Справа № 362/2595/14-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/6012/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 03.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

03 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Антоненко В.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про вселення та встановлення порядку користування житловим будинком, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником 10/51 частин житлового будинку по вул. Володимирська,103, в м. Василькові. Співвласниками вказаного житлового будинку є відповідачі по справі. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22 липня 2013 року по цивільній справі № 22ц-4258/12 в реальному поділі будинку № 103 по Володимирській в м. Василькові Київської області відповідно до часток сторін відмовлено. З приводу користування сторонами житловим будинком згоди немає. Відповідачі чинять їй перешкоди в користуванні будинком. Просила суд усунути перешкоди в користуванні будинком шляхом вселення та визначити порядок користування житловим будинком.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Встановлено порядок користування житловим будинком № 103 по вул. Володимирській м. Василькові Київської області, виділено в користування ОСОБА_3 кімнату «1-7», площею 12,1 кв.м.; інші житлові кімнати, «1-5», площею 6,7 кв.м., «1-6», площею 11,6 кв.м., «1-10, площею 13,1 кв.м. та «1-11», площею 6,6 кв.м.- виділено відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4; підсобні приміщення: кухню «1-1», площею 7,3 кв.м., коридор «1-2», площею 6,1 кв.м., кухню «1-3», площею 6,4 кв.м., кухню «1-4», площею 7,6 кв.м., коридор «1-8, площею 6,0 кв.м., коридор «1-9», площею 6,1 кв.м., надвірні будівлі та споруди: гараж «Б», сарай «В», сарай «Г», літній душ «Д», сарай «З», вбиральня «Т», колодязь «К», вигрібні ями «К1» та «К2», ворота «О», огорожа «О1» залишено в загальному користуванні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою в якій просить рішення скасувати та ухвали нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що суд виділив в загальне користування всім співвласникам приміщення, що належать апелянту на праві приватної власності на підставі договору дарування. Ухвалюючи рішення суд не врахував висновку додаткової судової будівельно- технічної експертизи № 3510/11-15/1080/12-43 від 10 лютого 2012 року та надав перевагу лише доводам позивачки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення саме такого порядку користування спірним житловим будинком найбільше відповідатиме інтересам позивача та не порушуватиме прав та інтересів відповідачів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить по 10/51, частин житлового будинку, відповідачеві ОСОБА_2 31/51 частини спірного будинку № 103 по вул. Володимирській в м. Василькові Київської області.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22 липня 2013 року встановлено, що реально поділити будинок № 103 по Володимирській в м. Василькові Київської області, у відповідності до часток прав власності сторін неможливо.

Враховуючи надане позивачу ст. 358 ЦК України право на користування частиною спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та встановлення порядку користування квартирою між сторонами як її співвласниками є законним і обґрунтованим. Судом при цьому повно та всебічно враховано обставини справи та враховано загальний порядок користування спірним майном.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції виділено у спільне користування житлові кімнати, які є особистою власністю ОСОБА_2 безпідставні, оскільки спірний будинок перебуває у спільній частковій власності та співвласники користувались майном не виділяючи своєї частки із спільного майна в натурі. Посилання апелянта на те, що вона має у особистій власності, на підставі договору дарування кімнату, яка виділена позивачці не відповідає дійсності.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини.

Доводи апелянта про неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи і повністю спростовуються дослідженими матеріалами.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: