Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Середи І.В.,

при секретарі Дідик М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про виселення, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа: комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Пересипський», про визнання права користування квартирою та зобовязання вчинити дії -

ВСТАНОВИВ:

Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради (далі - адміністрація) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила виселити її з незаконно зайнятого нею житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог позивач вказував на те, що особовий рахунок на вказану квартиру відкрито на імя ОСОБА_2, яка померла 11.11.2008 року, в квартирі ніхто не зареєстрований, однак продовжує без законних підстав мешкати ОСОБА_1.

В свою чергу відповідач звернулася з зустрічним позовом до адміністрації, третя особа КП «ЖКС «Пересипський», про визнання за нею права користування житловим приміщенням квартири №66, зобовязання укласти договір найму та відкрити особовий рахунок. Зустрічні вимоги мотивовані тим, що після смерті матері позивач вирішила скористатися своїми правами та як член сімї звернулася до адміністрації з проханням укласти договір найму на своє імя однак отримала відмову. При цьому позивач також вказувала на те, що вона починаючи з 1968 року по 1995 рік постійно проживала в квартирі. В 1995 році вона знялася з реєстраційного обліку в м.Южний, а з 2006 року знову стала проживати в квартирі з матірю однією сімєю та вела з нею спільне господарство, але не була зареєстрована. Після смерті матері та брата вона як добропорядний квартиронаймач виконує усі передбачені договором найму обовязки щодо квартирної плати.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позов та просив відмовити в задоволенні зустрічного позову вказуючи на відсутність підстав для проживання в квартирі відповідача. Крім того, зазначив, що Суворовським районним судом м.Одеси було раніше вже прийнято рішення про виселення сина та невістки відповідача.

Відповідач заперечуючи проти первісного позову просила задовольнити зустрічний позов вказуючи на те, що спірна квартира виділялася і для її проживання, на час видання ордеру вона була неповнолітньою. З появою дітей їх сімя збільшилася, вже проживало 7 осіб. В 1995 році вона була знята з реєстрації в квартирі переїхала проживати в м.Южний, де від своєї роботи отримала квартиру, а згодом її приватизувала. Квартирою вона розпорядилася на користь старшого сина, оскільки в нього сімя. Молодшому сину повинна була бути залишена квартира в м.Одесі, оскільки ОСОБА_2 матір відповідача,не могла себе самостійно доглядати, син став проживати разом з бабусею, давав гроші сплачував комунальні послуги. Під час знаходження брата ОСОБА_3 в СІЗО ним було видано довіреність на оформлення приватизації квартири, однак у звязку з відсутністю в нього паспорта громадянина України та необхідністю лікування виявленого захворювання вони не встигли оформити право власності. Враховуючи те, що квартиру отримувала матір позивачки на трьох осіб, тому відповідач вважає, що квартира повинна бути залишена у її користуванні.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі ордеру № 230 серії ЛР від 05.03.1968р. ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_1, та сином ОСОБА_3, отримала право на зайняття жилого приміщення однокімнатної квартири АДРЕСА_2 (колишня Дніпровська), в м. Одесі.

З наданих свідоцтв про смерть вбачається, що ОСОБА_2 померла 11.11.2008р., а її син ОСОБА_3 помер 01.08.2010 р.

Із змісту представленої заяви ОСОБА_4 видно, що він складав заяву на імя голови адміністрації про відкриття на нього особового рахунку та про реєстрацію сестри ОСОБА_1 в квартирі.

Однак, як було зясовано, дана заява не була подана для розгляду та не було подано звернення щодо приватизації квартири.

Судом також зясовано, що 01.02. 2012 р. Суворовським районним судом міста ОСОБА_4 було прийнято рішення про виселення ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення.

09.10.2014 р. Суворовський районний суд м. Одеси відмовив в позові ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права користування житловим приміщенням, зобовязання укладення договору найму житлового приміщення, а зустрічний позов Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про їх виселення з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого жилого приміщення задовольнив.

Згідно наданої довідки №738 від 26.02.2015 р. в спірній квартирі ніхто не зареєстрований.

Відповідно до ч. 3 ст.116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вимогами ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1 ст.58,59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З паспорта відповідача видно, що 18.04.2014 року її знято з реєстрації місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Члена сімї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Нормами ч.2 ст.65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як було судом зясовано, за життя матері та брата, відповідач не була зареєстрована в квартирі як член сімї, тому в силу вказаної норми такого статусу вона не набула.

Встановлені обставини вказують на те, що відповідач в 1995 році за власним бажанням виїхала зі спірної квартири, змінила місце проживання та скористалася вже своїм правом на житло, отримавши квартиру в м.Южний, крім того, вона використала право на приватизацію житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_5.

Отже, приймаючи до уваги вказане суд приходить до висновку, що законних підстав для проживання в спірній квартирі у відповідачки не має, тому зустрічний позов не підлягає задоволенню, а відповідач ОСОБА_1 підлягає виселенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слідує стягнути понесені судові витрати в розмірі 243,60 гривень.

Керуючись ст.ст.10,11,58,59,64,212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 з житлового приміщення за адресою:АДРЕСА_6.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради судовий збір у розмірі 243,60 грн..

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа: комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Пересипський», про визнання права користування квартирою та зобовязання вчинити дії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, а для третьої особи з дня отримання копії.

Суддя: