АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Корчевного Г.В.

при секретарі: Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», поданою через представника Скорицького Андрія Михайловича, на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

у січні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просило стягнути солідарно з останніх на свою користь заборгованість за кредитним договором та договором поруки в розмірі 32 833, 82 доларів США, посилаючись на невиконання позичальником умов кредитного договору.

Заочним рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2015 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь банка заборгованість за кредитним договором та договором поруки в розмірі 32 833, 82 доларів США, що еквівалентно 498 601, 26 грн., яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту - 3 786, 96 доларів США, що еквівалентно 57 507, 26 грн.; суми дострокового стягнення кредиту -12 307, 21 доларів США, що еквівалентно 186 892, 37 грн.; заборгованості по відсотках - 15 938, 21 доларів США, що еквівалентно 242 019, 59 грн. та заборгованості по підвищених відсотках - 802, 21 доларів США, що еквівалентно 12 182, 04 грн.. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Справа № 754/631/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/14697/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Петріщева І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ «Універсал Банк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення гривневого еквіваленту заборгованості за кредитом та вказати заборгованість лише у доларах США, як про те було зазначено у позовній заяві, посилаючись на те, що вимог про стягнення у гривневому еквіваленті ними не заявлялося. Вважає, що суд мав врахувати роз`яснення, викладені у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5, згідно з якими у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини 3 ст. 533 ЦК України.

У судовому засіданні представник апелянта Скорицький А.М. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.02.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 006-2008-473 на придбання майна, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 45 000 доларів США, зі сплатою 12, 45 % річних та у разі порушення строку кредитування - 37, 35 % річних, строком до 10.02.2018 року.

Цього ж дня для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 006-2008-473-Р, за умовами якого остання зобов'язалася відповідати перед банком за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

03.09.2009 року між банком та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору, за умовами якої п. 2.1, графік погашення кредиту, викладено в новій редакції, а саме: базова процентна ставка - 13, 45 % річних, підвищена процентна ставка (за користування кредитними коштами понад встановлений строк) - 40, 35 % річних.

Цього ж дня між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 006-2008-473-Р/1, за умовами якого остання зобов'язалася відповідати перед банком за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та додатковою угодою до кредитного договору.

Відповідно до меморіального ордеру № 0062914USD00571 від 29.02.2008 року та виписки по поточному рахунку позичальника НОМЕР_1 банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав.

Станом на 04.12.2014 року заборгованість ОСОБА_2 перед банком становить 32 833, 82 доларів США, що еквівалентно 498 601, 26 грн., яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту - 3 786, 96 доларів США, що еквівалентно 57 507, 26 грн.; суми дострокового стягнення кредиту -12 307, 21 доларів США, що еквівалентно 186 892, 37 грн.; заборгованості по відсотках - 15 938, 21 доларів США, що еквівалентно 242 019, 59 грн. та заборгованості по підвищених відсотках - 802, 21 доларів США, що еквівалентно 12 182, 04 грн..

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а позичальник та поручитель порушили умови кредитного договору.

Рішення в частині зазначених висновків суду першої інстанції у апеляційному порядку не оскаржується.

Розглядаючи вимоги апелянта щодо зміни рішення із виключенням посилання суду першої інстанції на гривневий еквівалент боргу колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.1 та ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року № 6-145цс14.

Позивач будь - яких документів про те, що він має право здійснювати операції з валютними цінностями не надав та на документи, які підтверджують ці обставини у позовній заяві не посилався.

Як доказ наявності заборгованості та її розміру позивач надав розрахунок, у якому визначив гривневий еквівалент заборгованості по кожному виду заборгованості та сумарний розмір заборгованості.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, а відтак суд першої інстанції був позбавлений можливості роз`яснити положення ст. 10 ЦПК України про необхідність доведення обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог належними доказами.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді