Справа № 446/1447/13 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 22-ц/783/5101/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Мусіної Т.Г.

суддів Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря Фейір К.О.

з участю: представника позивачки ОСОБА_2 адвоката

ОСОБА_3,

представника апелянта ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 27 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» про визнання права спільної сумісної власності, визнання недійсним рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» та скасування свідоцтва про право власності, застосування наслідків недійсності правочину,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, уточненим у лютому 2014 року, до ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» про визнання права спільної сумісної власності, визнання недійсним рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» та скасування свідоцтва про право власності, застосування наслідків недійсності правочину, в якому просила:

- визнати за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на цех по забою та переробці мяса, птиці, на майтерню з офісними приміщеннями, на будівлю прохідної, споруди, що знаходиться за адресою: вул. Шкілька буд. 9 В с. Убині Камянка-Бузького району Львівської області;

- визнати недійсним рішення, прийняте на зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр», що оформлене протоколом № 3 від 30.10.2012 року і Додатком № 1 до Протоколу № 3 зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» від 30.10.2012 року, в частині передачі ОСОБА_6 до статутного капіталу ТОВ «Агроком Центр» та прийняття ТОВ «Агроком Центр» від ОСОБА_6 майнового внеску у вигляді нерухомого майна: цех по забою та переробці мяса птиці, майстерню з офісними приміщеннями, прохідну, споруди загальною вартістю 1760000,00 грн., що знаходяться за адресою: Львівська область Камянка-Бузький район с. Убині вул. Шкільна буд. 9 В;

- скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 415379 від 11.02.2013 року;

- застосувати наслідки недійсності правочину.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 30.06.1990 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_6 За рахунок спільних зусиль і коштів вони з відповідачем придбали, а згодом збільшили за рахунок добудови площу придбаних споруд, що знаходяться за адресою: вул. Шкільна, 9-в с. Убині Камянка-Бузького району Львівської області, зокрема цеху по забою та переробці мяса, птиці, майстерню з офісними приміщеннями, будівлю прохідної, споруд. Власником вищезазначених споруд згідно рышення Камянка- Бузького районного суду Львівської області від 29.06.2011 року визнано ОСОБА_6 В.1. В березні 2013 року позивачці стало відомо, що вказані обєкти нерухомого майна, відповідач ОСОБА_6, без її попередньої згоди на це, вніс до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр». Рішенням, прийнятим на зборах учасників ТОВ «Агроком Центр», вклад відповідача ОСОБА_6, учасника цього товариства, збільшено до 2 000 000 грн. Згідно до 1 протоколу № 3 зборів учасників ТОВ «Агроком Центр» від 30.10.2012 року, Товариством прийнято додатковий майновий внесок ОСОБА_6 в сумі 1 760 000 грн. у вигляді нерухомого майна: цеху по забою й переробці мяса птиці, майстерні з офісними приміщеннями, прохідної, споруд.

Вважає, що своїми діями відповідач ОСОБА_6 порушив її права та інтереси як субєкта права спільної сумісної власності. Посилаючись на вказане просила задовольнити її позов.

Рішенням Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 27 березня 2014 року позов задовлено та:

-визнано за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на цех по забою та переробці мяса, птиці; на майстерню з офісними приміщеннями, на будівлю прохідної, споруди, що знаходиться за адресою: вул. Шкілька буд. 9 В с. Убині Камянка-Бузького району Львівської області;

-визнано недійсним рішення, прийняте на зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр», що оформлене протоколом № 3 від 30.10.2012року і Додатком № 1 до Протоколу № 3 зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» від 30.10.2012 року, в частині передачі ОСОБА_6 до статутного капіталу ТзОВ «Агроком Центр» та прийняття ТзОВ «Агроком Центр» від ОСОБА_6 майнового внеску у вигляді нерухомого майна: цех по забою та переробці мяса птиці, майстерню з офісними приміщеннями, прохідну, споруди загальною вартістю 1 760 000 грн., що знаходяться за адресою: Львівська область Камянка-Бузький район с. Убині вул. Шкільна буд. 9 В;

-скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 415379 від 11.02.2013 року;

-застосовано наслідки недійсності правочину.

Рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 27 березня 2014 року оскаржив ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що спірне майно на підставі рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 29 червня 2011 року належить на праві власності виключно ОСОБА_6, який передав його до статутного капіталу ТзОВ «Агроком Центр». Зазначає, що рішення, прийняте на зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр», що оформлене протоколом № 3 від30.10.2012року і Додатком № 1 до Протоколу № 3 зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» від 30.10.2012 року, прийняте у відповідності до чинного та той час законодавства, тому не може бути визнане недійсним. Вказує, що спірне майно є власністю ТзОВ «Агроком Центр» та не може бути визнане обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник позивача ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_6, ТзОВ «Агроком Центр» вважають рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст.. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню: рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя і відповідач ОСОБА_6 розпорядився спільним сумісним майном подружжя шляхом внесення до статутного капіталу ТзОВ «Агроком Центр» без згоди дружини, тому позов є обґрунтований.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм процесуального і матеріального права.

Предметом позову у даній справі є визначення правового режиму майна, набутого під час шлюбу одним з подружжя ОСОБА_6 фізичною особою-підприємцем, та вирішення питання про те, чи є майно, яке внесене одним із подружжя ОСОБА_6 до статутного фонду ТзОВ «Агроком Центр» обєктом права спільної сумісної власності подружжя, розпорядження яким вимагає згоди одного з подружжя.

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюються питання розпоряджання цим майном.

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісноївласності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею а набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.

На час розгляду справи суд першої інстанції не мав у своєму розпорядженні доказів про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі. В долученій до позовної заяви копії паспорта ОСОБА_2 відсутня сторінка про сімейний стан, ксерокопія свідоцтва про реєстрацію шлюбу цих сторін 30.06.1990р. надана лише в судове засідання апеляційної інстанції.

Колегією суддів встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 08 лютого 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 116, посвідченого приватним нотаріусом Камянка-Бузького районного нотаріального округу ОСОБА_7, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія-78» продало, а ОСОБА_6 купив нежитлову будівлю будинок тваринника площею 270, 3 кв.м., розташований за адресою: с. Убині, вул. Шкільна, 9-в, Камянка-Бузького р-ну Львівської області (а.с. 9-10).

Майно було придбане для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до п.8 договору купівлі-продажу від 08.02.2007р. підставою виникнення права власності у покупця ОСОБА_6 на нежитлову будівлю згідно ст. 182 ЦК України є державна реєстрація.

Доказів про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 набутою за договором купівлі-продажу майна нежитлової будівлі площею 270,30 кв.м. суду не надано.

Рішенням Камянка-Бузького районного суду Львівської області у справі № 2п-3/2011р. за позовом ОСОБА_6 до Убинівської сільської ради, третя особа Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, за відсутності рішення Убинівської сільської ради щодо відведення земельної ділянки для обслуговування обєкту нерухомого майна за адресою: с. Убині вул. Шкільна, 9-в, визнано за ОСОБА_6 одноособово право власності на самочинне будівництво, а саме, нежитлові будівлі: цех по забою та переробці мяса птиці площею 1319,1 кв.м., майстерню з офісним приміщенням площею 125,5 кв.м. та будівлю прохідної площею 19,6 кв.м. по вул. Шкільна 9-в в с. Убині Камянка-Бузького району Львівської області (а.с. 121), тобто на обєкт, який зовсім не є тотожним тому, що був придбаний за договором купівлі-продажу.

Вказане рішення суду набрало законної сили і відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 32193907 від 25.11.2011р. вказаний обєкт в цілому зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_6 (а.с. 13).

Із змісту вказаного рішення суду від 29.06.2011р. вбачається, що ОСОБА_2 не предявляла своїх вимог щодо прав на це майно, в рішенні суду не зазначено, що будівництво вказаних нежитлових приміщень здійснювалось за спільні кошти подружжя, ОСОБА_2 не оспорювала і не оспорює свідоцтво про право приватної власності ОСОБА_6, яке він одержав на підставі цього рішення суду.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказів про те, що спірне майно, яке самостійно було побудовано ОСОБА_6, як вказано у рішенні суду від 29.06.2011р., було створено за рахунок спільних коштів або спільної праці подружжя суду не надано. Позивач не надала жодних фінансових документів, які б підтверджували її доводи, окрім голослівних пояснень позивачки, яка не допитувалась як свідок.

