Справа № 308/1914/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія судді палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Дроботі В.В.

суддів: Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі: Рогач О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_2 до 1000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Також позивачка просила стягнути додаткові витрати на утримання сина.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено частково, стягнуто додаткові витрати на дитину одноразово шляхом покриття фактично понесених витрат повязаних за його лікування в розмірі 358,00 грн. та витрат пов'язаних з розвитком здібностей дитини в розмірі 237,50 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. Стягнуто судовий збір на користь держави.

Не погодившись з рішенням суду позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати частково, ухваливши нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28 листопада 2008 р. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 були стягнуті аліменти в розмірі 350 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд виходив з того, що позивачка не надала належних доказів спроможності відповідача сплачувати аліменти у розмірі від 500 грн. до 1500 грн. щомісячно. Окрім того, суд врахував, що позивачка є керівником двох підприємств та отримує в них певний дохід.

Звернувшись у лютому 2015 року з даним позовом позивачка зазначила, що змінилось її матеріальне становище: обидва підприємства, керівником яких вона була, припинили свою діяльність, у звязку з чим вона втратила роботу і знаходиться на обліку в Ужгородському міському центрі Державного центру зайнятості.

Необхідність стягнення додаткових витрат позивачка мотивувала фактично понесенними витратами на навчання та розвиток здібностей сина.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Аналогічне роз'яснення міститься у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них і в інших випадках передбачених цим Кодексом.

Відмовивши у вимогах про збільшення розміру аліментів суд першої інстанції обґрунтованно виходив з того, що позивачка всупереч положень ст.60 ЦПК України та ст.192 СК України не довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог.

Окрім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст.ст.295,303 та 309 ЦПК України встановив нові обставини, які стверджуються дослідженою колегією трудовою книжкою позивачки, довідками з місця її роботи та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З березня 2015 року позивачка працює в державному підприємстві «Національні інформаційні системи», одержує регулярний дохід , який за липень жовтень 2015 року склав 12 646,37 грн.

31 грудня 2015 року вона набула право власності на квартиру в м.Ужгороді, вул.Осипенка,28/1 площею 70,2 кв.м.

Отже, її матеріальний стан у порівнянні з 2008 роком не погіршився.

Враховуючи наведене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність вимог ОСОБА_1 у цій частині.

Щодо стягнення з відповідача ? вартості путівки за перебування дитини в літньому таборі колегія суддів констатує наступне.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

З наданих апелянткою документів видно що нею дійсно понесені витрати на оплату санітарно-курортного оздоровлення дитини в ДЦ«Молода Гвардія», куди дитина була направлена за рекомендацією медичної комісії (а.с.136).

Враховуючи зазначене та вимоги ст.185 СК колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні стягнення ? вартості путівки в ДЦ «Молода Гвардія» з відповідача.

Викладене вище в силу вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 червня 2015 р. змінити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5 додаткові витрати на дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразово шляхом покриття фактично понесених витрат на оплату путівки в ДЦ «Молода Гвардія» у розмірі 668,99 грн. (шістсот шістдесят вісім гривень 99коп.).

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :