Справа № 464/6143/15 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/7304/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_2,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю позивача ОСОБА_3 і його представника адвоката ОСОБА_4; відповідачки ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 12 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який був встановлений рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21.07.2014 року у розмірі 1000 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, а саме про стягнення аліментів в частці від доходів позивача (а.с. 26-27).

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_3

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення було порушено частину 1 ст. 192 СК України, а також неправомірно застосовано до спірних правовідносин ст. 184 СК України, оскільки вважає, що суд мав би керуватися частиною 2 ст. 183 СК України, так як позивач «має постійний дохід у вигляді заробітної плати і пенсії».

Стверджує, що про зміну його матеріального стану свідчить (зокрема) «витяг з трудової книжки (про звільнення)», який ним було долучено до позовної заяви (а.с. 33-34).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений (зокрема) за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя платника аліментів або їх одержувача.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Системний аналіз вище наведених норм матеріального і процесуального права свідчить про те, що (виходячи з предмета даного спору, а саме зменшення розміру аліментів) саме на позивача покладається обовязок доказування фактів про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя платника аліментів (позивача по справі) або їх одержувача (відповідачки).

В суді апеляційної інстанції позивач (апелянт) визнав, що сімейний стан у нього не змінився, однак послався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки він звільнився з роботи і на даний час ніде не працює.

Оглядом в судовому засіданні оригіналу трудової книжки позивача (апелянта) встановлено, що він працював експедитором і дійсно 12.06.2015 року звільнився з роботи за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України).

В суді апеляційної інстанції апелянт пояснив, що за фахом він є пекаром-кондитором, та визнав, що на даний час на обліку в центрі зайнятості, як особа, що шукає роботу, він не перебуває.

За вище наведених обставин доводи апелянта про зміну його матеріального стану до уваги прийматися не можуть.

Як стверджується довідками ВДВС, позивач (навіть будучи працевлаштованим) з часу присудження йому до сплати аліментів на утримання дітей (з липня 2014 року) і до жовтня 2015 року жодних аліментів не сплачував і вперше заплатив 400 грн. аліментів лише у листопаді 2015 року (а.с. 20, 52).

В той же час, відповідачка, на утриманні якої знаходиться двоє малолітніх дітей, ніде не працює і є зареєстрованою у Львівському міському центрі зайнятості в якості безробітної (а.с. 50).

Відповідно до Закону України від 17.09.2015 року № 704-УІІІ, з 01.09.2015 року розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років встановлено у розмірі 1 455 грн., а відтак присуджений до стягнення з позивача ОСОБА_3 розмір аліментів на двох дітей в сумі 1 000 грн. складає лише 34,36 % від законодавчо встановленого прожиткового мінімуму.

Відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім вище наведеним обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити та залишити рішення Сихівського районного суду міста Львова від 12 жовтня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: