АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1596/15 Доповідач - Гурзель І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Гурзеля І.В.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

За участю секретаря - Панькевич Т.І.

та сторін - представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що з його вини 04 вересня 2014 року трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ЗАЗ-1 VAN», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, під його керуванням, та транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Sport», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, яким відповідач володів та користувався відповідно до умов договору фінансового лізингу, укладеного з ПАТ КБ «Приват Банк», що спричинило пошкодження транспортних засобів. Вказав, що 28 вересня 2014 року, він передав відповідачу 10 000 гривень на відшкодування витрат, пов'язаних з проведенням відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», що підтверджується письмовою розпискою. При цьому стверджує, що ці кошти були передані під впливом погроз та залякування з боку відповідача. Позивач вважає, що кошти в розмірі 10 000 гривень ОСОБА_2 набув безпідставно, оскільки на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди він перебував у трудових відносинах із ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» та виконував свої трудові обов'язки, а тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає відшкодуванню зазначеним товариством. З цих підстав ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача кошти в зазначених розмірах.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення 10 000 гривень як таких, що набуті без достатньої правової підстави, 305 гривень 75 копійок трьох відсотків річних від простроченої суми та 4970 гривень інфляційного збільшення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Заслухавши сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав. Так, судом першої інстанції встановлено, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2014 року у справі № 607/15183/15-п ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Як слідує з зазначеної постанови, ОСОБА_3 04 вересня 2014 року о 20 годині 50 хвилин на території «АТП 16127» по вулиці Галицькій, 28 в місті Тернополі, керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ-1 VAN», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, в порушення вимог п.п. 1.4., 1.5, 12.1 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого допустив наїзд на припаркований ОСОБА_2 транспортний засіб «Mitsubishi Pajero Sport», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, належний ПАТ КБ «Приват Банк». Унаслідок цього обидва транспорті засоби отримали механічні пошкодження.

Крім того, 28 квітня 2014 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 10000 гривень на підставі письмової розписки. Як слідує з зазначеної розписки, грошові кошти у вказаному розмірі ОСОБА_2 отримав на відшкодування ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04 вересня 2014 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2015 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 15 вересня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Як вбачається із зазначеного рішення у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_3 вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час виконання своїх трудових обов'язків водія автобуса у ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127», а тому він є неналежним відповідачем, оскільки в силу вимог ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 15 вересня 2015 року слідує, що судом установлено, що відповідач ОСОБА_3 добровільно відшкодував 10000 гривень на ремонт автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport».

На даний час у провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» про відшкодування матеріальної шкоди, що підтверджується копією ухвали про відкриття провадження у справі від 02 жовтня 2015 року.

З копії позовної заяви слідує, що предметом позову у вказаній вище справі є стягнення з ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» 14604,41 гривень, оскільки загальний розмір збитку становить 108113.60 гривень, з яких 84809,19 гривень виплачено страховою компанією та 10 000 гривень добровільно відшкодовані ОСОБА_3

Будь-яких інших доказів на обґрунтування своїх вимог чи заперечень сторони не надавали.

Доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 набув від нього кошти без достатньої правової підстави, а тому у відповідності до ст. 1212 ЦК України повинен їх відшкодувати , є не вірними..

Так, ОСОБА_3 не заперечує свою вину у вчиненні ДТП та спричиненні ОСОБА_2 матеріальних збитків. У відповідності до загальної норми передбаченої ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки, ОСОБА_3 під час вчинення ДТП діяв як працівник ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127», а власником джерела підвищеної небезпеки був ОСОБА_4 то відшкодування шкоди регулюється спеціальними нормами ст.ст. 1172, 1187 ЦК України, де відповідальність за шкоду покладається на працедавця, та власника джерела підвищеної небезпеки.

Однак, в силу ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Вищенаведені норми права, в їх сукупності свідчать про те, що законодавством передбачено матеріальну відповідальність ОСОБА_3 за спричинення шкоди своїми неправомірними діями, якщо не безпосередньо потерпілому то в формі регресу зі сторони роботодавця чи власника джерела підвищеної небезпеки, а тому його добровільне відшкодування збитків не можна вважати передачею коштів без достатньої правової підстави, а слід розцінювати як дії, направлені на зменшення спричинених ним збитків, а отже дії ОСОБА_2 вчинені в межах правових норм.

Згідно з ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначалося, ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 15 вересня 2015 року встановлено, що відповідач ОСОБА_3 добровільно відшкодував 10 000 гривень на ремонт автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport». Будь-яких доказів про те, що передача цих коштів відбулася під впливом погроз та залякування ОСОБА_3 з боку ОСОБА_2, як це зазначено в позовній заяві, позивачем не надано.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, підстав для скасування або зміни рішення суду колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін .

Ухвала апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів, шляхом подачі скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області І.В. Гурзель