Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2015 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої - судді Середи І.В.

при секретарі Дідик М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобовязання відповідача припинити дії, які перешкоджають позивачу користуватись кімнатою у будинку №22 по вул.. Донецькій в м. Одесі та просила заборонити йому здавати зазначену кімнату в оренду. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 11.12.2008 р., якою затверджено мирову угоду між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, їй належить на праві приватної власності 1/6 ідеальної частки домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул.. Донецька №22. Також між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено письмову домовленість про розподіл належного їм майна за адресою: м.Одеса. вул.Донецька,22, відповідно до якої частка майна позивачки складається з житлової кімнати, визначеної у технічній документації цифрою 2-2 площею 20,8 кв.м. Всупереч вищевикладеному, під час перебування позивачки у м. Одесі з листопада 2014 р. по 25 лютого 2015 р., ОСОБА_1 не могла зайти у свою частину житлового приміщення та користуватись нею, тому що відповідач ( колишній чоловік позивача) самовільно зайняв вищевказану кімнату та заселив до неї квартирантів. На усні вимоги про звільнення житлової кімнати, відповідачем в категоричній формі було відмовлено позивачці. Оскільки кімната потребує капітального ремонту, ОСОБА_1 видала довіреність родичу для проведення ремонтних робіт, однак останній не може приступити до роботи, оскільки відповідач не звільняє зазначену кімнату, продовжує здавати її в оренду, стверджуючи, що вона належить йому. Посилаючись на ч.2 ст.386 та ст.387 ЦК України, позивач змушена була звернутись до суду з вищевказаним позовом

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, повідомлений належним чином про дату, місце та час судового засідання, до суду не зявився, з письмовими заявами про відкладення розгляду справи не звертався

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 11.12.2008 р. про затвердження мирової угоди, є власниками 1/6 ідеальної частки домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Донецька №22, яка складається з житлової кімнати визначеної у технічній документації цифрою 2-2 площею 20,8 кв.м., житлової кімнати, визначеної цифрою 2-1 площею 8,7 кв.м., у житловому будинку під літ. «А», кухні, яка визначена цифрами 2-3 площею 8,1 кв.м., коридору, визначеного цифрами 2-5 площею 3,5 кв.м., санвузла, визначеного цифрами 2-4 площею 3,9 кв.м. та гаражу-літньої кухні, визначеного під літ. «Д» площею 27 кв.м., цистерни, визначеної римською цифрою два, 1/2 частки огорожі визначеної під №1-2, 1/2 частки мостіння, визначеного римською цифрою один, розташованих на земельній ділянці розміром 499 кв.м..

Відповідно до вимог ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п.1,2,6 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Нормами ст. 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ч. 3 ст. 358 ЦК України).

Вимогами ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1 ст.58,59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, в ході розгляду справи було встановлено, що сторони мають право власності на 1/6 частину в домоволодінні кожний, а про користування житловими кімнатами складали письмову домовленість між ОСОБА_2, ОСОБА_1О та ОСОБА_3 про розподіл належного майна за адресою: м. Одеса. вул. Донецька,22, відповідно до якої частка майна позивачки складається з житлової кімнати, визначеної у технічній документації цифрою 2-2 площею 20,8 кв.м.. Однак судом не може бути прийнята до уваги представлена домовленість, оскільки з неї не вбачається висновку спеціаліста про неможливість виділення часток в натурі, або про відповідність площі вказаних приміщень розміру часток, крім того, підписи осіб не завірені належним чином, тобто угода укладалася без дотримання вимог цивільного законодавства.

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову не має, оскільки суду не надано доказів в підтвердження порушення прав позивача. Належних доказів про перешкоди у користуванні власністю позивачем також не представлено. Керуючись ст.ст.10,11,57,60,64,212-215,224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: