Справа № 158/1966/15-ц
Провадження № 2/0158/808/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Корецької

при секретарі Процик Л.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6, про визнання договору позики недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6, про визнання договору позики недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.12.2013 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки в с. Муравище по вул. Робітнича, 3 Ківерцівського району Волинської області, які посвідчені приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 Між сторонами було узгоджено вартість нерухомого майна, яка складає 16 500 доларів США. На момент укладення договору його батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_7 відповідачу ОСОБА_5 вже було сплачено 8 000 доларів США. Разом з тим, після укладення договорів купівлі-продажу між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за умовами якого він отримав кошти в сумі 16500 доларів США. В березні 2015 року він повністю розрахувався з ОСОБА_5 за придбане майно, однак остання не повернула йому оригінал договору позики. Згодом ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за договором позики, і рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області даний позов було задоволено.

Вбачаючи у діях ОСОБА_5 шахрайські дії, він звернувся у правоохоронні органи із заявою і по даному факту було відкрите кримінальне провадження та 24.07.2015 року внесено відомості до ЄРДР.

Вважає, що відповідач неправомірно бажає заволодіти його коштами, оскільки обумовлена сума в розмірі 16500 доларів США, була їй сплачена повністю і при укладенні договору позики передача коштів не здійснювалася, тому просить визнати недійсним даний договір та стягнути з відповідача в його користь понесені по справі судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_4 подав до суду заперечення на позов, в якому вказує на те, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.07.2015 року присуджено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 27.12.2013 року в сумі 287 837, 00 грн. та судовий збір в сумі 2878, 37 грн. Даним судовим рішенням було встановлено факт отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 135 300 грн. з кінцевим терміном повернення до 01.07.2014 року. Разом з тим, рішення суду не було оскаржене та набрало законної сили. Тому просить відмовити у задоволенні заявленого позову повністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2, ОСОБА_3, кожен зокрема, позов підтримали та просили задовольнити заявлені вимоги.

Представник позивача ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлений позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини викладені у запереченні.

Третя особа приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у її відсутності, щодо вирішення заявленого позову поклалася на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 27.12.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено два окремі договори купівлю-продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0, 25 га в с. Муравище по вул. Робітнича, 3 Ківерцівського району Волинської області, які посвідчено приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 /а.с. 11-17/.

Також, 27.12.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_5, як позикодавець передала, а ОСОБА_1, як позичальник отримав грошові кошти в сумі 135 300 грн., що становить 16 500 доларів США, під 3 % річних від простроченої суми з кінцевим строком повернення до 01.07.2014 року /а.с. 10/.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В силу ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно п. 1 договору позики, передача грошей здійснена до підписання сторонами договору позики.

Належність підпису у договорі позики ОСОБА_1 останнім не оспорюється.

Таким чином, факт підписання ОСОБА_1 договору позики свідчить про отримання обумовленої у договорі суми та погодження з умовами договору.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В силу ст. 61 ЦПК України, підставами для звільнення від доказування є:

- обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню;

- обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування;

- обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини;

- вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Посилання позивача на те, що він повністю сплатив відповідачу кошти за придбаний будинок та земельну ділянку не підтверджені жодними доказами, не визнаються ОСОБА_5 та дана обставина не встановлена у судовому засіданні.

Крім того, рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.07.2015 року задоволено позов ОСОБА_5 та присуджено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 27.12.2013 року в сумі 287 837, 00 грн. Дане рішення не було оскаржене та набрало законної сили.

Щодо тверджень позивача про заволодіння ОСОБА_5 його коштами у шахрайський спосіб, а також посилання на наявність порушеного кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190 КК України, не є підставою для встановлення вини останньої, оскільки згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Враховуючи те, що оскаржуваний договір позики не суперечить вимогам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; учасники правочину є цивільно-дієздатними; правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; примусу на вчинення правочину чи наявності факту, що одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення судом не встановлено.

Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу, який був укладений 27.12.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, тому у задоволенні заявленого позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 130, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 230, 1046, 1051 ЦК України, ст. 62 Конституції України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ківерцівський районний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька