Номер провадження 22-ц/788/2038/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
02 грудня 2015 року м.Суми
Позов обґрунтовувала тим, що згідно розписки від 02 грудня 2011 року вона надала у борг відповідачці 5500 доларів США, які остання зобовязалася повернути 12 грудня 2011 року, проте, на момент звернення з даним позовом до суду, не повернула зазначену суму боргу.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 Т А задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму основного боргу за договором позики від 02 грудня 2011 року у розмірі 86185 грн., суму трьох процентів річних у розмірі 7756,65 грн., інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 18788,33 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1127,30 грн.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 02 грудня 2015 року в складі: головуючої судді Ткачук С.С., суддів - Попруги С.В., Шевченка В.А. апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задоволено.

Скасовано рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 лютого 2015 року та відмовлено у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалюючи рішення більшість суддів колегії суддів по суті виходила з того, що суд першої інстанції помилково вважав, що 02 грудня 2011 року сторонами укладено договір позики, на підтвердження якого позивачка надала розписку. Через неповернення відповідачкою суми позики в розмірі 5500 доларів США у строк визначений розпискою 12 грудня 2011 року, суд на підставі частин перших статей 1046, 1049, 625 ЦК України стягнув з відповідачки суму боргу в національній валюті в розмірі 86185грн, а також суму трьох процентів річних в розмірі 7756,65грн. та інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 18788,33грн. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Згідно доказу поданого позивачкою, на підставі якого, суд першої інстанції визнав укладення сторонами договору позики, є розписка написана відповідачкою 02 грудня 2011 року, у якій вона зобовязується повернути борг у сумі 5500 доларів США 12 грудня 2011 року.

У порушення закону названа розписка не містить даних про передачу ОСОБА_3 позики ОСОБА_4 у сумі 5500 доларів США, тому висновок суду першої інстанції з цього приводу є передчасним, а спір вирішено без належного зясування спірних правовідносин.

Згідно договору купівлі-продажу від 17 лютого 2012 року 55/200 часток квартири 2, що знаходиться в м. Суми по вул. Першотравнева в буд. 37, укладеного між ОСОБА_4 та сином позивачки ОСОБА_7, продаж цієї частки квартири відбувся за 87862,50 грн., що складає еквівалент 11000 доларів США по курсу валют НБУ на день укладання договору. Гроші в сумі 73362,50 грн. продавець одержала від покупця до підписання цього договору, а решту суми у розмірі 14500 грн. покупець зобовязався сплатити до 01 червня 2012 року.

23 лютого 2012 року за згодою сторін договір купівлі-продажу 55/200 часток квартири було розірвано і гроші в сумі 73362,50 грн. повністю повернуті ОСОБА_7

Відповідно до змісту розписки написаною сином позивачки 23 лютого 2012 року, ОСОБА_7 отримав від відповідачки ОСОБА_4 5600 доларів США, бо розписка від неї була втрачена і претензій до неї немає.

Більшість суддів колегії суддів дійшла висновку, що у період з 11 листопада 2011 року по 23 лютого 2012 року між сторонами мала місце передача грошей з приводу купівлі-продажу частки квартири, що належала відповідачці, синові позивачки і ця подія відбулась за участю позивачки, яка особисто розраховувалась з відповідачкою.

Вважаю, що вищезгадані договір купівлі-продажу від 17 лютого 2012 року та розписка від 02 грудня 2011 року це різні документи, які стосуються окремих, не повязаних між собою правочинів, зобовязання за якими мають виконуватись кожною стороною цих правочинів самостійно.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Як убачається з матеріалів справи, розписка ОСОБА_4 видана нею ОСОБА_3 від 02 грудня 2011 року, знаходиться у позивачки (кредитора), в ній зазначено, що ОСОБА_4 зобовязується віддати борг у сумі 5500 доларів США 12 грудня 2012 року. У цій розписці немає жодної згадки, що названа сума боргу стосується вищезгаданого договору купівлі-продажу. Розписка ОСОБА_7 від 23 лютого 2012 року не є предметом спору та не стосується розписки від 02 грудня 2012 року.

Таким чином, вважаю, що відповідачка не надала належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження заперечень проти позову, тому рішення суду першої інстанції було помилково скасовано, оскільки по суті воно підлягало залишенню без змін.

Апарату апеляційного суду Сумської області приєднати цей документ до матеріалів вищевказаної цивільної справи та внести до автоматизованої системи документообігу апеляційного суду Сумської області і Єдиний державний реєстр судових рішень.