Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

07 грудня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.10.2004 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно до повноліття дитини, постановою державного виконавця від 08.07.2010 року був накладений арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності № 16540 від 10.12.1996 року, вказаний арешт був накладений в ході проведення виконавчих дій з метою виконання рішення суду, він мав борг по сплаті аліментів, на даний час сума заборгованості -15135 грн. ним сплачена, на його звернення до ДВС з приводу зняття арешту з майна, він отримав відповідь про те, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. На підставі ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» позивач просить суд скасувати арешт на належну йому 1/3 частину вказаної квартири, накладений згідно постанови державного виконавця від 08.07.2010 року.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача до суду не зявився, про час розгляду справи міський відділ ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції було повідомлено належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі представника відповідача на адресу суду не надходило, а тому за згодою позивача на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України суд вважав за можливе провести заочний розгляд даної справи.

Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що на примусовому виконанні у міському відділі ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області перебуває виконавчий лист № 2-15099 від 22.10.2004 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно до повноліття дитини; станом на 01.10.2015 року заборгованість по аліментах становила 15 135 грн., а станом на 01.12.2015 року заборгованість по аліментах відсутня.

Наведене стверджується довідками розрахунком заборгованості від 06.10.2015 року та від 03.12.2015 року, наданими міським відділом ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції.

З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови державного виконавця міського відділу ДВС від 08.07.2010 року для забезпечення виконання рішення суду про стягнення аліментів було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1, а саме: на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності від 10.12.1996 року № 16540, що стверджується копією даної постанови.

Згідно копії витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 14.07.2010 року, до реєстру внесено реєстраційний напис за № 10031291, тип обтяження арешт нерухомого майна; підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 08.07.2010 року; обєкт обтяження -1/3 частина квартири АДРЕСА_3; власник ОСОБА_1.

В судовому засіданні також встановлено, що позивачем 20.10.2015 року сплачено заборгованість по аліментах у вказаному вище виконавчому провадженні в сумі 15 135 грн., що слідує з копії квитанції про сплату цих коштів.

На заяву позивача про зняття арешту з майна, міський відділ ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції листом від 24.10.2015 року розяснив, що на підставі ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за постановою начальника ДВС, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду, що вбачається з копії цього листа за підписом начальника міського відділу ДВС.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.57 вказаного Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Накладений державним виконавцем в ході здійснення незавершеного виконавчого провадження арешт на майно боржника ОСОБА_1 застосований для забезпечення виконання рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист № 2- 15099 за 2004 рік.

Таким чином із матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення постанови про накладення арешту на майно позивача державним виконавцем МВ ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, були визначені ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» підстави.

Згідно положень ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосердньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. ( ч.1 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням положень статей 55, 124 Конституції України та відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України і ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, проте лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вказано вище, за нормами ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» пред'явити позов про звільнення майна з-під арешту мають право лише особи, які не є учасниками виконавчого провадження, та лише у випадках передбачених Законом.

В інших випадках захист прав боржника здійснюється на підставі та у спосіб, встановлений розділом 7 ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Так, згідно ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Отже, якщо позивач як боржник у виконавчому провадженні вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця, який, наклавши арешт в звязку із наявністю заборгованості за виконавчим документом, не вжив заходів щодо зняття арешту з цього майна після погашення всієї суми заборгованості, порушено його права чи свободи, то він має право звернутися до суду із скаргою у встановленому законом порядку.

А тому даний позов суд вважає необґрунтованим і відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 60,88, 209, 212-215, 224-226, 383 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_4