У Х В А Л А

іменем україни

02 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Держземагентство у м. Львові, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсним акта прийому-передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 09 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на те, що на належній йому частині земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 розпочав будівництво фундаменту житлового будинку, просив усунути йому перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою шляхом звільнення цієї земельної ділянки з-під фундаменту, закладеного під будівництво житлового будинку, визнати недійсним акт прийому-передачі межових знаків на зберігання вказаної земельної ділянки від 30 серпня 2013 року.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 09 червня 2015 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою площею 0,0109 га по АДРЕСА_1 шляхом звільнення цієї земельної ділянки з-під фундаменту, закладеного під будівництво житлового будинку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у суді не довів обставин, на які посилався на обґрунтування своїх вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, посилаючись на приписи ст. ст. 106, 152 ЗК України, апеляційний суд виходив із доведеності факту самовільного зайняття відповідачем частини належної позивачу земельної ділянки.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 20 березня 2008 року є власником земельної ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 07 травня 2014 року є власником суміжної земельної ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що відповідач порушив межові знаки земельних ділянок, самовільно зайняв частину належної йому на праві власності земельної ділянки площею 0,0109 га, побудувавши на ній фундамент під будівництво будинку, чим чинить перешкоди у користуванні нею.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із доведеності факту порушення відповідачем прав суміжного землекористування. При цьому в основу висновку про порушення відповідачем межових знаків суд поклав план відводу земельної ділянки для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1, виготовленого КП «Геодезичне бюро» у травні 2014 року, згідно з яким при зведенні фундаменту відповідач змістив свою ділянку в сторону ділянки позивача, захвативши належну останньому на праві власності земельну ділянку площею 0,0109 га (а. с. 13).

У той же час на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд належної оцінки вказаному акту не надав та не перевірив, чи може він бути в силу вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України належним і допустимим доказом на підтвердження обставин, на які посилався позивач на обґрунтування своїх вимог з огляду на те, що зроблені в ньому висновки суперечать акту встановлення і узгодження меж спірної земельної ділянки від 18 червня 1997 року.

Для усунення зазначених розбіжностей на порушення приписів ст. 10 ЦПК України апеляційний суд не обговорив питання призначення у справі судової земельно-технічної експертизи та не звернув уваги на те, що судом першої інстанції відповідне клопотання позивача не було розглянуто (а. с. 16).

Крім того, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, на порушення приписів ст. 316 ЦПК України апеляційний суд не вирішив питання щодо акта прийому-передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки від 30 серпня 2013 року, визнання недійсним якого було однією із позовних вимог. Будь-яких висновків з цього приводу суд не навів.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 09 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В. О. Савченко