Святошинського районного суду Київської області у звязку з розглядом цивільної справи № 2-1727/2010 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, а також схеми відновлення меж в кварталі СТ «Сахарник», які були додані до цього листа, з яких в процесі аналізу Державного акту ОСОБА_1 на право приватної власності на землю вбачається, що дійсно має місце захоплення з боку земельної ділянки ОСОБА_2 частини земельної ділянки ОСОБА_1, при чому на обох запропонованих ТОВ «Київський регіональний інститут земельної реформи» схемах кварталу СТ «Сахарник».

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 106 ЗК України встановлює, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з вимогами п. 3.25 ДБН 360-92 для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Проте всупереч цих вимог ОСОБА_2 побудувала будиночки таким чином, що вони не тільки не знаходяться на відстані 1,0 м від межі із земельною ділянкою ОСОБА_1, але і навіть заступають на його земельну ділянку у межах від 0,11 м до 1,33 м в різних точках виступу. До того ж, у судовому засіданні відповідачка підтвердила те, що зазначені будівлі являються самочинним будівництвом.

А отже, враховуючи викладене, аналізуючи чинне законодавство України та матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині усунення перешкод у користуванні його земельною ділянкою, що знаходиться на території садівничого товариства «Сахарник» в с. Софіївській Борщагівці Києво-Святошинського району Київської області, шляхом зобовязання відповідачки за власний рахунок: відновити встановлені зовнішні межі між її земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_1 у відповідності з даними земельно-кадастрової документації; знести три будівлі, які знаходяться на природної межі між її земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_1, перенести огорожу вглиб земельної ділянки відповідачки на 2,34 м в бік літери А по лінії від Б до А на плані зовнішніх меж земельної ділянки позивача, що зазначений в його Державному акті на право приватної власності на землю від 01 серпня 2003 року за № 2638, і на 2,73 м в бік літери Г по лінії від В до Г на плані зовнішніх меж земельної ділянки позивача, що зазначений в його Державному акті на право приватної власності на землю від 01 серпня 2003 року за № 2638.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Положення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди встановлює, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з абз. 2 п. 5 цієї ж Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 9 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Враховуючи вимоги згаданого законодавства України, суд вважає, що позивачу слід відмовити в його позовних вимогах в частині стягнення з ОСОБА_2 на його користь моральної шкоди у сумі 5 000 грн., оскільки він не довів існування тих фактів, які дають підстави для такого стягнення і у такому розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з квитанціями, які знаходяться у матеріалах справи (а.с. 76, 77), при подачі позову до суду ОСОБА_1 було сплачено 51 грн. 00 коп. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_2 та на користь ОСОБА_1 державного мита в розмірі 51 грн. 00 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 103, 106, 107, 152, 158 Земельного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1, що знаходиться на території садівничого товариства «Сахарник» в с. Софіївській Борщагівці Києво-Святошинського району Київської області, шляхом зобовязання ОСОБА_2 за власний рахунок:

відновити встановлені зовнішні межі між її земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_1 у відповідності з даними земельно-кадастрової документації;

знести три будівлі, які знаходяться на природної межі між її земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_1, яка проходить по лінії А-Г на плані зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_1, що зазначений в Державному акті на право приватної власності на землю від 01 серпня 2003 року за № 2638;

перенести огорожу вглиб земельної ділянки відповідачки на 2,34 м в бік літери А по лінії від Б до А на плані зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_1, що зазначений в Державному акті на право приватної власності на землю від 01 серпня 2003 року за № 2638, і на 2,73 м в бік літери Г по лінії від В до Г на плані зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_1, що зазначений в Державному акті на право приватної власності на землю від 01 серпня 2003 року за № 2638.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 державне мито в розмірі 51 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

СУДДЯ А.Я.ВОЛЧКО