Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2118/15-ц

номер провадження 2/695/1011/15

09 грудня 2015 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

при секретарі Матвєєвій О.І., Овдієнко Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Золотоніського міського центру соціальної допомоги Виконавчого комітету Золотоніської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Золотоніського міського центру соціальної допомоги Виконавчого комітету Золотоніської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позивач посилався на те, що наказом № 1-13 від 08 червня 2015 року вона була звільнена з посади заступника директора Золотоніського міського центру соціальної допомоги Виконавчого комітету Золотоніської міської ради з 29 травня 2015 року згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням чисельності працівників. Підставою для звільнення ОСОБА_1 з роботи у звязку із скороченням штатів працівників слугувало рішення Золотоніської районної ради від 25.03.2015 року № 50-6 /15, яким були внесені зміни до структури та штатної чисельності міського центру соціальної допомоги, а саме скорочено одну штатну посаду заступника директора Центру та одну штатну посаду водія автотранспортного засобу. Натомість було введено одну штатну посаду директора центру та одну штатну посаду юриста. Про ознайомлення з наказом № 2-12 від 27.03.2015 року про зміни найменувань посад, істотних умов праці з 01.06.2015 року та про наступне вивільнення у звязку із скороченням штатів позивач не підписувалась, оскільки на ньому були відсутні підписи директора центру соціальної допомоги та погодження голови профкому. Більше того, їй взагалі не було запропоновано іншої роботи з урахуванням її кваліфікації та не було розглянуто питання щодо переважного права на залишення на роботі як того вимагає ст. 42 КЗпП України, а саме - при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Не було враховано роботодавцем і факт відсутності у позивача дисциплінарних стягнень. 08.06.2015 року на засіданні профкому було розглянуто звернення директора Золотоніського міського центру соціальної допомоги та дано згоду на звільнення позивача із займаної посади з 08.06.2015 року. При цьому, профком як виборчий орган, який повинен здійснювати захист трудових прав громадян навіть не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 не було запропоновано роботу за відповідною професією (спеціальністю) чи іншу роботу.

До початку розгляду справи по суті позивач скерувала до суду заяву про зміну позовних вимог в якій просила визнати незаконними дії директора Золотоніського міського центру соціальної допомоги ОСОБА_2 щодо звільнення позивача з посади заступника директора Золотоніського міського центру соціальної допомоги відповідно до наказу № 1-13 від 08.06.2015 року, поновити її на роботі, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила поновити її на роботі, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 32188,00 грн. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позивач посилалась на те, що про ознайомлення з наказом № 2-12 від 27.03.2015 року про зміни найменувань посад, істотних умов праці з 01.06.2015 року та про наступне вивільнення у зв»язку із скороченням штатів вона не підписувалась, оскільки на ньому були відсутні підписи директора центру соціальної допомоги та погодження голови профкому. Вважала, що її незаконно звільнили із займаної посади, оскільки своєчасно не повідомили про скорочення. Також вказувала на те, що у наказі №2-12 номер рішення Золотоніської міської ради (50-4/VI) не співпадає з номером рішення (50-6/VI), яким передбачене подальше скорочення штату, а тому вони є різними. Зазначила, що їй не було запропоновано іншої роботи з урахуванням її кваліфікації та не було розглянуто питання щодо переважного права на залишення на роботі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позивачкою вимоги та наполягав на їх задоволенні. Обставини, викладені в позовній заяві, підтримав повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Пояснила, що 27.03.2015р. були проведені профспілкові збори, на яких колектив був ознайомлений зі змістом наказу №2-12 та було розяснено, що відбудеться скорочення. Люди ознайомились, а позивач відмовилась від підпису наказу. Дані накази були одразу ж підписані. Також представник зазначила, що у наказі було вказано проект рішення і його номер - 4. Однак, в ході сесії і порядку денному відбувались зміни, внаслідок чого номер цього рішення було змінено на 6.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

Суд, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду заступника директора Золотоніського міського центру соціальної допомоги Виконавчого комітету Золотоніської міської ради з 10.01.2012р., що підтверджується копією трудової книжки.

Згідно наказу № 1-13 від 08.06.2015р. позивача ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади заступника директора Золотоніського міського центру соціальної допомоги Виконавчого комітету Золотоніської міської ради з 08.06.2015 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, в звязку із скороченням чисельності працівників.

Підставою для звільнення стало рішення Золотоніської міської ради від 25.03.2015р. №50-6/VI «Про внесення змін до структури та штатної чисельності міського центру соціальної допомоги», відповідно до якого були внесені зміни до структури та штатної чисельності міського центру соціальної допомоги, а саме скорочено одну штатну посаду заступника директора Центру та одну штатну посаду водія автотранспортного засобу та введено одну штатну посаду директора центру і одну штатну посаду юриста. Також даним рішенням було реорганізовано І відділення догляду вдома, шляхом скорочення двох штатних посад соціального робітника та введено дві штатні посади сестри медичної.

На час розгляду справи зазначені вище наказ та рішення ніким не оскаржені та не скасовані.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч. 1 ст.. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.03.2015р. заступником начальника управління праці та соціального захисту населення директором Центру соціальної допомоги ОСОБА_2 було видано наказ №2-12, яким було попереджено працівників про зміни найменувань посад, істотних умов праці з 01.06.2015р. та про вивільнення у звязку зі скороченням чисельності працівників з 29.05.2015р.: заступника директора ОСОБА_1, водія автотранспортних засобів ОСОБА_4, соціальних робітників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Того ж дня було проведено засідання профспілкових зборів працівників Золотоніського міського Центру соціальної допомоги, на якому присутні особи, у тому числі позивач ОСОБА_1, були повідомлені про наказ по Золотоніському міському Центру соціальної допомоги щодо реорганізації установи та скорочення деяких посад, що підтверджується копією протоколу №3/1, наявного в матеріалах справи. В даному протоколі зазначено, що ОСОБА_1 відмовилася ставити свій підпис у наказі про ознайомлення.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що нею, як головою профспілкового комітету був зачитаний наказ про звільнення 4 осіб. Даний наказ у двох екземплярах було передано працівникам для ознайомлення. Наказ підписали усі, окрім ОСОБА_1, яка відмовилась від підпису. Один примірник наказу десь подівся, а інший наказ з тим же змістом та підписами залишився.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що зміна порядкового номеру рішення Золотоніської міської ради відбулась внаслідок того, що при розгляді переліку питань на засіданні депутатської комісії було змінено порядок розгляду вказаних питань, і тому номер рішення, який був зазначений у проекті, не співпадає з номером діючого рішення.

Суд не може погодитись з доводами позивача про те, що наказ №2-12 винесений на підставі зовсім іншого рішення, ніж те, яким передбачене подальше вивільнення працівників, оскільки вважає, що зміна номеру рішення відбулась внаслідок технічної помилки, хоча при цьому суть рішення не змінилась.

Також, в матеріалах справи наявна копія персонального попередження ОСОБА_1, яке вона отримала поштою, про що свідчить копія повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому зазначено, що позивач отримала дане попередження 03.04.2015р.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позивач належним чином і у визначений законом строк була повідомлена про наступне звільнення.

30.03.2015 року, директором Золотоніського міського Центру соціальної допомоги було направлено подання до профспілкового комітету про надання згоди на звільнення заступника директора Центру ОСОБА_1

За результатами розгляду подання, 01.04.2015 року, профспілковим комітетом надано згоду на звільнення ОСОБА_1 у звязку із скороченням штатів, про що свідчить протокол № 4 від 01.04.02015 р.

08.06.2015 року на засіданні профкому було розглянуто звернення директора Золотоніського міського центру соціальної допомоги та дано згоду на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади з 08.06.2015 року.

Згідно з ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Не заслуговує на увагу посилання позивача на те, що їй не було запропоновано, одночасно зі скороченням, рівнозначної посади, що відповідала б її кваліфікації та не враховано її переважного права на залишення на роботі, оскільки, як вбачається з повідомлення інспектора з кадрів, станом на 02.04.2015р., в Золотоніському міському центрі соціальної допомоги існувала одна вакантна посада 0,5 ставки взуттьовика ремонту взуття, - яка і була запропонована ОСОБА_1, але остання відмовилася від цієї посади, про що власноручно написала акт.

У відповідності з ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Однак, позивачу не було надано переважного права на залишення на роботі, оскільки вакантних посад, які вона могла б займати за своєю кваліфікацією, не було.

Із досліджених штатних розписів, затверджених станом на 01.01.2015р. та на 01.06.2015р. вбачається, що дійсно мало місце скорочення штатних посад працівників, а саме посади заступника директора Центру, оскільки станом на 01.06.2015р. у штаті Золотоніського міського центру соціальної допомоги така посада відсутня.

Суд вважає, що при вивільненні позивача ОСОБА_1, відповідачем було дотримано усіх вимог, що передбачені законом, при звільненні особи за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому підстави для поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 10,11,60,212-215 ЦПК України, ст..ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Золотоніського міського центру соціальної допомоги Виконавчого комітету Золотоніської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніськийміськрайонний суд протягом десяти днів.

Суддя М.Ю. Степченко

З повним текстом рішення судуособи, які беруть участь у справі, можуть ознайомитися 11 грудня 2015 року.