Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у. № 0813/1299/12
№ провадження
22-ц/778/4722/15 Головуючий у 1 інстанції: Горбачов Ю.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г.

ОСОБА_1

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2012 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 07 грудня 2007 року ОСОБА_2 отримав у товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі ТОВ «Укрпромбанк») кредит у розмірі 10708,91 доларів США зі сплатою 9,8 % річних, дата повернення кредиту 06 грудня 2011 року.

В забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором 07 грудня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за яким остання поручилась перед ТОВ «Укрпромбанк» за виконання боржником кредитного зобовязання.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов»язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору від 07 грудня 2007 року. ОСОБА_2 своїх кредитних зобов»язань не виконав та станом на 21 серпня 2012 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 82871,51 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості.

Заочним рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2012 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 82871,51 грн. заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 червня 2014 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення у справі, яким в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що ТОВ «Укрпромбанк», з яким ОСОБА_2 укладав кредитний договір, не повідомив позичальника про зміну сторони у зобовязанні. ОСОБА_2 не має можливості перевірити розрахунок, здійснений банком при поданні позовної заяви, у звязку з чим у апелянта наявні сумніви у його правильності. Суд першої інстанції розглянув справи в порядку заочного провадження, проте ОСОБА_2 не отримував судових повісток про виклик до суду, тому з підстав порушення вимог процесуального закону оскаржуване заочне рішення підлягає скасуванню.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, пояснивши, що оскаржують рішення у повному обсязі та просять скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову як до позичальника, так і до поручителя.

Представник позивача проти доводів скарги заперечив, пояснивши що підстав для скасування оскаржуваного рішення не має.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Укрпромбанк» укладено кредитний договір №1004/ад-12-07-М2, за умовами якого боржник отримав кредит у розмірі 10708,91 доларів США зі сплатою 9,8 % річних, дата повернення кредиту 06 грудня 2011 року (т.1, а.с.177).

З метою забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором 07 грудня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №1004/ад-12-07-М2/P, за яким остання поручилась перед ТОВ «Укрпромбанк» за виконання боржником кредитного зобовязання (т.1, а.с.12).

Додатковою угодою від 13 жовтня 2009 року до кредитного договору №1004/ад-12-07-М2 сторони домовились про повернення кредиту щомісячними платежами у розмірі не менше як 401,59 доларів США починаючи з 01 жовтня 2010 року (т.1, а.с.180).

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов»язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору №1004/ад-12-07-М2 від 07 грудня 2007 року (т.1, а.с.26-29, т.2 а.с.53-61).

Відповідно до довідки ПАТ «Дельта Банк» у звязку із невиконанням ОСОБА_2 своїх кредитних зобов»язань станом на 21 серпня 2012 року заборгованість за кредитним договором становить 82871,51 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 63311,75 грн.; сума заборгованості за відсотками - 15508,26 грн.; сума комісій, передбачених договором 4051,50 грн. (т.1, а.с. 23).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог та враховуючи мотиви, з яких скасовано рішення апеляційного суду, що викладені в ухвалі касаційного суду, які у відповідності до вимог ч.4 ст.338 ЦПК України є обовязковими для колегії суддів під час нового апеляційного розгляду, судом апеляційної інстанції на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти всебічному та повному зясуванню обставин справи, витребувано у позивача та досліджені докази на підтвердження його права вимоги за кредитним договором №1004/ад-12-07-М2 від 07 грудня 2007 року та договору поруки №1004/ад-12-07-М2/P, детальний розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором. Вказані докази дослідженні судом апеляційної інстанції.

Апелянту та його представнику в судовому засіданні апеляційного суду розяснено право подати власний розрахунок та докази сплати частини заборгованості за кредитом, заявити клопотання про призначення економічної експертизи для визначення суми заборгованості, а також наслідки не вчинення вказаних процесуальних дій.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не було повідомлено про зміну кредитора не звільняє останнього від виконання зобовязань за кредитним договором з огляду на таке.

30 червня 2010 року між ПАТ "Дельта Банк", ТОВ "Укрпромбанк", Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань відповідно до пп. 4.1, 4.2 якого ТОВ "Укрпромбанк" відступило ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами.

Отже, з дня укладення договору про відступлення прав вимоги (купівлі-продажу боргових зобов'язань) за кредитним договором, тобто з 30 червня 2010 року, до нового кредитора ПАТ "Дельта Банк" перейшли всі права вимоги (замість первісного кредитора - ТОВ "Укрпромбанк") до позичальника та його поручителя ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

При цьому неповідомлення про заміну кредитора не є підставою для невиконання зобов'язань за кредитним договором і тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов'язання не новому, а колишньому кредитору.

Разом з тим, ОСОБА_2 не надав суду доказів на підтвердження погашення заборгованості ані колишньому кредиторові ТОВ "Укрпромбанк", а ні ПАТ "Дельта Банк".

Наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора в зобов'язанні прямо передбачені законом та не тягнуть за собою недійсності укладеного договору про відступлення права вимоги.

Жодних інших правових наслідків неповідомлення боржника, як то недійсність права вимоги чи недійсність відступлення права вимоги законодавством не передбачено.

Відповідно до положень ст.518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором.

Отже, з огляду на положення ст. 518 ЦК України, оскільки заміна кредитора здійснюється в межах існуючого зобов'язання, боржник має право висувати проти нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора і не повідомлення про заміну кредитора не є наслідком припинення права вимоги до боржника.

Таким чином, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ПАТ "Дельта Банк" набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 07 грудня 2007 року, позичальником згідно з яким є ОСОБА_2

Отже, на даний час усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать ПАТ "Дельта Банк".

Відповідно до розділу 4 кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язався здійснювати погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі та строки передбачені умовами договору.

Проте, як свідчать матеріали справи, прийняті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконав і має прострочення строків сплати процентів та суми кредиту.

Як вбачається з детального розрахунку банку, який було витребувано судом апеляційної інстанції, станом на 01 червня 2010 року, тобто на момент набуття права вимоги позивачем, заборгованість за кредитним договором складала за тілом кредиту 7920,9 доларів США, за відсотками 278,47 доларів США, комісії 777,89грн. Вказана заборгованість ОСОБА_2 прийнята на баланс новим кредитором ПАТ «ДельтаБанк». В подальшому банком здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 9,8 % та комісії у розмірі 0,16%, що відповідає умовам кредитного договору.

Станом на 21 серпня 2012 року заборгованість за кредитним договором становила 82871, 51грн., яка складається із заборгованості

-за тілом кредиту 7920,9 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ (100 доларів США 799,3 грн) 63311,75грн;

- за процентами 1940,23 доларів США, що еквівалентно 15508, 26 грн.;

- за комісією 4051,50 грн (т.2, а.с.55).

За клопотанням представника апелянта судом апеляційної інстанції у позивача було витребувано детальний розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором. З метою забезпечення процесуальних гарантій змагальності сторін представнику апелянта було надано час на ознайомлення та надання заперечень на вказаний розрахунок, внаслідок чого розгляд справи 30 жовтня 2015 року було відкладено на 23 листопада 2015 року.

В судовому засіданні 23 листопада 2015 року апелянту та його представнику ще раз роз»яснено право подати власний розрахунок та надати докази сплати частини заборгованості за кредитом, заявити клопотання про призначення економічної експертизи для визначення суми заборгованості, а також наслідки не вчинення вказаних процесуальних дій. Апелянтом та його представником клопотань з вказаних питань не заявлено.

Таким чином, вказаний розрахунок апелянтом не спростовано і не оспорено, в передбаченому законом порядку, доказів в обґрунтування його неправильності апеляційному суду не надано.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором у розмірі 82871, 51грн ґрунтуються на приписах ст.509, 526, 527, 610, 1054 ЦК України, умовах кредитного договору, є доведеними і підлягає стягненню.

Твердження апелянта про те, що після закінчення строку дії кредитного договору 06 грудня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» не мав права нараховувати відсотки за користування відповідачем кредитними коштами є не прийнятними.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Так, п. 2.6 кредитного договору укладеного 07 грудня 2007 року між ТОВ "Укрпромбанк" та ОСОБА_2 визначено, що проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту у період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. Зазначений пункт договору у встановленому законом порядку не визнаний недійсним.

Таким чином, проценти за кредитним договором нараховуються до моменту повного погашення кредиту та виконання всіх передбачених договором грошових зобов'язань.

Вказаний висновок викладений в ухвалі Верховного Суду України від 30 травня 2012 року по справі №6-26268вов08 і відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що справа була розглянута за відсутності відповідача у звязку з тим, що він в той час перебував за межами України, не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порядок повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про дату судового засідання врегульовано ст. 74 ЦПК України.

Належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі, є обов'язковим (ч. 1 ст. 158 ЦПК України), участь у справі є процесуальним правом таких осіб (ст. 27 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції були направлені судові повістки відповідачу за адресою його реєстрації (т.1, а.с.33, 34), доказів отримання ОСОБА_2 вказаних повісток матеріали справи не містять.

Проте всі заперечення відповідача є предметом апеляційного розгляду, тому сам по собі заочний розгляд справи судом першої інстанції без належного підтвердження повідомлення відповідача про розгляд справи судом першої інстанції не є самостійною підставою для скасування рішення, проте надало апелянту більший обсяг процесуальних можливостей на заперечення проти позовних вимог та висновків суду.

В цьому сенсі, судова колегія зазначає, що відсутність відповідача в судовому засіданні при розгляді зазначеної вище справи, не призвело до неправильного вирішення справи стосовно нього.

Оскільки предметом апеляційного оскарження є рішення суду в повному обсязі, колегія суддів у відповідності до вимог ч.3 ст.303 ЦПК України не обмежена лише доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, яке є обовязковою підставою для скасування рішення.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя з наступних підстав.

Установлено, що строк дії договору встановлено до 06 грудня 2011 року.

Згідно із ч. 4 ст.559 ЦК Українипорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до п.10 договору поруки №1004/ад-12-07-М2/P від 07 грудня 2007 року цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником чи поручителем.

Частиною 1 ст.251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Із договору поруки №1004/ад-12-07-М2/P від 07 грудня 2007 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За таких обставин у ПАТ "Дельта Банк" виникло право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_3 про виконання порушеного зобов'язання боржника ОСОБА_2 щодо сплати заборгованості по кредитному договору №1004/ад-12-07-М2 від 07 грудня 2007 року, починаючи з 06 грудня 2011 року, протягом наступних шести місяців.

Таку вимогу до поручителя банк пред'явив, однак, як вбачається з матеріалів справи, лише 22 серпня 2012 року (т.1 а.с.25), тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку.

Тому, у звязку із не застосуванням судом першої інстанції приписів ч.4 ст.559 ЦК України в цій частині оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат з поручителя ОСОБА_3, оскільки договір поруки є припиненим.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про часткову прийнятність апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя, в решті рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат з відповідача ОСОБА_2 не спростовано доводами апеляційної скарги, тому підстав для його скасування або зміни не має.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2012 року у цій справі в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором №1004/ад-12-07-М2 від 07 грудня 2007 року у розмірі 82871,51 грн. та судових витрат з ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні цих вимог відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: