Справа №473/2057/15-ц 06.10.2015 06.10.2015 06.10.2015
Справа № 473/2057/15-ц
Провадження № 22-ц/784/2288/15 Головуючий першої інстанції: Лузан Л.В.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б.,

ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання: Гордійчук С.С.,

без участі осіб, які беруть участь у справі і належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства

комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 серпня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 20 лютого 2008 р. з ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № NKVZAK13350041, на виконання умов якого Банк передав відповідачу 30 552 грн. 90 коп. кредитних коштів.

Посилаючись на те, що позичальник свої зобовязання з повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом виконує неналежним чином, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 122 316 грн. 38 коп. заборгованості, яка утворилась станом на 15 травня 2015 р. та складається з: 29 920 грн. 41 коп. заборгованості за кредитом, 8 974 грн. 57 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 674 грн. 92 коп. заборгованості з комісії, 82 746 грн. 48 коп. неустойки (пені) за прострочення сплати кредиту та процентів, а також штрафів: 250 грн. (фіксована частина), 2 575 грн. 04 коп. (процентна складова).

В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги та з урахуванням того, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2012 р. з ОСОБА_3 була стягнута частина заборгованості за кредитом, остаточно просив стягнути з відповідача 55 111 грн. 14 коп. заборгованості за кредитом: 205 грн. 96 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 19 грн. 96 коп. заборгованості з комісії та 54 885 грн. 22 коп. пені.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 серпня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказує на помилковість висновків суду щодо наявності підстав для відмови у позові у звязку з наявністю ухваленого раніше рішення суду про стягнення заборгованості та просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу без участі осіб, які беруть участь у справі і належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 20 лютого 2008 р. між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено кредитно-заставний договір № NKVZAK13350041, на виконання умов якого Банк передав відповідачу 30 552 грн. 90 коп. кредитних коштів, з яких 29 630 грн. - для придбання автомобілю, 34 грн. за реєстрацію застави, 592 грн. на оплату винагороди за надання фінансового інструмента.

За умовами договору позичальник зобовязаний повертати кредитні кошти та сплачувати 15,48% річних за користування кредитом та винагороду банку частинами щомісяця по 19 лютого 2013 р.

Свої зобовязання за договором позичальник виконує неналежним чином.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2012 р. з ОСОБА_3 була стягнута заборгованості за кредитом станом на 25 жовтня 2012 р. в сумі 70 815 грн. 50 коп. (29 920 грн. 41 коп. - заборгованість за кредитом, 8 768 грн. 61 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 654 грн. 96 коп. - заборгованість з комісії, 27 861 грн. 26 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту та процентів, а також штрафів: 250 грн. (фіксована частина), 3 360 грн. 26 коп. (процентна складова)), з яких з ОСОБА_3 стягнуто 60 815 грн. 50 коп. та солідарно з ОСОБА_3 та з публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» як поручителя 10 000 грн.

Дане рішення суду не виконується, у звязку з чим позивач вважає, що є підстави для стягнення з відповідача 55 111 грн. 14 коп. заборгованості за кредитом станом на 15 травня 2015 р., а саме: 205 грн. 96 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 19 грн. 96 коп. заборгованості з комісії та 54 885 грн. 22 коп. пені.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання умов Договору.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що у звязку із тим, що позивач раніше вже скористався своїм правом на стягнення заборгованості за кредитним договором в судовому порядку, позов задоволенню не підлягає.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

За кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 р. по справі № 6-1206 цс 15.

Крім того у постанові від 02 вересня 2015 р. по справі № 6-369 цс15 Верховним Судом також зазначено, що згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Оскільки в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України до правовідносин за кредитним договором застосовуються положення закону, що регулюють правовідносини позики, дана правова позиція може застосуватися при вирішення даного спору.

За такого висновок суду про те, що настання строку остаточного розрахунку за кредитом та стягнення заборгованості раніше за рішенням суду припиняє правовідносини щодо нарахування процентів за користування кредитом та обовязок по сплаті неустойки у разі порушення умов Договору, але не виключає права кредитора на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум, є помилковим, а позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

У звязку з викладеним з відповідача підлягає стягненню заборгованість з процентів, комісії та пеня, яка визначена позивачем за новий період часу.

Однак, з визначеним позивачем розміром пені погодитись не можна.

При вирішенні питання про стягнення пені слід також врахувати наступне.

Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача а джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора.

Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 р. № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Враховуючи, що розмір нарахованої Банком на підставі умов кредитно-заставного договору пені значно перевищує розмір несплаченої заборгованості за кредитом (як стягнутої за рішення суду від 07 грудня 2012 р. в сумі 39 343 грн. 98 коп., так і тієї, про стягнення якої просить позивач в даному позові - , процентами за його користування та комісією та, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, колегія вважає за можливе зменшити розмір нарахованої позивачем неустойки до 15 000 грн.

З урахуванням викладеного рішення суду необхідно скасувати в силу п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, ухваливши нове про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача 205 грн. 96 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 19 грн. 96 коп. заборгованості з комісії та 15 000 грн. пені, а всього 15 225 грн. 92 коп. заборгованості та відповідно до положень ст. 88 ЦПК України повернути позивачу судовий збір відповідно до частки задоволених вимог 152 грн. 25 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 серпня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 15 225 (п'ятнадцять тисяч двісті двадцять пять) грн. 92 коп. заборгованості за кредитно-заставним договором № NKVZAK13350041, укладеним 20 лютого 2008 р. між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3, яка складається з 205 грн. 96 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 19 грн. 96 коп. заборгованості з комісії та 15 000 грн. пені.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 152 (сто пятдесят дві) грн. 25 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: