АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 636/3769/15-ц Головуючий 1-ої інстанції Оболєнська С.А.
Провадження № 22-ц/790/7395/15 Доповідач Макаров Г.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

секретаря - Рязанової С.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим будинком,-

встановив:

20.08.2015 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_1, у якому просила визначити порядок користування та володіння житловим будинком, який розташований за адресою: вул. Лісна, буд. № 87, с. Клугіно-Башкирівка, м. Чугуїв, Харківська область між нею та відповідачем, як між співвласниками вказаної власності, наступним чином: виділити в постійне користування та володіння власнику ? частки спірного будинку ОСОБА_2: -літ.А-1: коридор 1-6, площею 2,1 м2, сходову клітину 1-7, площею 1,0 м2, ванну кімнату 1-8, площею 2,0 м2, туалет 1-9, площею 0,9 м2, кухню 1-10, площею 35,4 м2, житлову кімнату 1-11, площею 20,2 м2, житлову кімнату 1-12, площею 26,8 м2, житлову кімнату 1-13, площею 31,1 м2, частину холу 1-14, площею 28,8 м2; -по надвірним спорудам: літ А1 - котельню 1-1, площею 15,1 м2, роздягальню 1-2, площею 4,0 м2, басейн 1-3, площею 10,1 м2, баню 1-4, площею 24,6 м2, частину майстерні, площею 38,6 м2, літ. К ? частину колонки, літ.№1 ? частину огорожі, №2 ? частину воріт, №3 ? частину хвіртки. Виділити в постійне користування та володіння власнику ? частки спірного будинку, ОСОБА_1: -літ.А-1: коридор 1-5, площею 4,2 м2, частину холу 1-14, площею 6,1 м2, сходи 1-15, площею 1,7 м2, туалет 1-16, площею 1,2 м2, коридор 1-17, площею 4,6 м2, душову 1-18, площею 4,9 м2, коридор 1-19, площею 8,7 м2, хол 1-20, площею 38,8 м2, житлову кімнату 1-21, площею 26,2 м2, житлову кімнату 1-22, площею 21,1 м2, житлову кімнату 1-23, площею 17,7 м2, житлову кімнату 1-24, площею 16,5 м2; - по надвірним спорудам літ А1 - гараж, площею 39,2 м2, погріб, площею 4,4 м2, погріб, площею 7,5 м2, частину майстерні площею 10,5 м2, літ. а - веранду, літ. а2 - балкон, літ. К ? частину колонки, літ.№1 ? частину огорожі, №2 ? частину воріт, №3 ? частину хвіртки.

В обґрунтування позову зазначила, що на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2011 року їй належить ? частина житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Лісна, буд. № 87, с. Клугіно-Башкирівка, м. Чугуїв, Харківська область. Власником іншої ? частини є ОСОБА_1 Між сторонами виник спір з приводу користування спірним будинком, оскільки відповідач, як зазначає позивач, намагається володіти та користуватися ним одноособово. У зв'язку з цим ОСОБА_2 просила визначити порядок користування спірним будинком, як другому співвласнику за першим варіантом висновку судово-будівельної експертизи, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_3.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що він бажає виділити в постійне користування та володіння приміщення, якими хоче користуватися позивач, оскільки вони знаходяться на першому поверсі, а з ним проживає батько, який потребує стороннього догляду та не зможе піднятися на другий поверх.

Рішенням Чугуївського районного суду Харківської області від 18 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим будинком задоволено. Визначено порядок користування та володіння житловим будинком, який розташований за адресою: вул. Лісна, буд. № 87, с. Клугіно-Башкирівка, м. Чугуїв, Харківська область між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступним чином: виділено в постійне користування та володіння власнику ? частки будинку, розташованого за адресою: вул. Лісна, буд. № 87, с. Клугіно-Башкирівка, м. Чугуїв, Харківська область ОСОБА_2: -літ.А-1: коридор 1-6, площею 2,1 м2, сходову клітину 1-7, площею 1,0 м2, ванну кімнату 1-8, площею 2,0 м2, туалет 1-9, площею 0,9 м2, кухню 1-10, площею 35,4 м2, житлову кімнату 1-11, площею 20,2 м2, житлову кімнату 1-12, площею 26,8 м2, житлову кімнату 1-13, площею 31,1 м2, частину холу 1-14, площею 28,8 м2; -по надвірним спорудам: літ А1 - котельню 1-1, площею 15,1 м2, роздягальню 1-2, площею 4,0 м2, басейн 1-3, площею 10,1 м2, баню 1-4, площею 24,6 м2, частину майстерні, площею 38,6 м2, літ. К ? частину колонки, літ.№1 ? частину огорожі, №2 ? частину воріт, №3 ? частину хвіртки. Виділено в постійне користування та володіння власнику ? частки будинку, розташованого за адресою: вул. Лісна, буд. № 87, с. Клугіно-Башкирівка, м. Чугуїв, Харківська область ОСОБА_1: -літ.А-1: коридор 1-5, площею 4,2 м2, частину холу 1-14, площею 6,1 м2, сходи 1-15, площею 1,7 м2, туалет 1-16, площею 1,2 м2, коридор 1-17, площею 4,6 м2, душову 1-18, площею 4,9 м2, коридор 1-19, площею 8,7 м2, хол 1-20, площею 38,8 м2, житлову кімнату 1-21, площею 26,2 м2, житлову кімнату 1-22, площею 21,1 м2, житлову кімнату 1-23, площею 17,7 м2, житлову кімнату 1-24, площею 16,5 м2; - по надвірним спорудам літ А1 - гараж, площею 39,2 м2, погріб, площею 4,4 м2, погріб, площею 7,5 м2, частину майстерні площею 10,5 м2, літ. а - веранду, літ. а2 - балкон, літ. К ? частину колонки, літ.№1 ? частину огорожі, №2 ? частину воріт, №3 ? частину хвіртки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, ,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд ухвалив рішення лише на припущеннях, звільнивши позивача від доказування, та не прийнявши до уваги доводи відповідача, порушив його право на справедливий суд, не дав належної оцінки щодо висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 вересня 2013 року, та відмовив у клопотанні про проведення додаткової експертизи. При розгляді справи судом були порушені вимоги ст.ст. 10,58,59,60,80,119 ЦПК України та вимоги Закону України «Про судовий збір», оскільки суд не звернув уваги, що цей спір майнового характеру, а ОСОБА_2 при звернені до суду не у повному обсязі сплатила судовий збір.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно ч. 2, 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 4 ст. 61, ч. 6 ст. 147, ст. 179, ч. 3, 4 ст. 212, ч. 1 ст. 213, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41,47, 129 ОСОБА_4 України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Серед основних прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_4 України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. ст. 317, 319, 321, 358 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власник розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення свої прав.

Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" роз'яснено, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

Згідно рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить по ? частині житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Лісна, буд. № 87, с. Клугіно-Башкирівка, м. Чугуїв, Харківська область.

Враховуючи, що між сторонами виник спір стосовно користування приміщеннями у спірному будинку, суд прийшов до висновку про можливість визначити порядок користування спірним майном за варіантом, запропонованим позивачем, який не порушує права співвласників житлового будинку та відповідає їх інтересам.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №6438/8719 від 24.09.2013 року експертом Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_5 на розгляд суду надано два варіанти розподілу спірного житлового будинку в рівних частках в натурі для окремого проживання сторін.

Суд вважав за необхідне, прийняти Варіант № 1 (Додаток №1, 2, 3, 4 до експертизи №6438/8719), як доказ, що обґрунтовує вимоги позивача, згідно якого пропонується виділити:

1-му співвласнику ОСОБА_1 літ.А-1: коридор 1-5, площею 4,2 м2, частину холу 1-14, площею 6,1 м2, сходи 1-15, площею 1,7 м2, туалет 1-16, площею 1,2 м2, коридор 1-17, площею 4,6 м2, душову 1-18, площею 4,9 м2, коридор 1-19, площею 8,7 м2, хол 1-20, площею 38,8 м2, житлову кімнату 1-21, площею 26,2 м2, житлову кімнату 1-22, площею 21,1 м2, житлову кімнату 1-23, площею 17,7 м2, житлову кімнату 1-24, площею 16,5 м2; по надвірним спорудам літ А1 - гараж, площею 39,2 м2, погріб, площею 4,4 м2, погріб, площею 7,5 м2, частину майстерні площею 10,5 м2, літ. а - веранду, літ. а2 - балкон, літ. К ? частину колонки, літ.№1 ? частину огорожі, №2 ? частину воріт, №3 ? частину хвіртки.

2-му співвласнику ОСОБА_2 - літ.А-1: коридор 1-6, площею 2,1 м2, сходову клітину 1-7, площею 1,0 м2, ванну кімнату 1-8, площею 2,0 м2, туалет 1-9, площею 0,9 м2, кухню 1-10, площею 35,4 м2, житлову кімнату 1-11, площею 20,2 м2, житлову кімнату 1-12, площею 26,8 м2, житлову кімнату 1-13, площею 31,1 м2, частину холу 1-14, площею 28,8 м2; по надвірним спорудам: літ А1 - котельню 1-1, площею 15,1 м2, роздягальню 1-2, площею 4,0 м2, басейн 1-3, площею 10,1 м2, баню 1-4, площею 24,6 м2, частину майстерні, площею 38,6 м2, літ. К ? частину колонки, літ.№1 ? частину огорожі, №2 ? частину воріт, №3 ? частину хвіртки.

Для здійснення запропонованого варіанту порядку користування житловим будинком необхідно здійснити переобладнання, зазначені в експертизі.

Суд, повно і всебічно зясувавши обставини, на які відповідач посилався як на підставу своїх заперечень, обґрунтовано відмовив відповідачу у проведені додаткової судової будівельно-технічної експертизи.

Відповідач зазначав, що теж мав намір користуватися приміщеннями другого співвласника за 1-м варіантом, які розташовані на першому поверсі, посилаючись на те, що з ним мешкає його батько. який хворий і потребує стороннього догляду, в підтвердження чого надав висновок №44 від 07.08.2015 року лікарсько-консультативної комісії, де зазначено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, потребує постійного стороннього догляду в зв'язку з нездатністю до самообслуговування терміном на 1 рік.

Однак місцем проживання батька відповідача у вказаному висновку зазначено інший район області - Шевченківський, а отже проживання хворого батька у спірному будинку з відповідачем не підтверджено жодним належним та допустимим доказом.

Також, під час розгляду справи позивач зазначала, що відповідач має повнолітню, працездатну сестру, яка мешкає з хворим батьком в Шевченківському районі Харківської області і теж може доглядати за ним, проти чого відповідач не заперечував.

Суд вважав, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження своїх доводів.

Виділяючи у постійне користування позивачу, як 2-му співвласнику, відповідачу, як 1-му співвласнику, приміщення на підставі варіанту І експертного висновку щодо ймовірних варіантів користування житловим приміщенням, суд виходив з найбільш приємливого для сторін варіанту поділу будинку відповідно до ідеальних часток співвласників.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Твердження ОСОБА_1 щодо порушення судом норм матеріального права, які полягали у неправильному застосуванні Закону України «Про судовий збір», який діяв на час звернення до суду з позовом, спростовуються наступним.

Положеннями Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року ( № 3674-VI) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду заяви немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (п.п 2 п. 1 ч.2 статті 4 Закону).

Як розяснено у п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, - до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Отже, вимога про визначення порядку користування житловим будинком, не є вимогою майнового характеру, та при подачі до суду позову ОСОБА_2 сплатила судовий збір у загальному мінімальному розмірі 243,60 грн., що відповідає вимогам діючого законодавства. Суд при ухвалені рішення правильно, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, розподілив судові витрати та стягнув на користь позивача суму сплаченого нею судового збору.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Г.О. Макаров

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_7