АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/1193/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/501/К/15 Строгова
Категорія - 27 (ІV) Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

04 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю: представника позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - Подолінного Романа Георгійовича,

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (надалі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3. про стягнення заборгованості за кредитним договором .

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що 07 червня 2004 року ним укладено з відповідачем кредитний договір №SAMDN8729, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 16 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, однак відповідач своєчасно платежі не вносив, внаслідок чого станом на 31 січня 2014 року утворився борг у сумі 51 623,69 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

У серпні 2014 року ОСОБА_3, звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним, в обґрунтування якого вказав, що укладений між ним та позивачем кредитний договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки не є кредитним договором, у розумінні параграфу 2ЦК України. Так кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним з моменту його вчинення. Крім того, обов'язковою умовою договору споживчого кредиту є встановлена річна відсоткова ставка за кредитом, якої у оспорюваному договорі не встановлено. Також зазначив,що позивачем пропущений строк позовної давності, для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості по договору та процентів за користування кредитом, оскільки строк дії договору відповідає строку дії картки, яка діяла до 07.06.2006 року, а отже строк звернення Банку до суду з позовом до відповідача закінчився ще 07.06.2009 року.

Враховуючи зазначене просив суд постановити рішення яким визнати недійсним договір № SAMDN8729 від 07.06.2004 року - недійсним з моменту його вчинення тобто з 07.06.2004 року

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2014 року вказані позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2015 року у задоволені позовів ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості та ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні заявленого Банком позову та ухвалення нового рішення в цій частині, про задоволення позову у повному обсязі.

Так суд прийшов до помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки строк дії картки не припиняє строку дії договору, а Умови та привила надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору, не містять положень, що строк дії договору та строк дії картки це одне й теж саме поняття.

Також, судом залишено поза увагою, те що відповідно до п.п.9.3, 9.5. договору, картковий рахунок відкритий на невизначений термін та може бути закритий на підставі заяви держателя. В даному конкретному випадку кредитний договір автоматично було пролонговано та діє на даний час, оскільки жодна із сторін не заявляла про свій намір його розірвати. Отже перебіг строку позовної давності для звернення з вимогами до відповідача за даним позовом ще не розпочався, а від так на даний момент не може бути пропущеним.

Крім того суд першої інстанції у порушення норм ЦК України безпідставно відмовив банку у вимогах про стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентів нарахованих в межах останніх трьох років, які передували звернення банку до суду з позовними вимогами та безпідставно відмовив Банку у стягненні на його користь неустойки у вигляді штрафу, оскільки обов'язок їх сплатити припиняється також днем повернення позики та які підлягали задоволенню в межах одного року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду, що переглядається відповідає в повній мірі.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 07 червня 2004 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_3 був укладений договір № SAMDN8729 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки НОМЕР_1, відповідно до умов якого 07.06.2004 року позивач відкрив відповідачу картковий рахунок, видав платіжну картку та надав кредит у розмірі 2900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, шляхом написання заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між банком та відповідачем договір про надання банківських послуг. Своїм підписом ОСОБА_3 підтвердив, що ознайомився та погоджується із вказаними складовими укладеного договору.

Строк дії картки, до 05.06 року. (а.с.87), який за заявою відповідача було подовжено до 2008року (а.с.85)

Кредитний договір складають заява, підписана відповідачем, Умови надання і правила банківських послуг, Пам'ятка клієнта та Тарифи Банку.

Відповідно до п.5.2 договору банк має право в односторонньому порядку, без попереднього повідомлення клієнта, встановити на платіжну картку кредитний ліміт в валюті картки, з наступною зміною його розміру у відповідності з кредитною історією.

Відповідно до виписки по кредитному рахунку ОСОБА_3, за період з 07.06.2004 року по 03.10.2014 рік, Банк змінив кредитний ліміт на платіжній картці НОМЕР_1: 09.06.2004 року; 07.06.2006 року; 23.12.2008 року; 10.01.2009 року., в загальному розмірі кредитний ліміт склав 16 400 грн.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевиплаті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу про закінчення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Звертаючись до суду з позовною заявою ПАТ КБ "Приватбанк" вказував на те, що ОСОБА_3 зобов'язання за договором № AMDN8729 від 07.06.2004 року належним чином не виконав і станом на 31 січня 2014 року має заборгованість у розмірі 51623,69 грн., що складається з наступного: 9855,53 грн. - заборгованість по кредиту; 41 768,16 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, тому необхідно вказану заборгованість стягнути в судовому порядку.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог, проте відмовив у задоволені заявленого Банком позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності про застосування якого заявляв відповідач.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Судом встановлено що відповідач ОСОБА_3, має заборгованість перед банком.

Проте, заперечуючи проти позову, та подаючи зустрічну позовну вимогу ОСОБА_3., в своїй заяві суду першої інстанції просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити в позові саме з цієї підстави.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як вбачається із Правил користування платіжною карткою (п. 3.1.1, 5.4) граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Таким чином повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, тому у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З урахуванням вказаних вище обставин, ОСОБА_3, починаючи з липня 2007 року перестав виконувати умови кредитного договору і саме з цього часу виникло право вимоги у банку за захистом свого порушеного права.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що сторонами договір про збільшення строку позовної давності не укладався.

З позовом про стягнення кредитної заборгованості ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось лише 10 квітня 2014 року, тобто після закінчення строків позовної давності, передбачених ст. ст. 257, 258 ЦК України.

Таким чином, встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення кредитної заборгованості, у звязку з тим, що позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав після закінчення строків позовної давності, передбачених ст. ст. 257, 258 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, з приводу того, що урахуванням п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, строк дії кредитного договору не закінчився, оскільки жодна із сторін не заявляла про його припинення (шляхом подання відповідної заяви.) колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, у постанові від 19 березня 2014р. у справі № 6-14 цс, зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі "місяць".

Судом першої інстанції також було встановлено та не заперечувалось сторонами, що строк дії картки 24 місяці, тобто строк дії картки закінчився у травні 2006 року. 07.06.2006 року за заявою ОСОБА_3 платіжна картка перевипускалась і строк дії якої закінчився у 2008 року, нової картки відповідач не отримував.

Отже, з урахуванням висновків викладених в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014р. у справі № 6-14 цс, та відповідно до заяви ОСОБА_3 про надання кредиту та правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Отже, суд першої інстанції вірно врахував, що останній платіж відповідачем здійснено у липні 2007 року, строк дії картки закінчився у 2008 року, а з вказаним позовом ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось лише 10 квітня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги з приводу, безпідставної відмови суду першої інстанції в задоволені позову в частині стягнення з ОСОБА_3 на свою користь неустойки у вигляді штрафу, колегія суддів відхиляє як безпідставні.

Оскільки як вбачається з позовної заяви, відсутні позовні вимоги, щодо стягнення з ОСОБА_3 пені, як за останній рік перед зверненням Банку до суду так і взагалі станом на 31.01.2014 рік.

Інші порушення норм процесуального права, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення справи та, відповідно до вимог ч.3 ст.309 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Рішення суду в цій частині відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять підстав для її задоволення.

Рішення суду в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_3, про визнання кредитного договору недійсним, сторонами не оскаржується, тому колегією суддів відповідно до ст..303 ЦПК України не переглядається.

За таких обставин апеляційна скарга ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає відхиленню, а рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог Банку, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2015 року, в частині відмови у задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: