АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Слободянюк С.В.

при секретарі: Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Нова інформація», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Справа № 761/2777/15-ц
Апеляційне провадження № 22-ц-796/15497/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
у січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Видавничий дім «Нова інформація», ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в якому просив визнати такими, що не відповідають дійсності, принижують його честь, гідність та ділову репутацію відомості, викладені в друкованому засобі масової інформації - журналі «Країна», випуск НОМЕР_1 (НОМЕР_2) за ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційне свідоцтво НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_2 на сторінці 24 та в його електронній версії в мережі Інтернет в статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», а саме: «...Голова Рівненського міського суду ОСОБА_3 знову з'явився на горизонті. А в нього люди без вини по п 'ять років сиділи. Доходило до маразму: під час чергового закордонного вояжу замість нього водій слухав справи. Добре почувався, бо його рідній брат працював у Генпрокуратурі. Попався на тому, що випустив гвалтівника 8 -річної дівчинки. Суспільство піднялося. Був скандал. Губернатор Рівненщини ОСОБА_6, однокласник судді ОСОБА_3, особисто приїжджав до ОСОБА_20. Запевняв, що ОСОБА_3 відданий Партії регіонів. ОСОБА_12 обіцяв людям, що ОСОБА_3 звільнять. У сейфі в Адміністрації президента лежала його заява на звільнення про всяк випадок, і навіть ручка. У разі чого - тільки дату поставити. ОСОБА_3 не лише досі працює - нещодавно його обрали членом Ради суддів...» з підзаголовком - «ОСОБА_3 попався на тому що випустив гвалтівника 8-річної дівчинки»; зобов'язати «Видавничий дім «Нова інформація» спростувати зазначену недостовірну інформацію про нього шляхом опублікування у запланованому найближчому випуску засобу масової інформації - журналі «Країна», в тому числі і його електронній версії в мережі Інтернет, тим же шрифтом, на тому ж місці шпальти, де містилась дана стаття під заголовком «Спростування» резолютивну частину рішення суду, прийнятого за результатами розгляду даної справи; стягнути з ТОВ «Видавничий дім «Нова інформація», ОСОБА_4, ОСОБА_8 на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. з кожного, а з ОСОБА_9 - 45 900 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що він є суддею Рівненського міського суду, обіймав посаду голови цього суду, і в черговому випуску журналу «Країна» НОМЕР_1 (НОМЕР_2) за ІНФОРМАЦІЯ_1, при ознайомленні зі статтею під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_3» ОСОБА_9 було оприлюднено під час надання інтерв'ю ОСОБА_4 та ОСОБА_8 стосовно нього вищенаведену інформацію, яка є неправдивою, такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію. Його звинуватили у низьких моральних якостях та фактично у вчиненні правопорушень, за які передбачена кримінальна відповідальність. Крім того, вищезазначена інформація, була поширена серед необмеженого кола людей, що спричинило йому моральні страждання.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.10.2015 року позов задоволено частково. Визнано недостовірною, такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію поширену, відносно нього ОСОБА_1 в наданому нею інтерв'ю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, опублікованому в журналі «Країна» у випуску НОМЕР_1 (НОМЕР_2) за ІНФОРМАЦІЯ_1 на сторінці 24 та в його електронній версії в мережі Інтернет, в статті під назвою «Треба притягнути до кримінальної відповідальності хоча б десятьох суддів- на цьому корупція закінчиться», а саме: «...А в нього люди без вини по п'ять років сиділи. Доходило до маразму: під час чергового закордонного вояжу замість нього водій слухав справи. Добре почувався, бо його рідній брат працював у Генпрокуратурі. Попався на тому, що випустив гвалтівника 8-річної дівчинки. Суспільство піднялося. Був скандал. Губернатор Рівненщини ОСОБА_6, однокласник судді ОСОБА_3, особисто приїжджав до ОСОБА_20. Запевняв, що ОСОБА_3 відданий Партії регіонів. ОСОБА_12 обіцяв людям, що ОСОБА_3 звільнять. У сейфі в Адміністрації президента лежала його заява на звільнення про всяк випадок, і навіть ручка. У разі чого - тільки дату поставити. ОСОБА_3 не лише досі працює - нещодавно його обрали членом Ради суддів... » з підзаголовком - «ОСОБА_3 попався на тому що випустив гвалтівника 8-річної дівчинки». Зобов'язано ОСОБА_1 спростувати поширену нею стосовно ОСОБА_3 в наданому нею інтерв'ю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, опублікованому в журналі «Країна» у випуску НОМЕР_1 (НОМЕР_2) за ІНФОРМАЦІЯ_1 на сторінці 24 та в його електронній версії в мережі Інтернет, в статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», недостовірну інформацію, а саме: «...А в нього люди без вини по п'ять років сиділи. Доходило до маразму: під час чергового закордонного вояжу замість нього водій слухав справи. Добре почувався, бо його рідній брат працював у Генпрокуратурі. Попався на тому, що випустив гвалтівника 8-річної дівчинки. Суспільство піднялося. Був скандал. Губернатор Рівненщини ОСОБА_6, однокласник судді ОСОБА_3, особисто приїжджав до ОСОБА_20. Запевняв, що ОСОБА_3 відданий Партії регіонів. ОСОБА_12 обіцяв людям, що ОСОБА_3 звільнять. У сейфі в Адміністрації президента лежала його заява на звільнення про всяк випадок, і навіть ручка. У разі чого - тільки дату поставити. ОСОБА_3 не лише досі працює - нещодавно його обрали членом Ради суддів...» з підзаголовком - «ОСОБА_3 попався на тому, що випустив гвалтівника 8-річної дівчинки», шляхом опублікування за власний рахунок у друкованому засобі масової інформації в журналі «Країна», тим же шрифтом, на тому ж місці шпальти, де містилась стаття під назвою «Треба притягнути до кримінальної відповідальності хоча б десятьох суддів - на цьому корупція закінчиться» та в його електронній версії в мережі Інтернет резолютивної частини рішення суду, під заголовком «Спростування», протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили, зобов'язавши ТОВ «Видавничий дім «Нова інформація» надати ОСОБА_1 шпальту у друкованому засобі масової інформації в журналі «Країна» для спростування поширеної недостовірної інформації у вказаний в рішенні спосіб. В решті позову відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що інформація, яка була поширена щодо позивача є оціночним судженням та підтверджується доказами, які були надані суду. Крім того, суд порушив права ОСОБА_1 на свободу думки і слова, які гарантовані та передбачені міжнародним та національним законодавством. Крім того, суд не взяв до уваги правову позицію Верховного Суду України, висловлену в рішенні від 28.05.2008 року, згідно з якою межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Суд не взяв до уваги правову позицію Верховного Суду України, висловлену в рішенні від 28.05.2008 року, згідно з якою межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян та такі особи мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Крім того, суд не взяв до уваги, що суб'єктний склад сторін по справі № 2-2730/11, на яку посилається позивач, та даної справи є різним, жодний з доказів чи висновків по справі № 2-2730/11 не має преюдиційної сили. Судом не враховано, що обов`язок докузавання у спірних правовідносинах лежить на позивачеві. Її було позбавлено можливості задати запитання позивачу та суд не задовольнив клопотаня про допит свідків.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ТОВ «Видавничий дім «Нова інформація» Гугін Д.Ю. проти задоволення апеляційної скарги не заперечував.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

ОСОБА_3 надіслав до суду письмові заперечення, у яких просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у друкованому засобі масової інформації - журналу «Країна», випуск НОМЕР_1 (НОМЕР_2) за ІНФОРМАЦІЯ_1, на сторінці 24 та в його електронній версії в мережі Інтернет (ІНФОРМАЦІЯ_4), в статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», ОСОБА_1 під час надання інтерв'ю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, було поширено та розповсюджено ОСОБА_1 наступні відомості, а саме: «...Голова Рівненського міського суду ОСОБА_3 знову з 'явився на горизонті. А в нього люди без вини по п 'ять років сиділи. Доходило до маразму: під час чергового закордонного вояжу замість нього водій слухав справи. Добре почувався, бо його рідній брат працював у Генпрокуратурі. Попався на тому, що випустив гвалтівника 8-річної дівчинки. Суспільство піднялося. Був скандал. Губернатор Рівненщини ОСОБА_6, однокласник судді ОСОБА_3, особисто приїжджав до ОСОБА_20. Запевняв, що ОСОБА_3 відданий Партії регіонів. ОСОБА_12 обіцяв людям, що ОСОБА_3 звільнять. У сейфі в Адміністрації президента лежала його заява на звільнення про всяк випадок, і навіть ручка. У разі чого - тільки дату поставити. ОСОБА_3 не лише досі працює - нещодавно його обрали членом Ради суддів...» з підзаголовком - «ОСОБА_3 попався на тому що випустив гвалтівника 8-річної дівчинки»;

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.02.2012 року по цивільній справі № 2-2730/11, яке було змінено в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_15, Львівської обласної організації Партії захисників Вітчизни, треті особи: ОСОБА_17, ОСОБА_21 ОСОБА_22 ОСОБА_18. Партія захисників Вітчизни, про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування публічної неправдивої інформації та стягнення завданої моральної шкоди, було визнано такими, що не відповідають дійсності наступні відомості: «За роки свого перебування на посаді голови суду ОСОБА_3 здобув собі високих покровителів у Києві, які взяли на себе сміливість захищати його беззаконня.»; «Якщо вони підтримують так завзято особу, яка ... відмиває від криміналу батька-педофіла, то про яку совість і мораль цих людей можна вести мову.»; «Голова суду перебуває тижнями за кордоном, а по документам сидить на посаді і навіть виносить ухвали, та ще й за це отримує зарплатню.»; «Понад рік особистий водій ОСОБА_3 - ОСОБА_19 за особистим розпорядженням шефа сидів у суддівському кріслі і старанно «штампував» рішення. І більшість громадян, яких скерували до псевдо судді в кабінет, навіть і припустити не могли, що потрапили в ОСОБА_3 лохотрон.»; «...суддівський корпус на чолі з «правдолюбом» ОСОБА_3 став на захист педофіла...»

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, викладена ОСОБА_1 у інтерв`ю інформація про діяльність судді ОСОБА_3 є негативною, недостовірною, такою, що порушує права, свободи, ганьбить честь та ділову репутацію позивача.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином відповідно до положень ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів, не можна перевірити на предмет їхньої відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і не можуть бути спростовані, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За положеннями цієї ж норми не підлягають спростуванню ті факти, які відповідають дійсності або такі, що не зачіпають честь, гідність чи ділову репутацію особи, щодо якої вони поширені.

Суд першої інстанції не проаналізував належним чином зміст інтерв`ю та не звернув уваги на те, що необхідно розмежовувати поширену інформацію щодо наявності оціночних суджень чи тверджень про факти, що має важливе значення для правильного вирішення справи, оскільки вони є поняттями різного значення.

Визнаючи недостовірною інформацію про те, що рідний брат позивача працював у Генпрокуратурі, а губернатор Рівненщини ОСОБА_6, однокласник судді ОСОБА_3, та про те, що ОСОБА_3 досі працює і був обраний членом Ради суддів суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ці дані підтверджуються доказами, наданими відповідачем. Виклад цих даних у контексті статті: «Добре почувався, бо його рідній брат працював у Генпрокуратурі» є оціночними судженнями, оскільки поняття «добре почувався» не є фактичними даним, їх не можна перевірити на предмет відповідності дійсності.

Інформація ж, викладена у статті: «Суспільство піднялося. Був скандал. Губернатор РівненщиниОСОБА_6, однокласник судді ОСОБА_3, особисто приїжджав до ОСОБА_20. Запевняв, що ОСОБА_3 відданий Партії регіонів. ОСОБА_12 обіцяв людям, що ОСОБА_3 звільнять. У сейфі в Адміністрації президента лежала його заява на звільнення про всяк випадок, і навіть ручка. У разі чого - тільки дату поставити» містить дані про дії інших осіб, а не самого позивача, а тому на думку колегії суддів суд першої інстанції помилко визнав зазначену інформацію такою, що підлягає спростуванню.

В іншій частині суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що інформація, яка викладена у інтерв`ю, наданому ОСОБА_1 не відповідає дійсності та принижує честь та ділову репутацію позивача.

Так, згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті иемайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Визнаючи інформацію: «А в нього люди без вини по п`ять років сиділи… під час чергового вояжу замість нього водій слухав справи…. Попався на тому, що випустив ґвалтівника 8 - річної дівчинки.» недостовірною суд першої інстанції правильно виходив з того, що зазначені вислови містять фактичні дані, які не підтверджені будь - якими доказами. Викладені обставини фактично вказують на вчинення позивачем порушень, за які чинним законодавством передбачена відповідальність, якщо такі факти будуть встановлені у відповідному порядку органами, які мають повноваження щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. У визначеному законом порядку такі факти встановлені не були. Сама по собі наявність скарг не може слугувати доказом вчинення відповідних проступків. А тому в цій частині доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Разом з тим, визначають спосіб спростування недостовірної інформації суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив зобов`язати спростувати недостовірну інформацію головного редактора журналу «Країна».

Оскільки головний редактор журнал «Країна» не може виступати у спірних правовідносинах від себе особисто, спростування недостовірної інформації покладається на друкований засіб масової інформації - журнал «Країна», у якому було опубліковане вищезазначене інтерв`ю.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з викладенням резолютивної частини рішення в іншій редакції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію поширену у інтерв'ю, наданому ОСОБА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5, опублікованому в журналі «Країна» у випуску НОМЕР_1 (НОМЕР_2) за ІНФОРМАЦІЯ_1 на сторінці 24 та в його електронній версії в мережі Інтернет, у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», а саме: «...А в нього люди без вини по п'ять років сиділи. Доходило до маразму: під час чергового закордонного вояжу замість нього водій слухав справи. Попався на тому, що випустив гвалтівника 8-річної дівчинки. з підзаголовком - «ОСОБА_3 попався на тому що випустив гвалтівника 8-річної дівчинки».

Зобов'язати Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Нова інформація» в найближчому запланованому випуску журналу «Країна» спростувати інформацію відносно ОСОБА_3, поширену в журналі «Країна» у випуску НОМЕР_1 (НОМЕР_2) за ІНФОРМАЦІЯ_1 на сторінці 24 та в його електронній версії в мережі Інтернет, у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», а саме: «...А в нього люди без вини по п'ять років сиділи. Доходило до маразму: під час чергового закордонного вояжу замість нього водій слухав справи. Попався на тому, що випустив гвалтівника 8-річної дівчинки. з підзаголовком - «ОСОБА_3 попався на тому що випустив гвалтівника 8-річної дівчинки».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді