Провадження № 2/638/5611/15
01.12.2015 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого: судді Шишкіна О.В.
за участі секретаря Голуб Ю.О.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до відповідача, у якому просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини.
Свою заяву позивач вмотивовує тим, що 14.03.2014 року Дзержинським відділом РАЦС ХМУЮ шлюб між сторонами, за рішенням суду було розірвано. Сторони мають спільну дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Яу вказано у позовній заяві, після розірвання шлюбу відповідач припинив надання матеріальної допомоги на сімю та утримання дитини, яка потребує постійного профілактичного медичного огляду у звязку із тим, що вона була прооперована з приводу нирок.
У судове засідання сторони не зявились, позивачем подано заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не зявився, про причини його неявки суд не повідомлений.
За таких обставин, суд розглядає справу в заочному порядку.
Відповідно до вимог статей 180, 182, 183, 184, 191 СК України, батьки зобов'язанні утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки і сина, інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.
Пунктом 17 даної Постанови, встановлено, що максимальний розмір відрахувань на сплату аліментів не може перевищувати 50 відсотків доходів платника, таке повністю кореспондується з частиною 4 статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження».
В той же час розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» визначений чіткий перелік доходів платника, які враховуються при визначенні розміру аліментів, зокрема враховується основна заробітна плата за посадовим окладом.
Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно ст.10 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав суду належні та допустимі докази, довів суду їх переконливість, а також довів обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог. Відповідачем доводів позивача не спростовано.
Вiдповiдно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуєтъся на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослiдженнi наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність i взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, зокрема те, що відповідач не виконує покладеного на нього законом обов'язку щодо утримання неповнолітньої дитини, а також враховуючи передбачені законом обставини, суд вважає правильним позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення позивача до суду, 14.08.2015 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 13.05.2029 року.
У відповідності до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Також згідно частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
На підставі викладеного та керуючись Постановою №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», статтями 10, 11, 60, 88, 174, 213-215, 224-226, 367 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі статей 76, 180, 182, 184, 191, 199 Сімейного кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія МН659812, виданий Дзержинським МВМ ГУМВС України у Харківській області 25.03.2004 року, місце реєстрації АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1) аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення позивача до суду, 14.08.2015 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 13.05.2029 року.
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія МН659812, виданий Дзержинським МВМ ГУМВС України у Харківській області 25.03.2004 року, місце реєстрації АДРЕСА_1) в дохід держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається суду апеляційної інстанції через Дзержинський районний суд м. Харкова.
Заочне рішення може бути переглянуто за заявою відповідача, оформленою у відповідності до вимог ст.299 ЦПК України, яка подається ним у 10-денний строк з моменту отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: суддя Шишкін О.В.