Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

смт. Короп 04 грудня 2015 року

Коропський районний суд Чернігівської області в складі :

головуючого - судді Грушко О.П.

при секретарі - Хілько Н.В.

з участю позивача, його представника, відповідача, представника третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованої будівлі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про знесення самочинно збудованої будівлі вказуючи на те, що вона проживає в с.Подоляки, Сохачіської сільської ради Коропського району, по вул. Лісова, 5. Поруч з цією садибою, по вул. Лісова, 7, знаходиться садиба, на якій розташований інший належний їй житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Цей будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,25 га., призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Суб»єктом права власності на цю земельну ділянку є територіальна громада Сохачівської сільської ради, а вона є орендарем цієї земельної ділянки. Відповідач, всупереч вимог законодавства, у 2004 році збудував на цій земельній ділянці гараж, хоча земельна ділянка для будівництва гаража йому не відводилась, дозвіл на будівництво не надавався. А тому, позивачка просить суд зобовязати відповідача знести самочинно збудований гараж, який розташований на земельній ділянці за адресою: с.Подоляки, Сохачіської сільської ради Коропського району, по вул. Лісова, 7 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по цьому позову.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позов підтримали і просять його задовольнити по вищевикладеним мотивам. Пояснили, що в будинку в с. Подоляки, вул. Лісова, 7 раніше жила мати позивачки, а сама позивач проживала на території Російської Федерації. Потім повернулася в с. Подоляки і стала жити поруч з колишнім господарством матері по вул. Лісова, 5. З відповідачем склалися неприязні стосунки через його неналежну поведінку, а також через непорозуміння з приводу грошових коштів, які вона, начебто, давала відповідачеві за догляд за господарством матері. Він часто ображає позивачку, веде себе недостойно.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. У сусідньому господарстві по вул. Лісова, 7, проживала мати позивачки. Він з дружиною постійно допомагали їй, доглядали господарство. У 1999 році вона померла і разом з дружиною поховали її і продовжували далі доглядати домоволодіння. Позивачка в цей час жила в Росії і з нею спілкувалися телефоном. У той час позивачка постійно казала, що вважає господарями домоволодіння по вул. Лісова, 7 відповідача і його дружину: так і казала: «То все ваше». У 2004 році вирішив побудувати гараж, але поскільки у своєму дворі місця не вистачило, вирішив будувати у домоволодінні по вул. Лісова, 7. Перед цим, у присутності людей, яких покликав на будівництво, зателефонував у Росію позивачці і запитав у неї дозволу. Вона беззаперечно погодилася, знову додавши, що «домоволодіння ваше». Коли позивачка повернулася в Україну, то жили з нею в злагоді, допомагали по господарству. У 2014 році вона завела курей, спочатку 10, а потім 20. Для їх відгодівлі надавав картоплю, але коли кількість курей збільшилася, відмовився це робити, так як картоплі вже не вистачало для власної родини. Після цього розпочалися конфлікти з позивачкою. Гараж йому не потрібен, він його не використовує. Позов не визнає тому, що не згоден його зносити за власний рахунок, так як зводив гараж з дозволу позивачки. Не заперечує, якщо вона сама його знесе.

В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору сільський голова с. Сохачі ОСОБА_4 з позовом не погодився та пояснив, що власником земельної ділянки в с. Подоляки, вул. Лісова, 7 є Сохачівська сільська рада. Вказана земельна ділянка була передана в оренду позивачеві на початку 2015 року. Раніше у вказаному домоволодінні проживала мати позивачки. Після її смерті, зі згоди позивачки, відповідач побудував на вказаній земельній ділянці так званий гараж чотири стовпи, оббиті і покриті шифером. Якби позивач подав відповідну заяву до сільради, дана земельна ділянка була б передана в оренду йому. Але позивачка зробила це першою і землю надали в оренду їй. Вона людина конфліктна. Вважає, що даний спір виник через мішок картоплі, а не через те, що позивачці заважає гараж.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 показала, що є дружиною відповідача. У 1996 році позивачка поїхала жити в Росію. А її мати залишилася в селі і жила по сусідству в будинку № 7 по вул. Лісовій. Разом з чоловіком доглядали за нею до самої смерті. Позивачка була за це вдячна і запевняла, що не претендує на домоволодіння матері і вважає їх з чоловіком власниками даного майна. Коли вирішили будувати гараж, особисто зателефонувала позивачці в Росію, щоб запитати дозволу. Позивачка беззаперечно дозволила будувати, сказавши, що «воно все одно ваше». Повернулася позивачка з Росії зі слабким здоров»ям. Тому постійно їй допомагали. Але одного разу у них не вистачило картоплі для її курей і з цього часу вона почала шукати приводи для конфліктів.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 показав, що є братом відповідача. У 2004 році останній вирішив побудувати гараж і покликав його на допомогу. Дружина відповідача у їх присутності зателефонувала позивачці в Росію, щоб спитати дозволу, так як у домоволодінні, де збиралися будувати, раніше жила мати позивачки. Чув, як позивачка надала дозвіл, сказавши «воно все ваше».

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 показав, що допомагав відповідачеві будувати гараж і повністю підтвердив показання ОСОБА_6 щодо отримання дозволу у відповідачки.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 показав, що допомагав відповідачеві будувати гараж і повністю підтвердив показання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо отримання дозволу у відповідачки. Також, додав, що земельна ділянка, на якій зводили гараж, була захаращена і заросла бур»янами, а тому перед забудовою прийшлося її розчистити.

Заслухавши пояснення учасників, показання свідків, вивчивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Позивачка на час розгляду справи постійно проживає в с. Подоляки (Сохачівська сільська рада), вул. Лісова, 5, що визнається обома сторонами.

Відповідач на час розгляду справи постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, що визнається обома сторонами та підтверджується довідкою Коропського РС УДМС.

Між домоволодіннями позивача і відповідача, знаходиться домоволодіння № 7. Власником житлового будинку вказаного домоволодіння є позивач, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24.02.2015 року. Орнедарем земельної ділянки за вказаною адресою з 01.02.2015 року є позивачка, що підтверджується договором оренди землі.

У 2004 році відповідач звів на вказаній земельній ділянці споруду в якості гаража, що визнається обома сторонами і підтверджується схемою земельної ділянки с. Подоляки.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України: Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, у розумінні діючого цивільного законодавства, зведена відповідачем споруда за адресою: с. Подоляки, вул. Лісова, 7 є самочинним будівництвом.

Пленум ВССУ у своїй Постанові № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі за текстом - Постанова) у п. 5 роз»яснив, що Відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

У пункті 17 Постанови зазначено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК України.

У пункті 22 Постанови розяснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Верховний Суд України, розглянувши 19 листопада 2014 року цивільну справу № 6-180цс14 виніс Постанову, в якій висловив правову позицію про наступне: «Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України обєкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання».

В судовому засіданні було встановлено, що позивачка є власником будинку в с. Подоляки, вул. Лісова, 7 та користувачем земельної ділянки за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України: Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні стороною позивача не було зазначено жодного доказу того, що спірна споруда, збудована відповідачем, порушує право власності позивача на будинок або право користування земельною ділянкою. Відповідач жодних вимог про визнання за ним права на вказану споруду не заявляє і на даний час нею не користується.

В судовому засіданні було встановлено, що передумовою звернення до суду з даним позовом були конфлікти сторін на грунті особистих відносин, не повязаних з наявністю спірної споруди.

Крім того, суд вважає доведеною ту обставину, що відповідач зводив споруду за погодженням з позивачем. На той час позивач не була власником будинку і користувачем землі, але обидві сторони добросовісно вважали її потенційним власником і користувачем, що випливало з факту проживання у зазначеному домоволодінні матері позивача.

Отже, недоведеність порушення прав позивача та всі зазначені обставини справи, дають підстави для висновку про відмову в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. 376 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованої будівлі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 08.12.2015 року.

Суддя: Грушко О. П.