РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/475/15-ц
Провадження № 2/327/183/2015
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

02.12.2015 року смт.Розівка

Суддя Розівського районного суду Запорізької області Кущ Т.М., отримавши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів), -

В С Т А Н О В И В :

30 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2, в якому вказала, що відповідач, який відбуває покарання за вчинення злочину згідно вироку суду, є батьком її онука - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не доглядає дитину та не надає матеріальну допомогу на утримання сина, не працює, перебуває на обліку як безробітний, прохає суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання онука ОСОБА_3 в розмірі 500 грн., але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а після працевлаштування відповідача стягувати з останнього аліменти у розмірі 30% від сум його сукупного доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, приходжу до висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 119 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, ім'я (найменування) позивача; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини 1 статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Вже на стадії пред'явлення позову позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо несення тягаря доказування і довести при пред'явленні позову певне коло фактів, що мають процесуальне значення. Мається на увазі доведення фактів наявності передумов права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Цивільний процесуальний закон не вимагає від позивача правового обґрунтування позову, тобто посилання на норму права, яка регулює спірні правовідносини. Однак, позивач у будь-якому випадку повинен зазначити те право, захисту якого він вимагає, вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним відповідачем.

Так, в позові зазначено, що позивачем по справі є ОСОБА_1, яка, виходячи зі змісту позову, є опікуном малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідачем - ОСОБА_3, який за змістом позову є батьком останнього.

Проте, всі документи, які додані до позову, містять відомості саме про гр. ОСОБА_1, яка є опікуном ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та гр. ОСОБА_2, який є батьком останнього.

Вказане позбавляє суд можливості пересвідчитись у тому факті, що ОСОБА_2 дійсно є батьком ОСОБА_3, а ОСОБА_1 - опікуном дитини, а, отже, неможливість пересвідчитись у тому, чи має ОСОБА_1 право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання вищезазначеної дитини саме до вказаного нею відповідача.

Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення грошових коштів на утримання дитини (аліментів), яка за своїм характером є майновою.

Пунктом 3 частини 1 статті 80 ЦПК України встановлено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Визначення ціни позову є необхідним для подальшого вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами.

У позовній заяві ціну позову визначено у розмірі 500 грн., що вочевидь не відповідає вимогам п.3 ч.1 ст.80 ЦПК України, а тому, позивачу необхідно визначити ціну позову відповідно до вимог чинного законодавства.

Разом з тим, частиною першою статті 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вимогою стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 500 грн., але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а після працевлаштування відповідача стягувати з останнього аліменти у розмірі 30% від сум його сукупного доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України (далі - СК України) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

При цьому, ст.181 СК України передбачено, якщо, зокрема, батьки ухиляються від сплати аліментів або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку (ч.8-10 ст.181 СК України).

Згідно з приписами чч.1,2 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який підлягає індексації відповідно до закону.

Прохання ж позивача про визначення в такому випадку аліментів в розмірі не меншому, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не ґрунтується на законі (ч.2 ст.182 СК України), а прохання стягувати з відповідача аліменти у розмірі 30 відсотків від сум його сукупного доходу, але не менше ніж 30відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, саме після працевлаштування останнього взагалі є некоректним, оскільки суд не вправі вирішувати спори на майбутнє.

У разі ж зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я, зокрема, платника аліментів, та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (ст.192 СК України).

Також, позивач, вказуючи про те, що відповідач не доглядає дитину, не надає матеріальну допомогу на утримання сина, не працює та перебуває на обліку як безробітний, а також посилаючись на те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, не виклала повною мірою обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, та не послалась на відповідні докази, що підтверджують кожну обставину, зокрема, в частині неможливості відповідача надавати допомогу на утримання сина чи ухилення від надання такої допомоги, перебування відповідача на обліку як безробітного, а також наявності в нього нерегулярного, мінливого доходу, тощо.

За таких обставин, суд пропонує позивачу скласти і подати нову позовну заяву з врахуванням виявлених недоліків, а саме, визначитись із колом осіб, які повинні брати участь у справі, та надати відповідні докази на підтвердження повноважень на звернення до суду із зазначеним позовом саме на ім'я позивача ОСОБА_1; визначити та зазначити ціну позову згідно із вимогами чинного законодавства; уточнити обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначити докази, що підтверджують кожну обставину; а також визначитись із заявленими вимогами відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 119 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів), - залишити без руху.

Для усунення недоліків позовної заяви надати позивачу ОСОБА_1 строк в межах 3 (трьох) днів з дня отримання нею ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.М. Кущ