Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Оніпко О.В., Шеремет А.М.,

секретаря судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Кредобанк» в особі Рівненської філії публічного акціонерного товариства "Кредобанк" про захист прав споживача фінансових послуг та розірвання кредитного договору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2015 року позов ОСОБА_1 до ПАТ "Кредобанк" в особі Рівненської філії ПАТ "Кредобанк" про захист прав споживача фінансових послуг та розірвання кредитного договору задоволено.

Розірвано кредитний договір № 189-08 від 17 квітня 2008 року, укладений між банком ВАТ "КредоБанк" та позичальником ОСОБА_1.

Розірвано договір іпотеки № 189-08/1 від 17 квітня 2008 року, укладений між іпотекодержателем ВАТ "КредоБанк" та іпотекодавцем ОСОБА_1.

Розірвано договір поруки № 189-08/2 від 17 квітня 2008 року, укладений між кредитором ОСОБА_2", боржником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_3.

Розірвано договір поруки № 189-08/3 від 17 квітня 2008 року, укладений між кредитором ВАТ "КредоБанк", боржником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_4.

Розірвано договір поруки № 189-08/4 від 17 квітня 2008 року, укладений між кредитором ВАТ "КредоБанк", боржником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_5.

_____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/2306/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_6

Доповідач : Демянчук С.В.

Стягнуто з ВАТ "Кредобанк" на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн..

В поданій апеляційній скарзі ПАТ "Кредобанк" вказує, що рішення суду першої інстанції від 27 серпня 2015 року є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Вважає, що задовольняючи позовні вимоги позичальника, суд першої інстанції помилково вважав доведеним наявність всіх чотирьох умов передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Зазначає, згідно частини 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р., саме по собі зростання чи коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Позивач не довів, що зміна умов договору викликана наявністю ідеальної сукупності всіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, що є обов'язковою умовою для вирішення питання про зміну умов договору.

Враховуючи викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В поданих на апеляційну скаргу запереченнях представник ОСОБА_1 вказала на безпідставність доводів апеляційної скарги та на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник банку підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнала та просила її задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 17 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір № 189-08, за умовами якого банк надав позивачу кредит у розмірі 37000 доларів США з процентною ставкою згідно міжнародного розрахунку ставок за процедурою «LIBOR».

В якості забезпечення виконання зобов'язань позивача по кредитному договору між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 були укладені договори поруки від 17 квітня 2008 року, за умовами яких останні поручилися перед Банком за виконання ОСОБА_1 зобов'язань по кредитному договору.

17 квітня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» як іпотекодержателем та ОСОБА_3, ОСОБА_5 і позивачем як іпотекодавцями було укладено іпотечний договір, за умовами якого останні в якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязань по кредитному договору № 189-08 від 17 квітня 2008 року передали в іпотеку відповідачу двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Станом на день звернення до суду по кредитному договору з 17 квітня 2008 року по 28 квітня 2014 року позивачем сплачено 40446 доларів США, в тому числі 24376,84 доларів США тіла кредиту, 16069,94 доларів США проценти за користування ним.

Постановляючи рішення про розірвання кредитного договору, суд першої інстанції вважав доведеним наявність одночасно чотирьох умов, перелічених у ч. 2 ст. 652 ЦК України, що є підставою для розірвання оспорюваного кредитного договору.

Такий висновок місцевого суду не відповідає нормам матеріального права та зібраним доказам у справі.

Відповідно до змісту ст. 652 ЦК України розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за наявності всіх чотирьох обов'язкових умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після її виникнення при всій турботливості і обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, однією з обов'язкових умов для розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин є умова, за якою в момент укладення договору сторони повинні були виходити з того, що така зміна обставин не настане.

Згідно із ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України.

Частиною 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993року № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» визначено, що валютні курси встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

За змістом Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003р. № 496 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 листопада 2003 року за № 1094/8415, а також додатку № 1 до нього, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема: долару США, євро та швейцарського франку, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не гарантується.

Таким чином, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Крім того, валюту кредиту було визначено позичальником на власний розсуд.

Суд першої інстанції на ці положення чинного законодавства уваги не звернув та прийшов до неправильного висновку про наявність одночасно чотирьох умов в сукупності, необхідних для розірвання кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися укладаючи кредитний договір. Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, одна з обов'язкових умов для розірвання кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин відсутня, тому в позові ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору слід відмовити.

Наявність таких чотирьох умов одночасно ОСОБА_1 не довів.

Оскільки відсутні правові підстави для розірвання кредитного договору, тому не підлягають до задоволення і вимоги про розірвання договору іпотеки № 189-08/1 від 17 квітня 2008 року, укладеного між іпотекодержателем ВАТ "КредоБанк" та іпотекодавцем ОСОБА_1; розірвання договору поруки № 189-08/2 від 17 квітня 2008 року, укладеного між кредитором ОСОБА_2", боржником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_3; розірвання договору поруки № 189-08/3 від 17 квітня 2008 року, укладеного між кредитором ВАТ "КредоБанк", боржником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_4Ю; розірвання договору поруки № 189-08/4 від 17 квітня 2008 року, укладеного між кредитором ВАТ "КредоБанк", боржником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_5

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, належних, достатніх доказів в підтвердження заявлених вимог та на спростування висновків суду апеляційної інстанції позивачем не надано.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору про відкриття кредитної лінії задоволенню не підлягають, тому судова колегія вважає за необхідне скасувати рішення й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.652 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Кредобанк» в особі Рівненської філії публічного акціонерного товариства "Кредобанк" про захист прав споживача фінансових послуг та розірвання кредитного договору відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : О.В. Оніпко

ОСОБА_7