Справа №: 398/3632/15-ц
"06" жовтня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд
Кіровоградської області в складі: головуючого - судді Ковальової О.Б.
при секретарі Дудченко О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2
до ДТ «Трест «Олександріярозрізобуд»
про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
позивач звернулася до суду з позовом, де просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 03.11.2014 року по теперішній час, виходячи з розміру середньої зарплати в сумі 5 617,70 грн. за місяць, що за 8 місяців становить 44 941,60 грн.
Позов мотивує тим, що з 02 лютого 2010 року працювала на підприємстві відповідача на посаді головного бухгалтера.
Наказом № 62-к від 03.11.2014 року була звільнена у звязку з ліквідацією підприємства (п.1 ст.40 КЗпП).
Але при звільненні з роботи їй не виплатили заборгованість по зарплаті в загальній сумі 48 476,63 грн., що підтверджується довідкою від 17.07.2015 року.
Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини підприємства належних працівнику сум в день звільнення, підприємство повинно сплатити їй середній заробіток за час затримки.
Сторони про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, де вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач повторно не явився на розгляд справи. Про причини неявки суд не повідомив. Заяви про відкладення розгляду справи не подавав. Суд, ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224- 226 ЦПК України на підставі наявних матеріалів справи , у відсутність сторін.
Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судом встановлено наступне.
ОСОБА_2 з 02 лютого 2010 року працювала на підприємстві відповідача, наказом № 62-к від 03.11.2014 року була звільнена у звязку з ліквідацією підприємства (п.1 ст.40 КЗпП).
Відповідно до ч.1 ст.115, 116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, який не перевищує 16 календарних днів, при звільненні працівника підприємство повинно провести з ним розрахунок в день його звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
При звільнені з нею не проведено розрахунок. За період її роботи відповідач заборгував їй зарплату в сумі 48 476,63 грн., що підтверджується довідкою виданою відповідачем 17.07.2015 року (а.с.6). Даних про те, що на момент розгляду справи позивачеві виплачена заборгована заробітна плата, до суду не надано. Позовних вимог щодо стягнення заборгованості по зарплаті, позивач не заявляла.
Згідно із ч. 1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.
Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
При вирішенні даного спору, суд приймає до уваги те, що згідно довідки відповідача від 17.07.2015 року, відповідач сам визнав, що має перед позивачем заборгованість по зарплаті.
В п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України . У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.
Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст., ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
В постанові №6-77 цс 11 від 26 грудня 2011 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що перебіг передбаченого ст.233 КЗпП України тримісячного строку на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні починається не з дня набрання чинності рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі, а з наступного дня після проведення фактичного розрахунку незалежно від тривалості затримки розрахунку.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає задоволенню за період з 04.11.2014 року по день ухвалення рішення судом, тобто по 06.10. 2015 року.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).
З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.
Згідно довідки наданої позивачкою, в вересні 2014 року її зарплата складала 4064,50грн., в серпні 2014 року 4064,50 грн., ці суми сторонами не оспорюються, а тому середньомісячна заробітна плата позивачки складає 4064,50 грн. Загальна кількість робочих днів в вересні та серпні 2014 року становить 42 дні, а тому середньоденна заробітна плата позивача становить 193 грн. 52 коп. (Розрахунок: 8129,00 грн.: 42 дні).
Звільнення позивачки відбулося 03 листопада 2014 року.
За період з 04.11.2014 року по 06.10.2015 року кількість робочих днів згідно з щорічним розрахунком норм тривалості робочого часу становить 252 дні ( в 2014 році: листопад 19 дн., грудень 23 дн., в 2015 році: січень 19 дн., лютий - 21 дн., березень 21 день, квітень 21 день, травень 18 днів, червень - 20 днів, липень 23 дні, серпень - 20 днів, вересень 22 дні, жовтень 21 день, листопад - 4 дні ).
Оскільки позивач при подачі позову звільнена від сплати судового збору ( її вимоги виникли з трудових відносин), судові витрати необхідно віднести на рахунок відповідача, а тому відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 487,67 грн.
Керуючись ст., ст. 10, 11, 60, 88, 212 - 215, 218, 224 226, 228 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Стягнути з ДП «Трест «Олександріярозрізобуд» в дохід держави судовий збір в сумі 1218 грн.00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя: /ОСОБА_1/