Справа № 345/2213/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2454/2015
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника Калуської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Калуської міської ради та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та зобовязання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 30 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

10.06.2015 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Калуської міської ради та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та зобовязання вчинити дії.

В заяві зазначила, що 24.02.2008 року помер її чоловік ОСОБА_4, який за життя збудував на підставі належно оформленої технічної документації приміщення критої автостоянки, однак не встиг оформити свідоцтво про право власності на нерухоме майно та здійснити державну реєстрацію права власності.

Посилаючись на те, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на приміщення критої автостоянки у звязку з відсутністю у ОСОБА_4 правовстановлюючого документу на право власності, ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на спадкове майно та зобовязати Калуську міську раду укласти з нею договір оренди земельної ділянки.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 30.09.2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до Калуської міської ради та ОСОБА_3 про зобовязання вчинити дії залишено без розгляду.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 30 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Калуської міської ради та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Судом не було враховано того, що за договором оренди земельної ділянки, остання була надана її чоловікові в оренду з метою використання її для будівництва критої автостоянки по вул. Українській в м. Калуші.

Апелянт зазначає, що рішенням Калуської міської ради від 22.04.2003 року №229 надано дозвіл на підготовку матеріалів місця розташування обєктів підприємцю ОСОБА_4 на земельній ділянці по вул. Українській для розміщення критої автостоянки, на проведення проектно-вишукувальних робіт, на підготовку проектів відведення земельних ділянок.

10.09.2003 року було складено висновок Калуського відділу земельних ресурсів по проекту відведення земельної ділянки, а 22.09.2003 року було складено акт про передачу земельної ділянки в натурі площею 0,2101 га для будівництва критої автостоянки.

ОСОБА_2 також вказує на те, що її чоловік збудував автостоянку за наявності усіх відповідних дозволів, автостоянка була прийнята в експлуатацію і використовувалась ним на підставі договору оренди земельної ділянки до 15.02.2008 року, однак право власності не встиг оформити оскільки 24.02.2008 року помер.

Оскільки за відсутності передбачених ч.1 ст.376 ЦК умов, за яких обєкт нерухомості належить до самочинного будівництва, автостоянка не є самочинним будівництвом, висновок суду про безпідставність позовних вимог є передчасним.

Крім того апелянт зазначає, що в жодному документі не зазначено, що автостоянка є тимчасовою спорудою.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повторно не зявились в судове засідання, хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи.

Представник Калуської міської ради апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Калуської міської ради, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 24.02.2008 року помер ОСОБА_4, який 11.04.2007 року заповів усе належне йому майно ОСОБА_5.

Державний нотаріус Калуської міської державної нотаріальної контори відмовила ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на автостоянку, що знаходиться у м. Калуші по вул. Українській, 6 «в», оскільки право власності на дане майно не зареєстровано.

Встановлено, що рішенням Калуської міської ради від 22 квітня 2003 року №229 ОСОБА_4 надавався дозвіл на підготовку матеріалів місця розташування критої автостоянки орієнтовною площею 2640 кв.м. в м. Калуші по вул. Українська 6-в, проведення проектно-вишукувальних робіт та підготовку проекту відведення земельної ділянки для розміщення критої автостоянки (а.с.18).

Рішенням Калуської міської ради від 12 вересня 2003 року №297 затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_4, надано йому в оренду земельну ділянку площею 0,2101 кв.м. по вул. вул. Українська 6-в м. Калуш для будівництва критої автостоянки (а.с.19).

Згідно договору оренди земельної ділянки від 22 вересня 2003 року Калуська міська рада відповідно до рішення від 12.09.2003 року продовжила термін оренди земельної ділянки до 12.09.2005 року для будівництва критої автостоянки (а.с.16).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 21 лютого 2006 року № 77 затверджено акт Державної приймальної комісії від 14 лютого 2006 року з прийняття в експлуатацію критої автостоянки площею 0,2101 кв.м. по вул. Українській 6-в м. Калуш підприємця ОСОБА_4 (а.с.25).

09.02.2006 року на (навіс) приміщення стоянки Івано-Франківським ОБТІ було видано технічний паспорт (а.с.26-30).

Згідно експертного висновку стосовно класифікації споруди автостоянки на 45 автомобілів на вул. Українській в м. Калуші зазначена споруда не може бути прирівняна до малої архітектурної форми, яка встановлюється тимчасово без улаштування фундаментів і без розроблення проектної документації, а може бути класифікована як капітальна споруда пониженого рівня відповідальності.(а.с.31,32).

Встановлено, що Калуська міська рада не надавала ОСОБА_4 дозволу на встановлення обєктів нерухомого майна на переданій в оренду земельній ділянці.

У випадку зведення капітальної споруди на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, такий обєкт слід вважати самочинним будівництвом, на яке в силу ч. 2 ст. 376 ЦК України особа не набуває права власності.

У п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» дано розяснення про те, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» висловлена правова позиція про те, що право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Оскільки земельна ділянка була надана ОСОБА_4 в оренду до 2005 року для будівництва критої автостоянки, дія договору не була продовжена і до договору не були внесені зміни, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про безпідставність позовних вимог,

Крім того, ОСОБА_6 не отримував свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Калуського міськрайонного суду від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко

ОСОБА_7

ОСОБА_8