АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Винниченко Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Невідомої Т.О.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - СавченкоТетяни Леонідівни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року про скасування рішення третейського суду по справі за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року заявники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із заявою, в якій просили поновити строк для оскарження та скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року по справі № 45/15 про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 суми заборгованості.

В мотивування вимог посилалися на те, що на момент підписання сторонами 14 серпня 2013 року додаткової угоди б/н до кредитного договору № 002-2008932 від 27 березня 2008 року Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Крім того, оскільки третейське застереження викладене в додатковій угоді не відповідає вимогам цивільного законодавства, то така угода є нікчемною на підставі ст.228 ЦК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року заяву задоволено. Поновлено строк для подання заяви про скасування рішення третейського суду.

Скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року по справі № 45/15 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ПАТ «Універсал Банк» - Савченко Т.Л.подала апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та відмовити у задоволенні заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що місцевий суд неправильно застосував п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди», Закон України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 389-5, 360-7 ЦПК України та не надав оцінку доводам банку, що предмет справи щодо захисту прав споживачів визначається на підставі ст.16 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5.

Крім того, у третейській справі №45/15 позивачем є банк, який пред'явив до третейського суду позов про захист прав банку: про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором відповідно до третейського застереження, яке передбачало розгляд всіх вимог, що виникають з кредитного договору.

Вважає, що правовий висновок Верховного Суду України у справах №6-64 цс15 та №6-856 цс15 не є обов'язковим для даної справи, оскільки справа №6-64 цс15 є справою з іншими правовідносинами.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Універсал Банк» - Бузиновська Т.Л. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник заявників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечувала, просила ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи заяву та скасовуючи рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що на час укладання додаткової угоди від 14 серпня 2013 року Закон України «Про третейські суду» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі сподживачів послуг банку (кредитної спілки).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2було укладено кредитний договір № 002-2008-932 про надання споживчого кредиту у сумі 96 000 доларів США.

14 серпня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору від 27 березня 2008 року, в якому серед іншого, розділом 7 доповнено умови кредитного договору та визначено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце й дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором кредиту, 14 серпня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно якого, остання зобов'язалася відповідати перед банком за невиконання або неналежне виконання боржником умов кредитного договору.

30 січня 2015 року у справі №45/15 рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у складі третейського судді Волошинович О.П. позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 1 465 866,90 грн. та витрати повязані з вирішенням спору третейським судом у розмірі 15 058,67 грн.

Звертаючись до суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обґрунтовували свою заяву тим, що оскільки на день ухвалення рішення третейським судом та на момент укладення додаткової угоди Закон України «Про третейські суди» містив заборону щодо розгляду справ пов'язаних із захистом прав споживачів, а тому вказана справа була непідвідомча третейському суду.

Так, одним зі способів захисту прав суб'єктів цивільних правовідносин є звернення до третейських судів, що передбачено статтею 17 ЦПК України.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Особливості регулювання відносин між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, механізм їх захисту та основи державної політики у сфері захисту прав споживачів визначені в Законі України «Про захист прав споживачів».

Згідно з положеннями п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, у тому числі й у фінансовій галузі.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За частиною 1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин за участю інших суб'єктів здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду викладено у ст. 389-5 ЦПК України, де, зокрема, в п.1 ч.2 вказано, що рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про задоволення заяви та скасування рішення третейського суду, оскільки на час укладення додаткової угоди до кредитного договору (14 серпня 2013 року) та на час ухвалення рішення третейським судом Закон України «Про третейські суди» містив заборону щодо розгляду справ пов'язаних із захистом прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-856 цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-64 цс15, від 11 листопада 2015 року у справі №6-1716 цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-187 цс15, яка згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою.

Твердження апелянта про те, що банк, який звертався із позовом про стягнення заборгованості до третейського суду не є споживачем послуг у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними, оскільки на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія вказаного Закону незважаючи від суб'єкта який звертається з позовом до суду.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив ухвалу, що відповідає вимогам закону.

Ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - Савченко Тетяни Леонідівни - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді