Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2861/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

02.12.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В., секретар Кравченко Я.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_4, третя особа: Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_3 міської ради, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_4, третя особа: Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_3 міської ради, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

Зазначав, що згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2007 року є власником напівзруйнованого житлового будинку в м. Кіровограді по вул. Тепличній, 20. В січні 2010 року отримав дозвіл ОСОБА_3 міської ради на розроблення технічної документації із землеустрою по вул. Тепличній, 20 у власність орієнтовною площею 0,03 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. В травні 2013 року дізнався, що відповідач ОСОБА_4 самовільно захопив належну йому земельну ділянку шляхом побудови паркану. Звільнити земельну ділянку відмовився та надав для огляду державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована по вул. Тепличній (біля будинку 20).

Згідно з проектом землеустрою вбачається, що земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_4 накладається на земельну ділянку, на якій розташований належний йому на праві власності напівзруйнований житловий будинок, та накладається на земельні ділянки за адресами вул. Теплична, 18 та 20.

Просив визнати незаконними та скасувати рішення ОСОБА_3 міської ради № 1024 від 28 березня 2012 року про передачу ОСОБА_4 земельної ділянки по вул. Тепличній (біля будинку 20), визнати недійсним та скасувати виданий ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0803 га, скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження свого права на спірну земельну ділянку та не встановлено порушення прав позивача при передачі ОСОБА_4 земельної ділянки у власність.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що суд не дав належної оцінки наданим ним доказам, не звернув увагу на рішення 14 сесії пятого скликання ОСОБА_3 міської ради від 20 січня 2010 року, про надання йому дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, що в свою чергу підтверджує факт накладення однієї земельної ділянки на іншу.

В засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, а представник відповідача ОСОБА_4 просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним та справедливим.

Відповідач ОСОБА_3 міська рада подала клопотання про розгляд справи 02 грудня 2015 року за відсутності представника (а.с.225).

Третя особа про час та місце розгляду справи повідомлена під розписку ( а.с.218,224)), в засідання апеляційного суду не прибула, причини неявки суду не повідомила.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України)

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, оскільки ухвалене судом першої інстанції рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано, а доводи апеляційної скарги не є істотними (стаття 308 ЦПК).

Рішенням виконкому №250 Кіровської районної ради в м.Кіровограді від 21 травня 1987 року встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 листопада 1966 року домоволодіння в м.Кіровограді по вул.Тепличній №20 належить ОСОБА_5. У 1959 році ОСОБА_6 за домашньою угодою купила у матері ОСОБА_5О ОСОБА_7 житловий будинок по вул.Тепличній,20 та в 1962 році самовільно побудувала житлову прибудову, сіни, сарай, гараж. ОСОБА_8 померла у 1980 році. На підставі рішення міськвиконкому №783 від 06 липня 1978 року домоволодіння по вул.Тепличній,20 підлягає знесенню. Виконком районної ради прийняв рішення анулювати правовстановлювальні документи на імя ОСОБА_5 та, як виняток, залишити в користуванні спадкоємців ОСОБА_6 житловий будинок, житлову площу якого рахувати по фактичній, сарай та гараж, дозволити міжміському бюро технічної інвентаризації внести відповідні зміни в документи та видати спадкоємцям ОСОБА_6 правовстановлювальні документи на домоволодіння (а.с.172).

Суд встановив, що на підставі рішення виконкому районної ради правовстановлювальні документи на будинок за вказаною адресою спадкоємці ОСОБА_6 не отримали. Позивач зазначеного не заперечує, причину неотримання ним свідоцтва про право власності назвати не може.

Безпідставними є доводи позивача, що рішення виконкому районної ради від 21 травня 1987 року свідчить про право його власності на домоволодіння по вул.Тепличній, 20. Відповідно до чинного на час прийняття рішення ради Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, який є додатком №1 до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31 січня 1966 року, рішення ради не є правовстановлювальним документом, на підставі якого здійснюється реєстрація права власності на нерухоме майно, а таким документом є свідоцтво про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів.

Сам зміст рішення ради, на яке посилається позивач, свідчить про необхідність отримання спадкоємцями правовстановлювальних документів на будинок.

З оглянутої судом першої інстанції інвентарної справи вбачається, що останнім власником домоволодіння в м.Кіровограді по вул.Тепличній №20 була ОСОБА_5О на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 листопада 1966 року, яке було анульовано рішенням виконкому районної ради від 21 травня 1987 року.

У висновку бюро техінвентаризації №4-471 від 20.03.2006 року зазначено, що домоволодіння належить ОСОБА_6 на підставі рішення №250 від 21 травня 1987 року, по якому бюро техінвентаризації повинно видати свідоцтво про право власності, але при обстеженні встановлено, що житловий будинок зруйновано, тому правові документи не видаються. Домоволодіння складається із зруйнованого житлового будинку (відсоток готовності залишкової частини 3%) та погребу «Д» (а.с.173).

Таким чином, у встановленому законом порядку на домоволодіння по вул.Тепличній,20 правовстановлювальні документи ні на імя ОСОБА_6П, ні на імя її спадкоємців не видавалися, право власності ні за самою ОСОБА_6, ні за її спадкоємцями не було зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавства.

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 06 квітня 2007 року за ОСОБА_2, сином ОСОБА_6, яка померла 29 листопада 1980 року, на підставі висновку бюро техінвентаризації від 20.03.2006 року визнано право власності на напівзруйнований житловий будинок (відсоток готовності залишкової частини 3%) та погріб «Д», розташовані по вул.Тепличній,20 в м.Кіровограді (а.с.6).

Із змісту рішення суду вбачається, що спадкоємець першої черги ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_9 про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову посилався на те, що відповідач претендує на спадщину, як спадкоємець другої черги, а у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус йому відмовив, оскільки спадковий будинок зруйнований.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснив, що в його матері 4 дітей, але мати все своє майно заповіла йому, а відповідач ОСОБА_9 є його дружиною.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав,їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.2 ст.182 ЦК України).

В п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено: «Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") .

Право власності на нерухоме майно по вул.Тепличній,20 за позивачем в установленому законом порядку станом до 01 січня 2013 року не зареєстровано, що підтверджується довідкою бюро техінвентаризації (а.с.26). На час розгляду справи відомості про право власності позивача на будівлі та споруди, які розташовані на спірній земельній ділянці, відсутні також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Оскільки позивач в установленому законом порядку не набув права власності на будівлі, то суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо свого права користування або права власності на спірну земельну ділянку. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Такий висновок суду також узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним судом України в постанові від 11 лютого 2015 року у справі №6-2 цс 15, зокрема, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти.

Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги щодо набуття позивачем права користування спірною земельною ділянкою відповідно до ст.120 ЗК України та ч.3 ст.415 ЦК України. Рішення ради про надання спірної земельної ділянки у користування спадкодавцю ОСОБА_6 або позивачу ОСОБА_2 суду позивачем не надано.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 118 ЗК встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Дозвіл на розробку проекту землеустрою може бути наданий не одній особі, але право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Визнання недійсним державного акту на землю є способом захисту. Державні акти породжують певні правові наслідки, а підставами для визнання такого акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства або компетенції органу, який його видав.

Рішенням №2992 від 21 січня 2010 року ОСОБА_3 міської ради надано ОСОБА_2 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою по вул.Тепличній,20 у власність орієнтовною площею 0,03 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.7). Позивач підтвердив, що не замовляв виготовлення технічної документації із землеустрою, технічна документація не розроблена, рішення ради про передачу земельної ділянки позивачу у власність не приймалося.

01 вересня 2011 року ОСОБА_4 подав до міської ради заяву про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої в м.Кіровограді, вул.Теплична між будинками №30 та №16, у власність площею 0,0803 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі ОСОБА_3 міської ради (а.с.37).

Рішенням №953 від 27 жовтня 2011 року ОСОБА_3 міської ради заява ОСОБА_4 задоволена та надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою по вул.Тепличній у власність площею 0,0803 га (а.с.59).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 виготовлено (а.с.56-82). Експлікацією земель згідно форми 6-зем підтверджується, що земельна ділянка ОСОБА_4 надається із земель запасу та земель, які не надані у власність та постійне користування, тимчасове користування в межах населених пунктів (а.с.69). Зазначені обставини також підтверджуються актом (а.с.66-68), ситуаційною схемою, планом земельної ділянки, з якого вбачається, що на земельній ділянці відсутні будь-які будівлі, споруди (а.с.70,71), під час візуального обстеження встановлено, що на цій земельній ділянці відсутні зелені насадження, що підтверджується актом №602 від 19 грудня 2011 року (а.с.72-74).

Рішенням №1453 від 28 березня 2012 року ОСОБА_3 міської ради затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 та передано ОСОБА_4 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0803 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови (а.с.8).

На підставі зазначеного рішення міської ради ОСОБА_4 25 червня 2012 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 09 липня 2012 року (а.с.9).

24 липня 2013 року ОСОБА_4 отримав будівельний паспорт на будівництво житлового будинку (а.с.39-42).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що ОСОБА_4 є власником незавершеного будівництва, зокрема житлового будинку Аа, відсоток готовності незавершеного будівництва становить 81% (а.с.28).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при наданні ОСОБА_4 земельної ділянки у власність права позивача не порушено.

Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону. В межах заявлених позовних вимог, наданих сторонами доказів, яким суд дав належну оцінку та доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

ОСОБА_10