Колегією суддів встановлено, що на час звернення з позовом до суду у 2011р. ОСОБА_6 мав статус фізичної особи-підприємця та включений у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 05.09.2008р. номер запису 0034043.

Відносини стосовно майна фізичної особи-підприємця регулюються нормами ЦК України, Господарського кодексу України та Закону України «Про підприємництво».

Відповідно до ст. 320 ЦК України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності. Окремою формою підприємницької діяльності є підприємницька діяльність фізичних осіб. Жодних спеціальних умов чи обмежень використання фізичною особою, яка перебуває у шлюбі, свого майна для здійснення підприємницької діяльності законом не встановлено. Як зазначається у ч.2 ст. 52 ЦК України, фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницької діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як обєкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст.ст. 60, 61 СК України.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-79цс13 від 02.10.2013р. і не погодитись з нею у судової колегії немає підстав.

За таких обставин висновок суду про належність спірного майна до спільної сумісної власності подружжя не ґрунтується на вимогах ст.. 60 СК України.

З врахуванням зазначеного колегія суддів не вбачає правових підстав для визначення спірного майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

У ч.1 ст.1 Закону України "Про підприємництво" розкривається поняття "підприємництва" як безпосередньої, самостійної, систематичної, на власний ризик діяльності по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Проголошена в ч. 1 ст. 3 цього Закону свобода підприємницької діяльності, згідно з якою підприємці мають право без обмежень приймати рішення і здійснювати самостійно будь-яку діяльність, що не суперечить чинному законодавству, розкривається через принципи підприємницької діяльності, зазначені в ст. 5 Закону.

Зокрема, принципами підприємництва є вільний вибір діяльності, залучення на добровільних засадах до здійснення підприємницької діяльності майна та коштів юридичних осіб і громадян, вільне розпорядження прибутком, що залишається після внесення платежів, установлених законодавством, тощо.

Стаття 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства проголосила свободу договору, свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Свобода договору полягає, зокрема, у вільному вияві волі сторін, у тому числі у підприємницькій, господарській діяльності, на вступ у договірні відносини, у можливості вільно обирати собі партнерів у договірних відносинах, у визначенні умов договору тощо.

Результатом наділення юридичних осіб приватних підприємств і фізичних осіб-підприємців свободою господарської діяльності та підприємництва є застосування ними цивільно-правових договорів як правової форми їх діяльності.

Відповідно до ст. 55 ГК України субєктами господарювання є юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, та фізичні особи громадяни, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані як підприємці. Однією з організаційних форм господарювання є підприємство (ст. 62 ГК України).

Колегією суддів встановлено, що у відповідності до Протоколу № 2 Зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» від 25.09.2012р. та на підставі Договорів купівлі-продажу частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» учасник вказаного Товариства ОСОБА_8, який володів 100 % статутного капіталу Товариства, продав свою частку громадянам: ОСОБА_4 у розмірі 60 % статутного капіталу по номінальній вартості у розмірі 720 000,00 грн.; ОСОБА_6 у розмірі 20% статутного капіталу по номінальній вартості у розмірі 240 000,00 грн. та ОСОБА_9 у розмірі 20 % статутного капіталу по номінальній вартості у розмірі 240 000,00 грн. Відповідні зміни було внесено до Статуту та установчих документів ТзОВ «Агроком Центр» (а.с. 72).

30 жовтня 2012 року на Зборах учасників ТзОВ «Агроком Центр» учасники

Товариства прийняли рішення про збільшення розміру статутного капіталу Товариства за рахунок додаткових майнових внесків учасників Товариства, затвердили перелік майна, що передавалось від кожного учасника Товариства до статутного капіталу Товариства після державної реєстрації відповідних змін до Статуту Товариства, а також вартість цього майна; було затверджено нову редакцію Статуту ТОВ «Агроком Центр» й уповноважено директора Товариства ОСОБА_8 прийняти по відповідних актах передачі-приїімання майно від учасників Товариства, що передаватиметься учасниками у якості збільшення статутного капіталу Товариства.

Згідно затвердженого учасниками Товариства переліку в якості додаткових майнових внесків учасниками Товариства внесено: ОСОБА_4 - обладнання на загальну суму 528 000,00 гривень; ОСОБА_9 - обладнання на загальну суму 176 000,00 гривень та ОСОБА_6 - цех по забою та переробці м'яса птиці вартістю 1 601 390,10 гривень, майстерня з офісними приміщеннями вартістю 22 580,53 гривень, прохідна вартістю 143 616, 57 гривень та споруди вартістю 12 412,80 гривень, а всього на загальну суму 176 000,00 гривень.

Після державної реєстрації змін до Статуту та установчих документів Товариства 11.02.2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_10 Реєстраційної служби Кам'янка-Бузького районного управління юстиції Львівської області було проведено державну реєстрацію прав власності на нежитлові будівлі, які вказані вище, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» (а.с. 81).

Перераховані вище рішення учасниками Товариства приймались у відповідності до чинного на той час законодавства України: загальні збори учасників Товариства були правомочними, оскільки на них були присутні всі учасники Товариства, рішення по всіх питаннях приймались одноголосно, відповідні зміни до Статуту та установчих документів зареєстровані належним чином в державного реєстратора.

За змістом ст. 113 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про господарські товариства», ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства як вклад до статутного товариства.

Незважаючи на те, що матеріалами справи підтверджується оформлення права приватної власності ТзОВ «Агроком Центр» на нежиле приміщення, яке є предметом спору та йому видане свідоцтво про право власності на це приміщення, суд першої інстанції безпідставно своїм рішенням змінив правовий режим майна ТзОВ «Агроком Центр» на режим спільного сумісного майна подружжя, оскільки з моменту внесення майна до статутного фонду, підприємство є одним власником майна й це майно не може одночасно перебувати у власності інших осіб.

При цьому суд не врахував, що навіть і в разі належності спірного майна подружжю на праві спільної сумісної власності та передання цього спільного сумісного майна до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю, заснованого одним з них, майно переходить у приватну власністю самого товариства, а спільне майно подружжя втрачає ознаки обєкта права спільної сумісної власності.

Такі правові позиції висловлені Верховним Судом України у постановах від 02.10.2013р. у справі № 6-61цс13, від 03.07.2013р. у справі № 6-61цс13 і не погодитись з ними у судової колегії немає підстав.

Оскільки допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального і матеріального права призвело до ухвалення незаконного рішення, воно залишатись в силі не може і з врахуванням положень ч.1 ст. 380 ЦПК України колегія суддів вважає, що є підстави для застосування повороту виконання рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 27 березня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» про визнання права спільної сумісної власності на цех по забою та переробці мяса, птиці, на майстерню з офісними приміщеннями, на будівлю прохідної, споруди, що знаходиться за адресою: вул. Шкілька буд. 9В с. Убині Камянка-Бузького району Львівської області; визнання недійсним рішення, прийнятого на зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр», що оформлене протоколом № 3 від 30.10.2012року і Додатком № 1 до Протоколу № 3 зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» від 30.10.2012 року, в частині передачі ОСОБА_6 до статутного капіталу ТзОВ «Агроком Центр» та прийняття ТзОВ «Агроком Центр» від ОСОБА_6 майнового внеску у вигляді нерухомого майна: цех по забою та переробці мяса птиці, майстерню з офісними приміщеннями, прохідну, споруди загальною вартістю 1 760 000 грн., що знаходяться за адресою: Львівська область Камянка-Бузький район с. Убині вул. Шкільна буд. 9В; скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 415379 від 11.02.2013 року; застосування наслідків недійсності правочину відмовити.

Допустити поворот виконання рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 27 березня 2014 року.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1948 (тисяча девятсот сорок вісім) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

ОСОБА_11