№ 642/9337/14-ц
№ 4-с/642/6/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року м.Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Клименко О.І.,

за участі секретаря судового засідання Шаповал Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку судового контролю за виконанням судових рішень розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії (рішення) державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в Харківській області ОСОБА_2, зацікавлена особа ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ :

Скаржник звернувся до суду із скаргою в якій просить визнати незаконними та скасувати постанову № 40487727 від 04.08.2014 року старшого державного виконавця Ізотова П.П. та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.10.2014 року . Посилаючись на те, що про існування виконавчого провадження йому стало відомо лише після того як на адресу організації, де він працює надійшла постанова про відрахування суми стягнення з його заробітної плати, до цього він жодних документів з виконавчої служби не отримував. Також зазначив, що постанова № 40487727 від 04.08.2014 року на його думку є незаконною та такою що підлягаю скасуванню, у звязку з тим, що вона не відповідає Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом міністерства юстиції України № 512/5 від02.04.2012 року. Незаконність постанови про накладення арешту та підстави її скасування, мотивував тим, що державним виконавцем з порушенням вимог закону накладено арешт на все його майно, при цьому державним виконавцем не проведені дії щодо встановлення майна боржника.

В судове засідання представник скаржника з»явився. Скаргу підтримав в повному обсязі. Пояснення надав аналогічно обставинам викладеним в позові.

Суб'єкт оскарження старший державний виконавець Жовтневого ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2 в судове засідання з»явився, проти задоволення скарги заперечував. Обґрунтовуючи тим, що постанова № 40487727 від 04.08.2014 року та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.10.2014 року винесені ним з додержанням вимог ЗУ « Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом міністерства юстиції України № 512/5 від02.04.2012 року. Зазначив, що божником ОСОБА_1 в загалі не виконане рішення суду від 21.11.2012 року, у звязку з чим ним і було винесено постанову про арешт майна боржника для реального виконання рішення.

Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що на підставі рішення суду від 21.11.2012 року солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 25206 грн. матеріальної шкоди, 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, та судових витрат на правову допомогу у розмірі 1616 грн., та за сплату судового збору - 302 грн..

На підставі даного рішення було видано виконавчий лист, який був надісланий до відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції у Харківські області. Однак, після отримання відомостей про отримання доходів боржником ОСОБА_1, ОСОБА_5 звернулася із заявою до виконавчої служби з проханням направити виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 за місцем роботи боржника, а саме до ТОВ виробнича фірма "Полімер".

Після чого, виконавчий лист було передано на виконання до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в Харківській області.

Таким чином, встановлено, що на виконанні у державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в Харківській області ОСОБА_2 знаходиться виконавчий лист про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 25206 грн. матеріальної шкоди, 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, та судових витрат на правову допомогу у розмірі 1616 грн., та за сплату судового збору - 302 грн.

Відповідно до ст.17 ЗУ "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Маючи відомості про доходи боржника, а саме у ТОВ виробнича фірма "Полімер", державним виконавцем винесена постанова, у якій пропоновано з усіх видів заробітку, що належать боржнику (ОСОБА_1М.), після відрахування податків проводити утримання в розмірі 20 % до погашення боргу. Дана постанова була винесена державним виконавцем після отримання 25.04.2013 року заяви від стягувача ОСОБА_3 до Жовтневого ВДВС ХМУЮ про направлення виконавчого документу за місцем роботи боржника ОСОБА_1 без перевірки майнового стану.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом міністерства юстиції України № 512/5 від02.04.2012 року, а саме у п. 7.3. зазначено, що про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів. Копія зазначеної постанови залишається у виконавчому провадженні на контролі.

Відповідно до п .7.3.1. вказаної постанови , постанова повинна містити:а) повне найменування та місцезнаходження підприємства, установи, організації, прізвище, імя та по батькові фізичної особи чи фізичної особи - підприємця, до якої направляється постанова, та її місце проживання; б) порядок стягнення суми боргу; в) розмір відрахувань; г) реквізити рахунку, на який необхідно перераховувати утримані кошти, або адресата у разі перерахування коштів поштовим переказом; ґ) вимогу щодо направлення звітів про здійснені відрахування та виплати із зазначенням періодичності подання звітів та адреси, на яку необхідно направляти звіти. Згідно з п. 7.3.2. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

В судовому засіданні представник скаржника посилався на те, що дана постанова не має назви, в ній відсутня назва виконавчого документу, однак до даних посилань суд ставиться критично, так як вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні .

Як вбачається з постанови державного виконавця № 40487727 від 04.08.2014 року вона в повному обсязі відповідає вимогам передбаченим зазначеною інструкцією.

Судом також не приймаються посилання представника скаржника в тій частині, що стягувачем не було подано заяву про стягнення грошових коштів з заробітної плати, тож у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення зазначеної постанови, оскільки вони спростовуються матеріалами виконавчого провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова державного виконавця № 40487727 від 04.08.2014 року є законною, так як винесена з дотриманням вимог зазначеної інструкції і посилання скаржника на її незаконність в даній частині є безпідставними.

Крім того, постановою від 16.10.2014 року державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 в межах суми боргу.

Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією і проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

З даної постанови про арешт майна боржника від 16.10.2014 року вбачається, що державним виконавцем накладено арешт лише в межах суми боргу боржника.

При цьому, судом не можуть бути прийняті до уваги посилання представника скаржника про те, що перед винесенням постанови про накладення арешту на все майно, державному виконавцю необхідно було вчинити дії щодо відшукання такого майна, оскільки державному виконавцю надано право на вчинення тих чи інших дій для виконання рішення суду і саме один із них обрано.

Відповідно до ч.3 ст.387 ЦПК України якщо оскаржувані дії були вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державним виконавцем, права і свободи скаржника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що державний виконавець діяв в межах повноважень державного виконавця, його дії були направлені на своєчасне, повне і неупереджене виконання судового рішення. Та, зважаючи, що скаржником всупереч ст.60 ЦПК України не представлено суду доказів та не доведено наявності неправомірних дій державного виконавця по виконанню рішення суду та порушення у зв'язку з цим прав боржника, то суд приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.383, 386, 387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (рішення) державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в Харківській області ОСОБА_2, зацікавлена особа ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування постанови № 40487727 від 04.08.2014 року старшого державного виконавця Ізотова П.П. та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.10.2014 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її проголошення в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги. Особи, які не були присутні під час проголошення ухвали мають право оскаржити ухвалу протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя - О.І.Клименко