У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року відмовлено у відкритті провадження.

Роз'яснено заявнику право звернутися з позовом про захист порушеного, невизнаного або оспорюваного права на загальних підставах.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаними ухвалами, ОСОБА_2 звернулась до суду із касаційною скаргою, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно керувався ст.ст. 234, 256 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у правовідносинах спору про право, оскільки заінтересованою особою Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не визнається право заявника та її сім'ї на володіння, користування та розпорядження квартирою, а тому правовідносини, які виникли між сторонами підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних ухвал не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових ухвал.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М.Мазур