УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору поруки припиненим,

та зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_6 про визнання протиправними внесення публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в односторонньому порядку змін до кредитного договору та зобов'язання проведення розподілу боргових зобов'язань, які виникли на підставі кредитного договору,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором у розмірі 46 727,89 дол. США, у тому числі заборгованість по кредиту - 27 922,08 дол. США, заборгованість по сплаті відсотків - 3 723,20 дол. США та пеню у розмірі 15 082,61 дол. США.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, шо 19 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 014/0151/74/50667, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у розмірі 42 630 дол. США строком до 19 липня 2027 року зі сплатою 13 % річних за користування цим кредитом.

Позивач зазначав, що з метою забезпечення належного виконання зобов'язання ОСОБА_5 за вказаним кредитним договором, того самого дня між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 014/0151/74/50667, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням ОСОБА_5, які виникають з умов кредитного договору.

Враховуючи факт невиконання відповідачами умов кредитного договору, позовні вимоги просив задовольнити.

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому посилаючись на те, що банком 02 вересня 2013 року в односторонньому порядку без його повідомлення було піднято відсоткову ставку до 18 %, чим було збільшено обсяг його відповідальності, просив визнати припиненим з 02 вересня 2013 року договір поруки від 19 липня 2007 року, укладений між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати протиправним внесення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 02 вересня 2013 року в односторонньому порядку змін до кредитного договору від 19 липня 2007 року щодо збільшення відсоткової ставки та провести розподіл боргових зобов'язань між нею та поручителем пропорційно до набутих ними частин приміщення за рішенням суду та з урахуванням сплачених нею особисто коштів, які виникни на підставі кредитного договору.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 02 вересня 2013 року банком було піднято відсоткову ставку за кредитним договором з 13 до 18 %, що на її думку, є неправомірним.

Позивачка вважала, що оскільки кредит отримано нею під час перебування у шлюбі з ОСОБА_6, який відмовляється від сплати коштів, а тому вони мають відповідати по зобов'язаннях у визначених частках.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18 грудня 2014 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у особі Львівської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», заборгованість за кредитним договором № 014/0151/74/50667 від 19 липня 2007 року, яка складається з: 27 922,08 дол. США - заборгованості по кредиту, 3 723,20 дол. США - заборгованості по сплаті відсотків, 15 082,61 дол. США - пені за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків, а всього - 46 727,89 дол. США, що згідно з курсом НБУ станом на 18 грудня 2014 року становить 736 431 грн 55 коп.

У решті позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано припиненим з 02 вересня 2013 року договір поруки від 19 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_6 та ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» на виконання зобов'язань ОСОБА_5. за кредитним договором № 014/0151/74/50667 від 19 липня 2007 року.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та зустрічного позову ОСОБА_9, а її зустрічний позов - задовольнити частково.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_6, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи первісний позов Банку, повністю задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_6, та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, керувались приписами ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, врахували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року у справі №172цс12, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що оскільки ОСОБА_5 у порушення умов кредитного договору не уклала договір страхування, Банк відповідно до умов п. 1.6. цього договору в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку за кредитним договором, про що належним чином повідомив позичальника ОСОБА_5; поручителя за кредитним договором - ОСОБА_6 про збільшення відсоткової ставки Банк не повідомив, у зв'язку з чим фактично збільшився обсяг його відповідальності, що у відповідності до ч. 1 ст. 559 ЦК України є підставою для припинення договору поруки; також судами правильно мотивовано відсутність підстав для розподілу боргових зобов'язань за цим договором, оскільки відповідно до вимог ст. 520 ЦК України банк не надавав згоди на заміну сторони у кредитному договорі від 19 липня 2007 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

М.Є.Червинська