Справа № 703/4546/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Компанійця О.В.

при секретарі Кочетковій І.В.

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

і представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Смілі справу за позовом ОСОБА_3 до Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» про поновлення на роботі,

встановив:

ОСОБА_3 з 31 грудня 2014 року працювала начальником відділення поштового звязку центру поштового звязку № 6 Черкаської дирекції УДППЗ «Укрпошта».

Наказом в.о. директора Черкаської дирекції УДППЗ «Укрпошта» № 3030-к від 14 липня 2015 року її було звільнено з роботи за п. 2 ст. 41 КЗпП України у звязку із втратою довіри.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про поновлення на роботі і, після уточнення та збільшення позовних вимог, просила скасувати наказ про звільнення її з роботи, поновити її на посаді начальника відділення поштового звязку та стягнути 5224 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 14 липня по 14 жовтня 2015 року.

Суд замінив неналежного відповідача, залучив до участі в справі як належного відповідача ОСОБА_4 державне підприємство поштового звязку «Укрпошта» та як третю особу в.о. директора Черкаської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_5

В судовому засіданні позивачка підтримала позов повністю і пояснила, що 1 липня 2015 року ревізія виявила у Смілянському ЦПЗ недостачу в сумі 51400 грн. Під диктовку осіб, які здійснювали перевірку, вона написала пояснення про те, що видала з каси колишній працівниці ЦПЗ ОСОБА_6 4000 грн. і 12500 грн. Насправді 31 грудня 2014 року під час вступу на посаду начальника ЦПЗ вона виявила недостачу 214000 грн., про що повідомила безпосереднього керівника. Ця нестача виникла з вини попереднього начальника ЦПЗ ОСОБА_6 і частково була погашена нею в 2015 році. Позивачка пояснила також, що договір про повну матеріальну відповідальність під час переведення на посаду начальника ЦПЗ з нею не укладали, з посадовими обовязками начальника ЦПЗ не ознайомили.

Представник позивачки звернув увагу суду, що представник відповідача стверджує про вчинення позивачкою в різні дні з 1 по 30 червня 2015 року дій, які нібито свідчать про втрату до неї довіри. Однак в наказі про звільнення не зазначено, за які саме з цих дій ОСОБА_3 було звільнено з роботи.

Представник відповідача позов не визнала і пояснила, що ОСОБА_3 звільнена з роботи у звязку з тим, що ревізією було виявлено недостачу грошових коштів в касі ЦПЗ № 6 на суму 15200 грн. Порядок звільнення порушено не було, оскільки 13 липня 2015 року первинна профспілкова організація ЦПЗ № 6 м. Сміли дала згоду на звільнення ОСОБА_3 за п. 2 ст. 41 КЗпП України. Представник відповідача вважає, що зміст наказу про звільнення відповідає вимогам закону. Вважає несуттєвою ту обставину, що з позивачкою не було укладено договору про матеріальну відповідальність на посаді начальника ЦПЗ, оскільки 3 травня 2013 року було укладено такий договір під час роботи ОСОБА_3 на посаді оператора звязку ЦПЗ № 6.

Третя особа ОСОБА_5 повторно не зявився в судове засідання.

Позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з наказом в.о. директора Черкаської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 31 грудня 2014 року № 5576-к ОСОБА_3 в центрі поштового звязку № 6 було переведено з посади оператора поштового звязку 1 класу (категорія персоналу технічні службовці) на посаду начальника відділення звязку поштового (категорія персоналу керівники).

Наказом в.о. директора Черкаської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 14 липня 2015 року № 3030-к її було звільнено з цієї посади. Підставою звільнення в наказі зазначено п. 2 ст. 41 КЗпП України. Причину звільнення зазначено так: «п. 2 ст. 41 у звязку з втратою довіри».

Таким чином, в наказі № 3030-к не зазначено фактичної причини звільнення: дій, за вчинення яких було звільнено ОСОБА_3

В абз. 2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 6 листопада 1992 року визначено: «Звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіри до них і у тому випадку, коли зазначені дії не повязані з їх роботою».

Відповідачем не виконано вимог ст.ст. 11, 57, 60 ЦПК України щодо надання суду доказів, які підтверджують, що позивачка відповідно до посадових обовязків безпосередньо (а не через посередництво підлеглих працівників) обслуговувала грошові або товарні цінності (займалась їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.). Сторони визнали, що ОСОБА_3 не було повідомлено її посадових обовязків; такий документ з її підписом про ознайомлення відсутній. Сторони також визнали, що з позивачкою як з начальником ЦПЗ не було укладено письмового трудового договору.

Представник відповідача намагалась довести суду, що обовязок безпосередньо обслуговувати грошові або товарні цінності лежав на ОСОБА_3 відповідно до вимог п.п. 4.2.1, 4.2.2 і 4.2.5 Положення про відділення поштового звязку Черкаської дирекції УДППЗ «Укрпошта», затвердженого наказом директора цього підприємства від 25 березня 2013 року № 383. Однак ці пункти Положення не покладають на начальника ВПЗ обовязку безпосередньо обслуговувати грошові або товарні цінності. Крім того, оглядом наданої суду копії Положення встановлено, що ОСОБА_3 мала бути ознайомлена з ним як оператор, а не начальник ЦПЗ, однак не була ознайомлена з цим документом взагалі.

Суду не надано постанови чи вироку суду, якими встановлено факт вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень.

Крім того, представник відповідача визнала, що на посаді начальника відділення поштового звязку з ОСОБА_3 не було укладено договору про повну матеріальну відповідальність. Безпідставним є твердження представника відповідача, що ОСОБА_3 на посаді начальника ЦПЗ несла повну матеріальну відповідальність згідно з договором від 3 травня 2013 року, підписаним нею під час роботи на посаді оператора поштового звязку.

У звязку з наведеним суд вважає звільнення позивачки незаконним. На підставі ч.ч. 1,2 ст. 235 КЗпП України ОСОБА_3 належить поновити на роботі; керуючись ст. 11 ЦПК України, в межах заявлених позивачкою вимог з відповідача на її користь належить стягнути 5224 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14 липня по 14 жовтня 2015 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 84, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути 2170 грн. документально підтверджених витрат на правову допомогу адвоката, до спеціального фонду Державного бюджету України - 487 грн. 20 коп. судового збору.

На підставі наведеного і ч. 7 ст. 235 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-215, 367 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Визнати незаконним наказ в.о. директора Черкаської дирекції УДППЗ «Укрпошта» № 3030-к від 14 липня 2015 року про звільнення ОСОБА_3 з роботи, поновити її на роботі

на посаді начальника відділення поштового звязку центру поштового звязку № 6 Черкаської дирекції УДППЗ «Укрпошта».

Стягнути з Черкаської дирекції УДППЗ «Укрпошта» на користь ОСОБА_3 5224 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу і 2170 грн. витрат на правову допомогу, а всього 7394 грн.

Стягнути з Черкаської дирекції УДППЗ «Укрпошта» до спеціального фонду Державного бюджету України 487 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Черкаської області через міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, в частині поновлення на роботі і стягнення 2537 грн. 08 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання в частині, що підлягає до негайного виконання.

Головуючий О.В. Компанієць