Провадження № 2/127/7753/15
03 грудня 2015 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Гриневича В.С.,
при секретарі: Малику О.В.
Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами 02.10.2012 року був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір.
Представник позивача в судове засідання не зявився, однак 12.11.2015р. звернувся до суду з клопотанням, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розгляд справи провести за його відсутності та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 38).
Відповідач в судове засідання не зявився, хоча 25.11.2015р. належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується його підписом у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 47). Про причини своєї неявки суд не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи або заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, з урахуванням приписів ст. 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.
Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
02.10.2012 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого, банк зобовязався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Зі змісту Анкети-Заяви позичальника від 02.10.2012 року вбачається, що позичальник ОСОБА_1 ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку; він згоден, що ця Анкета-Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Вказані письмові документи містять усі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому в силу положень ст. 638 ЦК України даний договір вважається укладеним.
Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено можливість односторонньої зміни банком відсоткової ставки за кредитом за умови інформування позивальника шляхом надання виписки по особовому рахунку на умовах зазначених у п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 02.10.2012р., станом на 02.10.2012р. розмір відсоткової ставки за користування кредитом становив 30,00% на рік, з 01.09.2014р. збільшено відсоткову ставку за користування кредитом з 30,00% до 34,80% на рік, а з 01.04.2015р. відсоткову ставку за користування кредитом збільшено з 34,80% до 43,20 % на рік, які нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом.
При укладенні вищевказаного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.
На виконання умов договору банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік, з 01.09.2015р. збільшено відсоткову ставку до 34,80% на рік, а з 01.04.2015р. відсоткову ставку збільшено до 43,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором б/н від 02.10.2012р., ОСОБА_1 користуючись кредитними коштами починаючи з 03.10.2012р., зобовязання щодо їх повернення не виконував.
Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів та беручи до уваги розрахунок заборгованості за договором №б/н від 02.10.2012 року, суд дійшов висновку, що заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ Приватбанк станом на 30.09.2015 року складає 8673,35 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1328,20 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом 7345,35 грн.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2700 грн. заборгованості за пенею та комісією, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання.
Відповідно до ч. 3 ст. ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Разом з тим, комісія в розумінні Умов та правил надання банківських послуг є винагорода, яка сплачується позичальником на користь банку за надані останнім послуги повязані з обслуговуванням клієнта.
Таким чином, пеня, як вид забезпечення виконання зобовязання та комісія, як винагорода за надані послуги, не є тотожними поняттями, оскільки відрізняються за своєю правовою природою.
Однак, позивачем в позовній заяві, зокрема в резолютивній її частині вимагається до стягнення з відповідача 2700 грн. заборгованості за пенею та комісією. При цьому, позивачем не розмежовано, який саме розмір пені вимагається ним до стягнення та за який саме період він виник, а також не зазначено яка сума комісії нарахована позивачем та за які саме послуги банку.
Крім того, суд звертає увагу що в резолютивній частині позовної заяви позивач зазначає про стягнення з відповідача 2700 грн. заборгованості за пенею та комісією, тоді як у наданому позивачем розрахунку заборгованості зазначається про наявність заборгованості по нарахованій комісії в сумі 2700 грн.
При цьому, в судове засідання представник позивача не зявився, надавши клопотання про розгляд справи у його відсутність, що позбавляє можливості суд зясувати зазначені вище обставини в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 2700 грн. заборгованості за пенею та комісією задоволенню не підлягають у звязку з їх недоведеністю.
Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення 500 грн. штрафу згідно п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг у фіксованому розмірі, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому не може визначатися у твердому вибірковому.
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно п.1.1.5.20 та п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.
При цьому, відповідно до п. 1.1.5.21 Умов та Правил надання банківських послуг якщо в інших розділах не передбачено іншого, при не погашені кредиту у строк встановлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, заборгованість в частині своєчасно непогашеної суми кредиту рахується простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої проводиться у відповідності з розміром, встановленим в заяві на приєднання до цього договору для відсотків, з дня виникнення простроченої заборгованості.
Таким чином, Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено одночасне застосування до позичальника за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором цивільно-правової відповідальності у вигляді штрафу та пені, що не узгоджується з вимогами законодавства враховуючи наступне.
Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 21.10.2015р. у справі № 6-2003цс15.
Таким чином, з урахуванням вищевказаного позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій (пеня + штраф) підлягають задоволенню частково в сумі 568,68 грн. штрафу процентної складової.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, щоґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вказане, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення 1328,20 грн. забргованості за кредитом, 7345,35 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 568,68 грн. штрафу (процентна складова) обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити
Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 904,74 грн. витрат повязаних зі сплатою судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 629, 638, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 10, 11, 60, 88,197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не Були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення виготовлено 07.12.2015р.
Суддя: