Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/2040/13-ц Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 27 Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором та процентів, нарахованих за користування кредитом, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося до суду з цим позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 17.07.2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту № у сумі 80 000 доларів США на строк до 17.07.2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17.07.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 217976, згідно умов якого ОСОБА_2 зобов'язався солідарно відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобов'язань.

Також, між Банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки №218050 від 17.07.2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов'язався солідарно відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобов'язань.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу №1, згідно умов якого право вимоги кредитної заборгованості банку до ОСОБА_1 за кредитним договором та укладеними з ОСОБА_2, ОСОБА_3 договорами поруки були відступлені ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

У зв'язку з порушенням зобов'язання за кредитним договором виникла прострочена заборгованість у ОСОБА_1, яка станом на 19.10.2012 року складає 56 516,74 дол. США, що еквівалентно 451 738,30 грн., яка складається з наступного: 40 000 дол. США - заборгованість по кредиту, що еквівалентно 319 720 грн. та 16 516,74 дол. США - заборгованість за відсотками, що еквівалентно 132 018,30 грн.

За наведених обставин, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їхні позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема зазначає, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є фінансовою установою, яка здійснює факторингові операції та не потребує спеціальної ліцензії для здійснення валютних операцій, оскільки діяльність фінансових установ, які здійснюють факторингові операції, не підлягає ліцензуванню, так як факторинг не входить до переліку ліцензованих видів діяльності визначених ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року.

Крім того вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав поруку припиненою, надавши неправильну оцінку вимогам Банку від 04.06.2009 року, які направлялися поручителям та боржнику.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановив суд та доведено матеріалами справи, 17.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" (надалі Банк) та фізичною особою ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 80 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 17.07.2018 року (а.с.6-12 т.1). Згідно умов договору боржник зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом та проценти шляхом сплати платежів у відповідності до графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору, на поточний рахунок НОМЕР_1, відкритий у Банку.

Зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту забезпечено договором поруки №217976 від 17.07.2008 року, укладеним між Банком та відповідачем ОСОБА_2, а також договором поруки №218050 від 17.07.2008 року, укладеним між Банком та відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 13-14, 15-16 т.1).

Відповідно до п.1.3 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісії, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Згідно п.1.4 відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

12.12.2011 року між Банком (клієнт) та ТОВ "Кей-Колект" (фактор) укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого клієнт зобов'язався передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених цим договором (а.с.24-28 т.1).

Згідно витягу додатку №1 до договору факторингу №1 від 12.12.2011 року ТОВ "Кей-Колект" передано право вимоги і по договору №0 від 17.07.2008 року, зокрема по договору укладеного з ОСОБА_1 (а.с.29 т.1).

На виконання договору факторингу складено акт приймання- передачі прав вимоги (а.с.30 т.1).

Стороною відповідачів у суді апеляційної інстанції підтверджено, що договір факторингу не оскаржений та не визнаний недійсним.

Таким чином, факт укладення договору факторингу між ТОВ "Кей-Колект" і Банком та дотримання вимог закону при його укладенні доведений.

У підтвердження розміру заборгованості боржника за кредитним договором позивачем надано довідку-розрахунок, згідно якої заборгованість по кредиту станом на 19.10.2012 року складає 56516,74 дол. США, з яких 40000 дол. США - заборгованість по кредиту та 16 516,74 дол. США - заборгованість за відсотками (а.с.20-21 т.1).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого суду позивачем, станом на 04.09.2015 року розмір заборгованості становить 38 075,53 доларів США, еквівалент 838 254,61 грн. (а.с.133 - 137 т.2).

Факт наявності заборгованості по кредитному договору визнано відповідачем ОСОБА_1 в процесі апеляційного розгляду справи, проте без визначення конкретного розміру такої заборгованості.

Водночас, правильність проведення позивачем розрахунку заборгованості відповідачами не спростовано, будь-яких клопотань з цього приводу останніми не заявлено

Також, правильність проведення розрахунку заборгованості по кредиту фактично підтверджується наданим відповідачем суду розрахунком та доданих до нього платіжних документів, згідно до яких після відступлення права вимоги ТОВ "Кей-Колект" (12.12.2011 року) відповідачкою ОСОБА_1 сплачено на погашення кредиту 11700 доларів США, шляхом внесення цих коштів ПАТ "УкрСиббанк" (а.с.96 -115 т.2). Зазначена сума сплачених коштів була врахована позивачем при проведенні розрахунку заборгованості станом на 04.09.2015 року, у зв'язку з чим сума заборгованості зменшилась (зокрема становила 56 516,74 дол. США, а стала 38 075,53 доларів США).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, оскільки матеріалами справи доведено, що відповідач ОСОБА_1 неналежно виконувала умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 04.09.2015 року утворилась заборгованість за договором у розмірі 38 075,53 доларів США, еквівалент 838 254,61 грн., а також наявність у ТОВ "Кей-Колект" права грошової вимоги за даним кредитним договором, то позов до ОСОБА_1 є обгрунтованим і наявні підстави для його задоволення частково.

Проте суд першої інстанції в повній мірі не врахував наведеного та відмовив у задоволенні позову, зокрема до боржника ОСОБА_1 При цьому послався на відсутність у позивача генеральної або прирівняної до неї банківської ліцензії чи письмового дозволу на здійснення валютних операцій, що виключає можливість захисту його права як нового кредитора при здійсненні відповідних операцій, а також виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження повідомлення відповідачів про відступлення Банком права грошової вимоги на користь ТОВ „КЕЙ-КОЛЕКТ", вважаючи позовні вимоги передчасними.

Колегія суддів такі висновки суду першої інстанції визнає помилковими, з огляду на наступне.

Так, згідно аналізу положень п.11 ст.4, ст.34 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 року №266-111, ст.9 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності" від 01.06.2000 року, статей 1077 - 1079 ЦК України слідує, що діяльність фінансових установ, які здійснюють факторингові операції, не підлягає ліцензуванню, оскільки факторинг не входить до переліку ліцензованих видів діяльності, наведений у ст.34 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Крім того, згідно положень ст.ст.1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договором факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Також, відповідно до ст.1079 ЦК України фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа - підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Право ТОВ "Кей-Колект" здійснювати факториногві операції підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи в якому відображено відповідні відомості (а.с.23 т.1, 302 т.1).

Таким чином, у зв'язку з можливістю здійснення факторингових операцій ТОВ "Кей-Колект" без отримання відповідної ліцензії, висновок суду першої інстанції в цій частині є помилковим.

Крім того, статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Таке ж положення міститься в п.3.5 договору факторингу №1 від 12.12.2011 року, згідно якого клієнт зобов'язується за власний рахунок повідомити кожного боржника і гаранта про відступлення прав вимог за формою згідно з додатком 3 до цього договору протягом 30 робочих днів з дати відступлення.

Матеріалами справи доведено, що боржникам, в тому числі і ОСОБА_1, письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, як - то передбачено ст.1082 ЦК України та п.3.5 договору факторингу, направлено не було.

Проте не направлення письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, не звільняє боржника від обов'язку виконання умов кредитного договору, зокрема по поверненню кредитних коштів.

Відтак, висновок суду першої інстанції про передчасність позовних вимог, заявлених ТОВ "Кей-Колект" є безпідставним.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_1 відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині частково.

Що стосується вирішення судом першої інстанції позовних вимог, заявлених до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які є поручителями, то суд обгрунтовано ухвалив рішення про відмову у позові.

При цьому суд виходив з того, що відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як фінансовим поручителям вимог, 04.06.2009 року Банком було направлено письмові вимоги щодо дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом у 30-тиденний строк, які, як визнав суд, були отримані останніми. Тобто, ПАТ "Укрсиббанк" у зв'язку з порушенням позичальником своїх зобов'язань відповідно до умов кредитного договору застосував право на повернення кредиту достроково та визнав термін повернення кредиту таким, що настав, а кредит - обов'язковим до повернення з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги (а.с.134, 280 т.1).

Таким чином, на час укладення договору факторингу (12.12.2011 року), а також звернення позивача до суду (01.03.2013 року) строк, в межах якого Банк чи ТОВ "Кей-Колект" повинен був звернутися до суду з позовом до поручителів сплинув і порука відповідно ч.4 ст.559 ЦК України є припиненою.

У зв'язку з наведеним рішення суду в частині відмови у позові до ОСОБА_3 та ОСОБА_2С підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість по кредитному договору від 17.07.2008 року у розмірі 38 075, 53 доларів США, еквівалент 838 254 грн.61 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді