АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Управління культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до КП культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи свої вимоги послався на те, що 02 квітня 1999 року між ним та Управлінням культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради, у відповідності до ст.21 КЗпП України, був укладений трудовий контракт. Згідно контракту, він був призначений директором «Центрального міського дитячого парку Лазаря Глоби» з 05 квітня 1999 року до 05 квітня 2004 року, після чого контракт був продовжений до 05 квітня 2009 року, але 18 березня 2008 року його було звільнено з посади директора парку, на підставі п.1 ст.41 КЗпП України, за наказом начальника Управління культури та мистецтв виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 36-з/к. За рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2008 року даний наказ про звільнення скасовано , він був поновлений на роботі на посаді директора Комунального підприємства культури «Центрального міського дитячого парку Лазаря Глоби». За додатковим рішенням цього ж суду від 02 липня 2008 року було допущено негайне виконання рішення від 24 червня 2008 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2009 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2008 року залишене без змін, а 20 серпня 2009 року ухвалою Верховного Суду України вказані рішення залишені без змін.

Управлінням культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради було подано позов про недійсність контракту від 02 квітня 1999 року, у задоволенні якого рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2009 року було відмовлено, а ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2010 року воно залишене без змін. Оскільки, контракт після закінчення строку його дії було продовжено, позов про недійсність контракту задоволений не був, позивач вважає цей контракт чинним і просив на його підставі стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2009 року по 04 вересня 2015 року в розмірі 75 770 грн. 40 коп.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною першою ст.94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Порядок та умови виплати заробітної плати регламентуються положеннями ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає правильним.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 квітня 1999 року між ОСОБА_2 та Управлінням культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради був укладений трудовий контракт. Згідно контракту, позивач призначений директором «Центрального міського дитячого парку Лазаря Глоби» на п*ять років з 05 квітня 1999 року до 05 квітня 2004 року, після чого контракт був продовжений до 05 квітня 2009 року. Наказом Управління культури та мистецтв виконкому Дніпропетровської міської ради від 18 березня 2008 року № 36-З/к позивач був звільнений з посади, на підставі п.1 ст.41 КЗпП України.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2008 року зазначений наказ було скасовано і позивач був поновлений на роботі на посаді з 18 березня 2008 року. Додатковим рішення цього ж суду від 02 липня 2008 року було допущено негайне виконання рішення суду в частині.

Зазначені судові рішення були залишені без змін апеляційної інстанцією від 13 січня 2009 року, та касаційною інстанцією від 20 серпня 2009 року.

На виконання рішення районного суду від 24 червня 2008 року, розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 20 жовтня 2009 року № 576 та наказом Управління культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради від 23 жовтня 2009 року позивача поновлено на посаді директора парку з 18 березня 2008 року, та звільнено з посади з 05 квітня 2009 року, у зв*язку з закінченням терміну дії контракту та згідно з особистою заявою ОСОБА_2

Згідно видаткового касового ордеру № 66 від 26 жовтня 2009 року Комунальним підприємством культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби» було виплачено ОСОБА_2 11355,78 грн. за вимушений прогул за період з 18 березня 2008 року по 05 квітня 2009 року, 496,26 грн. депонент за березень 2008 року та 7615,66 грн. компенсації за невикористані відпустки.

Звертаючись до суду про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 05 квітня 2009 року по 04 вересня 2015 року в сумі 75770,40 грн., позивач вказував на недотримання відповідачем процедури його звільнення, оскільки він не був попереджений про припинення трудових відносин за два місяці до дня звільнення, заяв про звільнення за власним бажання він не підписував, наказ про його звільнення виданий пізніше дня звільнення, що на його думку, свідчить про наявність трудових відносин між ним та відповідачем на цей час.

Судом правильно встановлено, що розпорядження Дніпропетровського міського голови від 20 жовтня 2009 року № 576 та наказ Управління культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради від 23 жовтня 2009 року про звільнення, ОСОБА_2 оскаржено не було.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що при вирішенні даного спору, суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував права та обов'язки сторін, правильно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 правового значення для розгляду даної справи не мають. Висновки суду не спростовують, а фактично зводяться до одностороннього тлумачення чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: