Справа №568/361/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Драновської С.З.

при секретарі Саган В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Радивилів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Фомінічни, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення часток у спільному сумісному майні, визнання власником 1/2 (однієї другої) частини фундаменту під житловий будинок та визнання права власності на 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки

в с т а н о в и в:

24.03.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позвом про визнання земельної ділянки обєктом спільної сумісної власності подружжя.

22.07.2015 року подала до позову зміни та доповнення.

В обгрунтування позову посилається на те, що 13 листопада 1985 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

11 лютого 1998 року Радивилівським районним судом Рівненської області шлюб між ними було розірвано і сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 було залишено на вихованні їй.

Після винесення судом рішення вони вподальшому підтримували подружні відносини і проживали в одному будинку та продовжували будівництво фундаменту під будинок по вул. Молодіжній, 20 в м.Радивилів для їх сина ОСОБА_6.

23 червня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області було проведено державну реєстрацію про розірвання шлюбу, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №40 від 23.06.2009 року. Таким чином, зміст ст. 115 Сімейного кодексу України дає право її тлумачити так, що за рішенням суду шлюб між подружжям вважається розірваним після проведення державної реєстрації в органі реєстрації актів цивільного стану.

За період їх шлюбу на підставі рішення Радивилівської міської ради №22 від 15.03.1994 р. «Про виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку» ОСОБА_1 виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку по вул. Молодіжній, площею 0,06 га.

Рішенням виконавчого комітету Радивилівської міської ради від 19 квітня 1994 року №38 «Про виділення земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво», вилучено земельну ділянку (за її згодою) у неї - ОСОБА_1 та на підставі рішення Радивилівської міської ради №106 від 28.12.1995 р. «Про передачу у приватну власність, постійне користування земельних ділянок жителям м.Радивилів» передано у приватну власність та постійне користування ОСОБА_5.

Переоформлення земельної ділянки по вул.Молодіжна, 20, м.Радивилів пояснюється тим, що вони разом спільними зусиллями будуть будувати житловий будинок для їх сина - ОСОБА_4, а ОСОБА_5 не буде сплачувати аліменти на утримання сина.

24 травня 2009 року ОСОБА_5 було виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку (Серія РВ №047147).

За період перебування у шлюбі на земельній ділянці по вул. Молодіжна, 20 м. Радивилів вони у період із 1995 року по 2013-й рік побудувала фундамент під житловий будинок і ОСОБА_5 не заперечував щодо проведення будівництва. До того ж будівництво фундаменту підтверджується технічним паспортом на незавершене будівництво від 13.07.2015 р.

Вартість фундаменту житлового будинку згідно довідки Радивилівського районного бюро технічної інвентаризації №287 від 13.07.2015 року становить - 30 749,00 (тридцять тисяч сімсот сорок девять гривень 00 копійок) гривень.

29.09.2014 року ОСОБА_5 помер, про що 01.10.2014 р. складено відповідний актовий запис №93 (свідоцтво про смерть ОСОБА_7 1-ГЮ №165066 видане 02.10.2014 р.).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина і їй відомо, що до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися наступні особи: ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які є спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України.

Із положень статті 1218 ЦК України слідує, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Правовідносини щодо набуття права власності на нерухоме майно виникли під час дії Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) та Кодексу про шлюб та сімю України, а тому при розгляді даного спору слід враховувати (керуватися) його норми (нормами).

Поняттям спільної власності в розумінні ст.112 ЦК України (в редакції 1963 року) є майно, яке може належати двом або кільком громадянам.

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Дані правовідносини також врегульовані нормами нового Цивільного кодексу України (в редакції 2004 р. із послідуючими змінами та доповненнями) та Сімейного законодавства України.

Відповідно до частини 3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України «частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду», а тому враховуючи вищезазначені обставини, позивачці і ОСОБА_5 (померлому 29.09.2014 року) належить по ? (одній другій) частині фундаменту під житловий будинок та по ? (одній другій) частині земельної ділянки по вул. Молодіжна, 20 в м. Радивилів Рівненської області.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положенням частини 1 статті 74 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Частиною 2 даної норми Закону визначено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Нормами частин 1, 3 статті 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

За таких обставин вважає, що вона є повноправним співвласником 1/2 (однієї другої) частини фундаменту під житловий будинок, який розташований на земельній ділянці, що знаходиться в м. Радивилів по вул. Молодіжна, 20.

