Справа № 408/1520/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Є.О.

при секретареві Торбі Т.Є.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просила визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування домоволодінням розташованим за адресою: Луганська область, смт. Біловодськ, вул. Некрасова, 31, та зняти останню з реєстрації місця проживання за цією адресою.

Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_3 зазначила, що вона проживає у вказаному домоволодінні та є його власником. Відповідач протягом двох років у цьому домоволодінні не проживає, зніматись з реєстрації місця проживання за цією адресою добровільно не бажає, чим чинить їй перешкоди в оформленні субсидії.

В судовому засіданні інтереси позивача представляли її представники, які позов своєї довірительки підтримали, крім наведених у позовній заяві обставин, додали, що обставини щодо не проживання відповідача у домоволодінні позивача вже встановлені судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції.

Відповідач ОСОБА_4 на початку розгляду справи, де вона була присутня у судовому засіданні, позов ОСОБА_3 не визнала, мала зустрічні вимоги про визнання права на проживання та користування домоволодінням позивача (зустрічний позов було залишено без розгляду ухвалою від 03.12.15 р.) вказуючи, що в цьому домоволодінні вона не проживає не з власної волі, скільки її звідти вижили. Крім цього, відповідач не заперечувала факту належності будинку позивачу, підтвердила факт винесення судових рішень, якими було відмовлено у задоволенні її позову про усунення перешкод у користуванні належним позивачу домоволодінням.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтями 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження майном, а також власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання.

Матеріалами справи, чого не заперечувала відповідач, підтверджується факт, що власником домоволодіння № 31 по вул. Некрасова у смт. Біловодськ Луганської області є позивач ОСОБА_3

Частиною третьою статті 61 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, з рішення Біловодського районного суду Луганської області від 10 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Луганської області від 22 травня 2014 року у справі № 408/15/14-ц видно, що ними було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням домоволодінням, належним ОСОБА_3, розташованим за адресою: Луганська область, смт. Біловодськ, вул. Некрасова, 31.

Підставою для відмови ОСОБА_4 у задоволення вказаного позову послужило те, що остання, будучи членом сімї колишнього власника житлового будинку, та не будучи членом сімї ОСОБА_3, з власної волі вибула до іншого місця проживання до настання морозів наприкінці 2013 року.

Цей факт також підтверджується довідкою Біловодської селищної ради від 15.05.15 р. № 1966, з якої йдеться, що у належному ОСОБА_3 будинку остання проживає та користується ним. ОСОБА_4 за вказаною адресою зареєстрована, але не проживає з 2013 року.

Згідно положень статей 71, 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, застосовуючи до спірних правовідносин наведені норми закону, суд вважає доведеною вимогу ОСОБА_3 щодо визнання ОСОБА_4 особою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Луганська область, смт. Біловодськ, вул. Некрасова, 31, оскільки вона в ньому протягом двох років не проживає без поважних причин, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з цим, суд не бере до уваги пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які пояснювали, що відповідач ОСОБА_4 не з власної волі вибула до іншого місця проживання із домоволодіння, яке зараз належить позивачу, оскільки вони не змогли конкретно сказати звідки їм відомі ці факти, крім того, ці пояснення суперечать фактичним даним, які були встановлені зазначеними вище судовими рішеннями та підтверджуються належними доказами.

Що стосується вимоги позивача щодо зняття ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання за адресою проживання позивача, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Наведена норма закону свідчить, що зняття відповідача з реєстрації місця проживання для уповноваженого органу з реєстрації місця проживання громадян є обовязковою процедурою виконання судового рішення про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, тому в цій частині вимога позивача є безпідставною.

З огляду на те, що позов ОСОБА_3 задоволений частково, відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України на її користь з відповідача слід стягнути понесені нею судові витрати пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування домоволодінням, розташованим за адресою: Луганська область, смт. Біловодськ, вул. Некрасова, 31.

У задоволенні іншої частини позову відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 243,60 судовий збір, що був сплачений позивачкою при зверненні з позовом до суду, пропорційно задоволених вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Біловодський районний суд Луганської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а відповідачем в той самий строк з моменту отримання копії цього рішення.

Головуючий: