Справа № 2/325/927/2015
УХВАЛА

Іменем України

про відмову у відкритті провадження

10 грудня 2015 року смт. Приазовське

Суддя Приазовського районного суду Запорізької області Діденко Є.В., при вирішенні питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Приазовського районного управління юстиції про зняття арешту на майно,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, власником ? частки якої є ОСОБА_1

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником ? частки квартири АДРЕСА_1. 23.11.2015 року уповноваженим представником позивача було отримано витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно, і тоді стало відомо, що постановою про арешт серія і номер 10991/44, виданої відділом державної виконавчої служби Приазовського районного управління юстиції 10.12.2004 року накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Листом ВДВС Приазовського РУЮ № 5595/04 підтверджено, що виконавчі провадження за той час знищені, а тому неможливо зясувати підстави накладення арешту. Позивачу невідомі причини накладення арешту на її майно. Позивач вказує, що відповідачем були порушені вимоги ст. 50 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», а саме не вирішено питання про зняття арешту з майна після завершення виконавчого провадження. Оскільки право власності позивача на ? частину квартири підтверджено документально, просить зняти арешт.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 122 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Перевіривши позовну заяву і додані до неї документи, суддя вважає, що у відкритті провадження слід відмовити виходячи з наступного.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодозахисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин , а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як вбачається з позову, підставою для звернення до суду є неправомірні дії субєкту владних повноважень - органу державної виконавчої служби, які на переконання позивача полягають в не знятті арешту з майна після завершення виконавчого провадження. При цьому, позивач зазначає, що спору про право власності на майно немає, і йому взагалі невідомі підстави накладення такого арешту.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Порядок оскарження учасниками виконавчого провадження рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби в порядку виконання, зокрема, судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства, врегульовано розділом VII ЦПК України.

Як розяснено в п. 19 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року, скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами ЦПК, підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим судом, що видав виконавчий документ. Інші учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду у порядку, передбаченому законом.

Суддя звертає увагу, що в розумінні статей 15, 114 ЦПК України, ст. 60 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» в порядку цивільного судочинства суд розглядає спори про звільнення майна з під арешту (зняття арешту), але в тому випадку коли це повязано зі спором про право на це майно. При цьому, як зазначено в пункті 4 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 року № 6, відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно.

В пункті 17 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України 13.12.2010 № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» розяснено, що судам при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах статті 181 КАС України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно.

Отже, суддя приходить до переконання, що в даному випадку між позивачем та органом державної виконавчої служби як субєктом владних повноважень склались публічно-правові відносини, які, як зазначає позивач, полягають в порушенні відповідачем ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» в частині неправомірного не зняття арешту з майна при завершенні виконавчого провадження.

Таким чином, оскільки в даному випадку відсутні відомості про те, на користь якої особи і на виконання якого виконавчого документа державною виконавчою службою накладався арешт на майно, а також беручи до уваги відсутність спору про право власності на майно, то це виключає будь-який інший порядок оскарження правомірності накладення арешту, а ні ж передбачений Кодексом адміністративного судочинства України.

У звязку з цим, позивач має звернутися із зазначеним позовом до відповідного адміністративного суду.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 122, 209, 210, 213 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Приазовського районного управління юстиції про зняття арешту на майно.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд Запорізької області протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Є.В. Діденко