Відповідно до частини 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ст. 20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

П. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав може бути визнання права.

Відповідно до частини 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Дана норма Закону підлягає застосуванню виходячи із вимог ст. 8 ЦК України (аналогія закону, аналогія права).

Враховуючи те, що будівництво житлового будинку, яке було розпочато шляхом влаштування фундаменту на земельній ділянці по вул. Молодіжна, 20 м.Радивилів носить довготривалий та періодичний характер, а початок виникнення правовідносин виник під час шлюбу, який пізніше був розірваний при вирішенні спору слід враховувати норми Сімейного законодавства із переходом у цивільне законодавства (Глава 26 ЦК України). Дана правова позиція обґрунтовується тим, що правовідносини між ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_5 продовжують тривати, так як будівництво житлового будинку на земельній ділянці по вул. Молодіжна, 20 м.Радивилів на даний час не завершене. При цьому звертала увагу, що всі роки і на час смерті ОСОБА_5 проживав в її дочки ОСОБА_8 в м.Москва куди періодично їздив на заробітки.

Даний позов предявляється нею до суду виключно в інтересах сина - ОСОБА_4, так як відповідачі по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 намагаються відібрати більшу частину спадкового майна, яка посильною працею була набута його батьками, незважаючи на те, що він являється їхнім внуком. В подальшому належна йому частка у спільному майні буде передана (подарована) ОСОБА_4 за належністю.

За даних обставин перебіг строку позовної давності починається з моменту смерті (відкриття спадщини) ОСОБА_5, який помер 29.09.2014 р., оскільки до цього часу ніякого спору з приводу поділу майна між ними не виникало, так як оформлення правовстановлюючих документів на фундамент під житловий будинок законодавством не передбачено.

Враховуючи наведене просила визнати фундамент під житловий будинок, за адресою: вул. Молодіжна, 20, м.Радивилів Рівненської області обєктом спільної сумісної власності.

Визнати земельну ділянку загальною площею 0,06 га., що знаходиться за адресою: Рівненська область, м. Радивилів, вул. Молодіжна, 20 обєктом спільної сумісної власності.

Визначити належні їм на праві спільної сумісної власності частки фундаменту під житловий будинок та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Рівненська область, м. Радивилів, вул. Молодіжна, 20 наступним чином: 1/2 (одну другу) частину - ОСОБА_1; 1/2 (одну другу) частину - ОСОБА_5. Також просила визнати ОСОБА_1 власником 1/2 (однієї другої) частини фундаменту (під житловий будинок), що розташований на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: Рівненської області, м.Радивилів, вул. Молодіжна, 20 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки загальною площею 0,06 га., що знаходиться в м. Радивилів вул. Молодіжна, 20 Рівненської області.

Представник позивачки ОСОБА_9 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав з підстав викладених в позові і просив задовольнити в повному обсязі. ОСОБА_2 Фомінічна та ОСОБА_3 позову ОСОБА_1 не визнавали і пояснили, що потратили кошти на транспортування тіла із Москви та здійснили поховання сина ОСОБА_10 витративши понад 1 500 доларів США та замовили йому памятник і хочуть щоб позивачка компенсувала їх витрати, так як вони пенсіонери і проживають лише на пенсію. ОСОБА_4 в судові засідання не звлявся про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи судом встановлено слідуюче:

13.11.1985 року позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3

11.02.1998 року рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області шлюб між подружжям розірвано і сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 залишено на проживання його матері ОСОБА_1

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (Серія І-ГЮ №0364340) встановлено, що 23.06.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області було проведено державну реєстрацію розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, актовий запис № 40. В період шлюбу, а саме 15.03.1994 року згідно рішення №22 виконавчого комітету Радивилівської міської ради «Про виділення земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво» позивачці виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку по вул. Молодіжна, площею 0,06 га.

Рішенням виконавчого комітету Радивилівської міської ради №38 від 19.04.1994 року вказану ділянку було вилучено, а рішенням Радивилівської міської ради №106 від 28.12.1995 року «Про виділення земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво» передано у приватну власність та постійне користування ОСОБА_5.

24.05.2009 року ОСОБА_5 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.06 га в м. Радивилів по вул.Молодіжна, 20 Рівненської області (Серія РВ №047147).

Факт проведення будівельних робіт по заливці фундаменту будинку за адресою: вул. Молодіжна, 20 в м.Радивилів починаючи із 1995 року до 2013 року та приготування обідів і проведення розрахунків із майстрами ОСОБА_1 пояснював свідок ОСОБА_11та ствердили свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 Придбання цементу в кількості 60 мішків вагою 20 кг на суму 1200 грн. встановлено із товарного чеку виданого на ОСОБА_1.

Відповідно до акту комісії Радивилівської міської ради від 13.07.2015 року затвердженого заступником голови Радивилівської міської ради ОСОБА_14, в складі інспектора з благоустрою, земляних робіт та екології ОСОБА_15 та землевпорядника ОСОБА_16 було встановлено, що на земельній ділянці наявний монолітний стрічковий фундамент під будівлю розміром 9,85Х9,15 м.

Згідно технічного паспорта на незавершене будівництво Радивилівського БТІ в зведеному акті вартості господарських будівель і споруд зазначено фундамент житлового будинку по вул. Молодіжна №20 в м.Радивилів.

Тобто, під час судового слідства знайшло своє підтвердження те, що будівництво фундаменту було розпочато під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 і дії ст.ст. 22, 24 КпШС та продовжувалось 2013 року.

Жодних доказів щодо будівництва фундаменту в 2000-2001 році проводилось лише ОСОБА_5, ОСОБА_3 ні ОСОБА_2 як це зазначено в запереченні від 21.08.2015 року суду не надано.

Ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом;

Ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Під час судового слідства знайшло підтвердження спільного будівництва фундаменту позивачкою разом із ОСОБА_5 починаючи із 1995 року по 2013 рік.

Таким чином, вимоги позивачки про визнання фундаменту під житловий будинок за адресою вул. Молодіжна, 20 в м.Радивилів Рівненської області обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 29.09.2014 року, є підставними. Питання про стягнення вартості будівельних матеріалів використаних під час будівництва фундаменту позивачкою не ставилось.

Судом також враховано, що правовідносини між ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_5 продовжували тривати, так як будівництво житлового будинку на земельній ділянці по вул. Молодіжна, 20 м. Радивилів на даний час не завершене. За даних обставин перебіг строку позовної давності починається з моменту смерті (відкриття спадщини) ОСОБА_5, який помер 29.09.2014 р., оскільки до цього часу спору з приводу поділу майна між ними не виникало, а отже строк позовної давності позивачкою не порушено.

Згідно листа приватного нотаріуса Радивилівського районного нотаріального округу ОСОБА_17 №168-01/16 від 17.04.2015 року встановлено, що після смерті ОСОБА_5 померлого 29.09.2014 року заводилась спадкова справа №17/2014 року за заявами- сина ОСОБА_4, батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_2 Фомінічни, свідоцтва на спадщину не видавались.

Вирішуючи спір в частині визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки (Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку Серія РВ №047147 від 24.05.2004 року) судом взято до уваги те, що ділянка отримана громадянином під час шлюбу у приватну власність шляхом приватизації є його особистою приватною власністю, а не спільним майном подружжя.

Відповідно до положень статті 116 ЗК України, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15 «Про приватизацію земельних ділянок», порядку передачі ділянок у приватну власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року №10 та статті 71 СК України земельна ділянка, одержана громадянином у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, є його власністю, а не спільною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

У відповідності до 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин вимоги позивачки в частині права спільної сумісної власності на земельну ділянку до задоволення не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 62, 88, 209, 212, 213, 218, ЦПК України, ст.ст. 22, 24 КпШС України, ст.ст. 70,74 СК України, ст.ст. 331, 355, 357, 370, 392 ЦК України суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Фомінічни, ОСОБА_4 про визначення часток у спільному сумісному майні, визнання власником 1/2 (однієї другої) частини фундаменту під житловий будинок та визнання права власності на 1/2 одну другу) частину земельної ділянки задовольнити частково.

Визнати фундамент під житловий будинок за адресою вул.Молодіжна, 20 в м.Радивилів Рівненської області обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 29.09.2014 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Радивилівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 16 грудня 2015 року.

Суддя: С.З.Драновська