У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., ЧерненкоВ.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Криничанської селищної ради, третя особа - служба у справах дітей Криничанської районної державної адміністрації, про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, у якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності, скасувати державну реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_5, усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення сім'ї ОСОБА_5 із зазначеного будинку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у 1986 році йому, як працівнику колгоспу «За мир», передано у користування житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1, в якому він зареєструвався, проживав разом із сім'єю і сплачував комунальні послуги.

У 1988 році між ним та колгоспом був укладений договір купівлі-продажу вказаного вище житлового будинку, при підписанні якого він сплатив 40 % його балансової вартості, а протягом наступних 11 років - усю вартість, після чого подав заяву до управління колективного сільськогосподарського підприємства «Агроцех» (далі - КСП «Агроцех») - правонаступника колгоспу «За мир» - про продаж цього будинку йому у приватну власність.

У 2000 році рішенням виконкому Криничанської селищної ради за сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агроцех» (далі - СТОВ «Агроцех»), правонаступником КСП «Агроцех», зареєстровано право колективної власності на житловий будинок АДРЕСА_1, яке 23 липня 2007 року продало його ОСОБА_5

Вказував, що він звертався з позовом до суду про визнання частково недійсним рішення виконкому, визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_5 та КСП «Агроцех», про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 06 липня 1988 року, визнання за ним (позивачем) права власності на спірний будинок і виселення сім'ї ОСОБА_5

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2012 року позов задоволено частково, визнано недійсним рішення виконавчого комітету Криничанської селищної ради від 20 жовтня 2000 року № 113 в частині визнання за СТОВ «Агрцех» Криничанського району права власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, визнано недійсним договір купівлі-продажу цього будинку від 23 липня 2007 року, укладений між СТОВ «Агроцех» та ОСОБА_5 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Справа неодноразово протягом 6 років розглядалася в різних судових інстанціях.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2014 року рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2012 року залишено без змін.

Оскільки до цього часу право власності на спірний житловий будинок не зареєстроване, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що підстав для визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок у порядку ст. 344 ЦК України немає.

Такий висновок судів є правильним, оскільки в матеріалах справи є договір купівлі-продажу від 06 липня 1988 року, укладений між колгоспом «За мир» та ОСОБА_4, який ніким не оспорений і недійсним в установленому законом порядку не визнавався.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді О.В. Закропивний

В.А. Черненко