УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О.А., про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на автомобіль,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2007 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Opel-Kadetti, 1988 року випуску, реєстраційний НОМЕР_1, укладений 11 вересня 2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5;

- визнати за нею право власності на вказаний вище автомобіль;

- зобов'язати МРЕВ при УДАІ УМВС України в Харківській області зареєструвати вказаний автомобіль за нею.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що у серпні 2005 року відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, вона продала будинок за 85 000 грн, який їй належав на праві власності згідно нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за законом.

Вказала, що у вересні 2005 року відповідно до нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_6 уповноважив відповідача ОСОБА_5, який на той час проживав з позивачкою, керувати автомобілем марки Opel-Kadetti, 1988 року випуску, реєстраційний НОМЕР_1. Доручення було видане на 10 років та дійсне до11 вересня 2015 року з правом передовірити повноваження.

Позивачка зазначила, що ця угода відбулась формально в усній формі і не була закріплена як договір купівлі-продажу автомобіля в установленому законом порядку; при цьому грошові кошти у розмірі 3 200 доларів США, які було передано ОСОБА_6 за вказаний автомобіль, належали їй особисто та були отримані нею після укладання вищевказаного договору купівлі-продажу належного їй на праві приватної власності житлового будинку.

Посилаючись на те, що на даний час відповідач добровільно повернути спірний автомобіль відмовляється, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, передбачених ст. 220 ЦК України.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 24 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Скасовано накладений ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 21 грудня 2007 року арешт на автомобіль «OPEL-Kadett» 1988 року випуску, шасі НОМЕР_2, реєстровий НОМЕР_1, зареєстрований у МРЕВ м. Харкова 22 жовтня 2003 року на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Підстави набуття права власності на майно чітко визначені цивільним законодавством (Глава 24 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності.

При цьому обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх, є Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (п. 2 вказаних Правил).

Пунктами 7, 8 цих Правил визначено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Реєстрація транспортних засобів здійснюється в тому числі на підставі заяви власника, поданої особисто, та документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували недотримання сторонами вимог вказаних вище Правил та виходили із недоведеності ОСОБА_4 наявності обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, дійшовши обґрунтованого висновку, що нотаріально посвідчена довіреність, видана ОСОБА_6, якою він уповноважив відповідача користуватися та розпоряджатися належним йому спірним автомобілем, не може бути підставою для визнання судом дійсним договору купівлі-продажу автомобілю з підстав, передбачених ст. 220 ЦК України.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, чітко визначеними в п. 8 зазначених Правил, а доручення не є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів; при цьому оформлення купівлі-продажу автомобіля та перехід права власності на нього від однієї особи до іншої особи шляхом оформлення відповідної довіреності не передбачено чинним законодавством України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

М.Є.Червинська