У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ХоптиС.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Уманський районний відділ державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції в Черкаській області, про стягнення заборгованості за аліментами та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 10 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 1 квітня 2010 року розірвано. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 травня 2010 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина, однак ОСОБА_4 ухиляється від їх сплати.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за аліментами в розмірі 26 065 грн 45 коп. та 160 677 грн 04 коп. неустойки (пені) за прострочення їх сплати.

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач не знав ні про рішення суду про стягнення з нього аліментів, ні про розмір заборгованості за аліментами, а позивачем не доведено вини боржника у виникненні заборгованості за аліментами.

Проте погодитись із таким висновком не можна, оскільки суди дійшли його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають; суди не встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому порушили норми як процесуального, так і матеріального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що сторони перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 1 квітня 2010 року розірвано. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 травня 2010 року з відповідача на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина. На час ухвалення даного рішення відповідач перебував за кордоном.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з розрахунком Уманського районного відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області станом на 6 квітня 2015 року заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів складає 26 065 грн 45 коп.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Проте суди, не врахувавши, що доказів щодо звільнення від обов'язку утримувати дитину відповідачем не надано, переклали обов'язок доказування на позивача.

Крім того, ч. 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відсутність гарантії виконання судового рішення в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Також у п. 9 ч. 3 ст. 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Отже, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України, що суди повинні були врахувати при встановленні доведеності вини відповідача.

Крім того, обов'язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько дитини несе не лише з рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-94цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб.

Разом з тим невиконання органами державної виконавчої служби покладених на неї законом функцій щодо розшуку відповідача та повідомлення його про існування рішення, яким з нього стягнуто аліменти, не може бути підставою для відмови у захисті майнових інтересів дитини.

Проте суди в порушення ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернули, не врахували, що обов'язок платити аліменти - це вимога закону, отже, не позивач, а відповідач має довести, що немає його вини у виникненні заборгованості за аліментами та дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 10 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко