АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7553/15 ОСОБА_1
Категорія: сімейні Суддя доповідач Швецова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Бровченка І.О., Малінської С.М.,

при секретарі - Єрьоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_3 на неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 38 510 грн. 62 коп., що склалася за період з 27.09.2011 року по 01.02.2015 року; від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 2540 грн. 30 коп., що склалася за період з 01.02. по 01.04.2015 року, за виконавчим листом № 2-5857, виданого 19.11.2011 року. Просив суд стягнути з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини, починаючи з 01.04.2015 року і до повноліття дитини.

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що він з ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з 02.11.1996 року по вересень 2011 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем домовилися про те, що він добровільно буде надавати аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1000 грн. Зазначена сума складається з щомісячної сплати частини комунальних платежів за проживання дитини на водопостачання гарячої води та за опалення за адресою: АДРЕСА_1, де постійно проживає їх дочка; зі сплати літнього відпочинку дочки на морі, або санаторії, або у таборі; зі сплати за одяг та взуття дочки; зі сплати витрат, повязаних з навчанням, тобто за підручники, надання коштів на ремонт школи; зі сплати за купівлю та обслуговування електронних приладів, як ноутбук, смартфон, тощо.

Починаючи з вересня 2011 року по квітень 2015 року включно позивачем, в рахунок сплати аліментів, було перераховано на вказаний відповідачем номер особового рахунку 555508103 гроші у розмірі 6112 грн. 17 коп. Крім того, з вересня 2011 року він неодноразово купляв дочці необхідний одяг, надавав відповідачу гроші для придбання речей, для купівлі ноутбука та підручників та постійно надавав дочці кишенькові гроші. Позивач, за період з 2012 р. по 2015 р. в рахунок сплати аліментів купував на підприємстві путівки до дитячих таборів в Алушті, с. Водяне, с. Березівське на суму 3586 грн.; купував новорічні подарунки на суму 231 грн. 10 коп., тобто дотримувався домовленостей з відповідачем та сплачував аліменти на утримання дитини щомісяця у повному обсязі.

У квітні 2015 року в бухгалтерії його підприємства йому повідомили, що від виконавчої служби надійшла постанова про стягнення з нього аліментів у розмірі 38 510 грн. 62 коп., зазначена заборгованість склалася з вересня 2011 року по 01 лютого 2015 року, оскільки відповідач звернула виконавчий лист до виконання 13.11.2014 року, хоча отримала його в суді 14.11.2011 року. Та з цього часу він дізнався, що у вересні 2011 року відповідач звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки, та заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.11.2011 року з нього присуджені до стягнення аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини, починаючи з 27.09.2011 року. Про існування зазначеного позову та рішення суду йому не було відомо. На теперішній час його заробітна плата становить близько 4000,00 грн., та щоб погасити заборгованість по аліментам він повинен протягом 3,5 років сплачувати по 2000,00 грн. щомісяця, тобто на його проживання залишається близько 2000,00 грн. Крім того, на його утриманні знаходиться його мати - ОСОБА_5, яка є пенсіонером, та малолітня племінниця ОСОБА_6, 2007 р.н, опікуном якої призначено його мати, але матеріально фактично утримує він.

Позивач вважає, що протягом вересня 2011 року по квітень 2015 року він сумлінно в добровільному порядку сплачував аліменти на утримання дочки, та стягнення заборгованості за аліментами становить його сімю в скрутне матеріальне становище, що має істотне значення.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_7 звернулася на нього з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати зазначене рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

При розгляді справи у судовому засіданні апеляційного суду сторони повідомили про укладання між ними 30 листопада 2015 року Мирової угоди та звернулися до суду з письмовою заявою про її визнання.

Обговоривши клопотання про визнання цієї Мирової угоди, колегія суддів вважає можливим його задовольнити.

Частиною 1 ст.175 ЦПК України встановлено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмету спору.

Як убачається з тексту Мирової угоди в редакції від 30 листопада 2015 року сторони домовилися про таке:

Позивачем ОСОБА_2 був заявлений позов до ОСОБА_3 про:

1.звільнення його від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_3 на неповнолітню доньку ОСОБА_4 у розмірі 38 510 грн. 62 коп., що склалася за період з 27 вересня 2011 р. по 01 лютого 2015 року за виконавчим листом № 2-5857, який був виданий 19.11.2011 року;

2. звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_3 на неповнолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2540 грн. 30 коп., що склалася за період з 01 лютого по 01 квітня 2015 року за виконавчим листом № 2-5857, від 19.11.2011 року;

3.стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини, починаючи з 01.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_3 позов ОСОБА_2 визнає частково.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 домовились, що грошові виплати у розмірі 20 000 грн. ( двадцяти тисяч гривень), які ОСОБА_2 в період з 27 вересня 2011 р. по 01 лютого 2015 року в добровільному порядку сплачував, як аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини ОСОБА_4, повинні бути враховані в суму боргу за виконавчим листом № 2-5857, який був виданий 19.11.2011 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добровільно домовились зменшити борг по аліментах на користь ОСОБА_3 на неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на суму 20000 грн. ( двадцять тисяч гривень), що склався за період з 27 вересня 2011 року по 01 лютого 2015 року за виконавчим листом № 2-5857 від 19.11.2011 року.

Від решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовляється.

Перевіривши повноваження представників позивача на вчинення мирової угоди, зясувавши, що мирова угода є спільною, а саме підписана усіма сторонами і виражає їхнє волевиявлення, стосується лише предмету предявленого позову, прав та обовязків осіб, які її укладають, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, в тому числі і Держави, колегія суддів визнає мирову угоду.

Сторонам розяснено наслідки визнання судом мирової угоди, а саме закриття провадження у справі, що в свою чергу тягне за собою недопущення повторного звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (ч.3 ст.206 ЦПК України).

Згідно положень ст.306 ЦПК України в апеляційному суді позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 175, 306, 314ч.1п.3), 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання Мирової угоди задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року скасувати.

Визнати мирову угоду в редакції від 30 листопада 2015 року, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно якої:

Позивачем ОСОБА_2 був заявлений позов до ОСОБА_3 про:

1.звільнення його від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_3 на неповнолітню доньку ОСОБА_4 у розмірі 38 510 грн. 62 коп., що склалася за період з 27 вересня 2011 р. по 01 лютого 2015 року за виконавчим листом № 2-5857, який був виданий 19.11.2011 року;

2. звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_3 на неповнолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2540 грн. 30 коп., що склалася за період з 01 лютого по 01 квітня 2015 року за виконавчим листом № 2-5857, від 19.11.2011 року;

3.стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини, починаючи з 01.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_3 позов ОСОБА_2 визнає частково.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 домовились, що грошові виплати у розмірі 20 000 грн. ( двадцяти тисяч гривень), які ОСОБА_2 в період з 27 вересня 2011 р. по 01 лютого 2015 року в добровільному порядку сплачував, як аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини ОСОБА_4, повинні бути враховані в суму боргу за виконавчим листом № 2-5857, який був виданий 19.11.2011 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добровільно домовились зменшити борг по аліментах на користь ОСОБА_3 на неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на суму 20000 грн. ( двадцять тисяч гривень), що склався за період з 27 вересня 2011 року по 01 лютого 2015 року за виконавчим листом № 2-5857 від 19.11.2011 року.

Від решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовляється.

Провадження у цивільній справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -