Дата документу 03.12.2015 Справа № 554/4488/15-ц
Справа №554/4488/15-ц
Провадження №2/554/2006/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

при секретарях:ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визначення місця проживання дитини; треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради, Служба у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою за з уточненою позовною заявою, в яких просив розірвати шлюб з відповідачем та визначити місце проживання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_8 Свої вимоги мотивував тим, що 10.09.2010 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Стосунки між подружжям поступово погіршувалися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач не виконувала своїх обовязків по вихованню та піклуванню донькою, своєю аморальною поведінкою шкодила розвитку дитини. Були неодноразові випадки, коли відповідач залишала доньку саму вдома вночі. З грудня 2014 року він разом з донькою проживає у своїх батьків в м.Полтава по вул.Алмазна,5, займається її вихованням та опікується нею. З відповідачкою згоди щодо місця проживання дитини не досягнуто.

Ухвалою суду від 19.08.2015 року провадження у справі було закрито в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, оскільки рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 04.08.2015 року шлюб між сторонами було розірвано.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_8 підтримав вимоги про визначення місця проживання дитини з ним, додатково пояснив, що з грудня 2014 року дочка проживає з ним, відповідач перестала спілкуватися з дитиною. Відповідач кидала ночами доньку одну, коли взяла до себе додому допустила, що дитина отримала опік вуха. З кінця липня 2015 року відповідач забрала дитину з дитячого садка і не повернула йому. Дитина зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач не дозволяє йому спілкуватися з дочкою.

Представник позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідач не працює, не має доходів, веде аморальний спосіб життя, просила вимоги позивача задовольнити.

Відповідач ОСОБА_10 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що позивач дитиною не займався, його по кілька днів не було в місті, донька плакала за нею, позивач не дозволяв спілкуватися з дитиною. На даний час дитина живе з нею, ходить в дитячий садок, у неї є своя кімната. Відповідач офіційно працює продавцем. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_11 в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що дитина живе на даний час з матірю, ходить до дошкільного закладу, відповідач не заперечувала проти зустрічей з батьком, проте позивач приїжджав до них, влаштовував сварки, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності, тому його відвідування негативно впливають на дитину.

Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради в судовому засіданні пояснив, що висновок третя особа не може надати, оскільки неможливо зясувати всі обставини, бо дитина на даний час мешкає в Карлівському районі; покладається при вирішенні спору на розсуд суду.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області в судовому засіданні з позовом не згодна, пояснила, що доцільніше дитині жити з матірю. Вони відвідували дівчинку, розмовляли з нею, у неї є всі умови для проживання, вона любить маму. Згідно наданого висновку вирішено, що доцільно малолітній дівчинці жити з матірю.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 157, та ч.1 ст. 141 Сімейного кодексу батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, зокрема право на її виховання, які вирішується спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право брати участь у спілкуванні із нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися із дитиною, брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 04.08.2015 року розірваний. Як встановлено в судовому засіданні, сторони є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження (а.с.6). Дитина після припинення спільного проживання стала проживати спочатку з позивачем, а потім з середини 2015 року - з відповідачем.

Судом встановлено, що після припинення спільного проживання між батьками дитини склались неприязні, загострені відносини. Причиною їх стали як сімейні відносини між самим подружжям так і обставини, що повязані із вихованням дитини, її місцем проживання. Батьки дитини проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина і позивач просить визначити місце проживання доньки з ним.

Згідно ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обовязковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

За ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип ст.6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.

Згідно зі ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач вважає, що він спроможний надати дитині належний рівень виховання, постійно піклується про її розвиток, має достатній дохід та належні житлово-побутові умови.

Достовірно встановлено, що на даний час дитина проживає з матірю, по місцю проживання відповідача в с.Лана вул.Ватутіна,7 Карлівського району Полтавської області та на сьогодні більшу увагу до дитини і турботу про неї виявляє саме мати. ОСОБА_10 працює, має самостійний дохід, спиртними напоями не зловживає, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася, має позитивні характеристики з місця проживання. Дитина продовжує нормально розвиватись, що підтверджено і свідченнями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 Все це свідчить про належне виховання з боку матері.

Суд, відмовляючи у позові, виходить виключно з інтересів самої малолітньої дитини, враховуючи особливі потреби дитини повязані з її віком та те, що дитині більш необхідна материнська турбота і піклування. Крім того, доцільність проживання малолітньої з матірю вбачається із висновку органу опіки та піклування Карлівської районної адміністрації Полтавської області (а.с.127).

За вказаних обставин, підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, суд не вбачає, та саму можливість вважає передчасною. Це не перешкоджає позивачу ОСОБА_5 при досягненні дитиною відповідного віку, коли вона самостійно, вільно та свідомо зможе висловити та реалізувати своє бажання- залишатися з батьком без ризику для її інтересів, вимагати відповідної зміни порядку спілкування із дитиною та визначення її місця проживання.

При цьому суд, відмовляючи в задовленні позову, не зазначає місця проживання дитини, оскільки предметом спору є визначення конкретного місця проживання дитини з батьком.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком позивачем не доведені, а тому в задоволенні такого позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком слід відмовити.

Доводи позивача, пояснення його свідка ОСОБА_14 про неспроможність матері опікуватися дитиною є безпідставними з огляду на вищезазначені письмові докази.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,11 60,212-215 ЦПК України, ст.ст.19,161 СК України,ст.29 ЦК України , суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визначення місця проживання дитини; треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради, Служба у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області, - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М.Чуванова