Справа № 303/2680/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Леска В.В., Готри Т.Ю.,

при секретарі - Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 вересня 2015 року по справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» (далі: Банк) звернувся в суд з указаним позовом, посилаючись на те, що згідно кредитного договору від 20.09.2013 № 35001 ПАТ «Астра Банк» (правонаступником якого є Банк) надав ОСОБА_1 кредит на купівлю автомобіля у розмірі 64 563,60 грн., а позичальник зобов'язався повернути кошти у строк до 20.09.2018 та сплатити відсотки за користування кредитом 0,001% річних та щомісячну комісію у розмірі 1,57% від суми залишку заборгованості. Розмір щомісячного платежу позичальника визначено в сумі 1669,0 грн.

Позивач зазначав, що позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, а тому з урахуванням права Банку вимагати дострокового повернення частини кредиту в повній сумі, нарахованих процентів за користування кредитом, заборгованість позичальника станом на 06.04.2015 складає 54 850,45 грн., з яких 52748,93 грн. - заборгованість за кредитом; 2101,52 грн. - заборгованість за відсотками.

В подальшому Банк уточнив позовні вимоги, та вказуючи на часткове погашення заборгованості відповідачем, просив стягнути борг станом на 10.07.2015 у сумі 50 839,92 грн., з яких 49 305,69 грн. - заборгованість за кредитом; 1534,23 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 63-66).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23 вересня 2015 року позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість в сумі 49 550, 45 грн. та 548,50 грн. судового збору.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову Банку відмовити.

Зокрема зазначає, що отримавши вимогу Банку від 23.12.2014 № 31.4-08/14675/14 про погашення простроченої заборгованості в сумі 5685,08 грн., він виконав зобов'язання по погашенню простроченої заборгованості з дотриманням п. 3.2.5 кредитного договору протягом 30 днів, негайно сплативши 05.01.2015 - 2000 грн., а 05.02.2015 - 5400 грн. Також 18.02.2015 він погасив 1650 грн., тобто сплатив прострочену заборгованість, а також регулярний щомісячний платіж.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання у визначений час не з'явились повторно, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 104-105). Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 197, ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов Банку частково, суд першої інстанції виходив з того, що допущена позичальником прострочена заборгованість станом на 22.12.2014 в розмірі 5685,08 грн., відповідно до ст. 1054 ЦК України, надає підстави Банку вимагати дострокового повернення кредитних коштів, сума яких становить 54850 грн. 45 коп., з них 52748,93 грн. - тіло кредиту, 2101,52 грн. - відсотки. В той же час суд врахував, що після подачі позову ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу оплатив 5300 грн., а тому до стягнення підлягає сума 49550 грн. 45 коп.

Проте такі висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи і суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ПАТ «Астра Банк» (правонаступником якого, за Договором купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013, є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 35001 від 20.09.2013, згідно умов якого відповідач отримав кредит на купівлю автомобіля у розмірі 64 563,60 грн. та зобов'язався повернути кошти у строк до 20.09.2018 і сплатити відсотки за користування кредитом 0,001% річних та щомісячну комісію у розмірі 1,57% від суми залишку заборгованості.

Згідно п. 2.5 кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно до 20 числа у розмірі щомісячного платежу 1669 грн.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3.2.5 кредитного договору у разі несплати або неповної сплати позичальником суми у розмірі згідно з п. 2.5 цього договору протягом 30 днів, Банк направляє позичальнику письмове повідомлення про наявність простроченої заборгованості, в якому вказується розмір заборгованості з урахуванням належних до сплати процентів та штрафних санкцій. Невиконання зобов'язання по погашенню простроченої заборгованості в строк до 30 днів, дає право Банку вимагати дострокового погашення кредиту в повній сумі, нарахованих процентів за користування кредитом, штрафів та пені.

Початок відліку вказаного 30-денного строку договором не встановлено.

Відповідач визнає ту обставину, що вимогу позивача від 23.12.2014 № 31.4-08/14675/14 про погашення простроченої заборгованості в сумі 5685,08 грн., яку Банком здано на пошту 26.12.2014 (а.с. 23), ним отримано 05.01.2015.

При цьому позичальник негайно частково виконав зобов'язання по погашенню простроченої заборгованості та сплатив 05.01.2015 згідно квитанції № 43898946 - 2000 грн. (а.с. 89), а також 05.02.2015 згідно квитанції № 45473892 - 5400 грн. (а.с. 89), що свідчить про виконання зобов'язання по погашенню простроченої заборгованості в 30-денний строк, передбачений п. 3.2.5 кредитного договору.

Указана обставина підтверджується наданим Банком розрахунком заборгованості (а.с. 65). Також із розрахунку вбачається, що станом на 18.02.2015 позичальник сплатив щомісячний ануїтетний платіж і в нього на такий момент була відсутня будь-яка прострочена заборгованість.

Отже, позичальник вимогу позивача від 23.12.2014 № 31.4-08/14675/14 про погашення простроченої заборгованості виконав, а відтак у Банку право вимагати дострокового погашення кредиту в повній сумі та нарахованих процентів - не виникло.

Доказів направлення позичальнику будь-яких інших письмових повідомлень про наявність простроченої заборгованості, Банком не надано.

Крім цього, прострочена заборгованість (у т.ч. за тілом, відсотками, пенею) у ОСОБА_1 станом на 20.06.2015 була відсутня (а.с. 66).

При ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано, що позивачем були уточнені позовні вимоги - Банк просив стягнути з відповідача заборгованість, яка склалась станом на 10 липня 2015 року в загальній сумі 50839,92 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 49305,69 грн., за відсотками - 1534,23 грн. (а.с.63).

Уточнивши позовні вимоги, Банк зазначав про наявність простроченої заборгованості за відсотками в сумі 1534,23 грн. станом на 10.07.2015, однак згідно розрахунку прострочена заборгованість за відсотками станом на цю дату складає 774,14 грн., а за тілом кредиту 894,86 грн., що разом складає 1669 грн., що відповідає розміру щомісячного платежу.

Оскільки щомісячний платіж у сумі 1669 грн. позичальник був вправі сплатити до 20 числа липня місяця (п. 2.5 Кредитного договору), колегія суддів вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості станом на 10.07.2015 є необґрунтованим, а позов Банку передчасним і недоведеним.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, відповідно до пунктів 3 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову Банку.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п.3, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 вересня 2015 року - скасувати, та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 603,90 грн. сплаченого при поданні апеляційної скарги судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча: Судді: