ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6850/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Цибулюк М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 16.11.2012 було розірвано. У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому серед іншого просила зобов'язати відповідача сплатити ОСОБА_2 7 750 доларів США, що за курсом НБУ складало 61 945,75 грн., як половину спільних коштів подружжя, витрачених в інтересах сім`ї на поліпшення житлових умов. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2014 року, яке набрало законної сили у задоволенні позову відмовлено. Зазначає, що на адвокатський запит від 05.02.2015 року ПАТ «Банк «Хрещатик» надано дублікат квитанції № 10021112 форми 377-К про продаж банківських металів в сумі 100 грам золота від 16.11.2010 року та дублікат квитанції QS7758808 від 16.11.2010 року форми 377-К про здійснення валютно-обмінної операції по продажу іноземної валюти в сумі 4 340,00 дол. США ОСОБА_2 Вказані у квитанціях валютно-касові операції було здійснено відповідачем, перебуваючи у шлюбі з відповідачем з метою відшкодування ОСОБА_5 (брат відповідача) як компенсацію за частину спадщини, яка відкрилась після смерті їхнього батька з метою покращення своїх житлових умов. Однак, позивач не реалізував своє право на частину вкладених у золото та в долари США коштів у розмірі 69 208,10 грн. У зв'язку з чим, звернулась до суду з позовом та в порядку поділу майна просила, придбаного за час шлюбу просила виділити їй грошові кошти у розмірі 17 284,05 грн. як половину придбаних за час шлюбу грошових коштів та 17 320,00 грн. як половину вартості придбаного 100 гр. злитка золота.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, крім того, зазначив, що позивачкою не надано жодного доказу наявності у спільній сумісній власності грошових коштів в сумі 34 568,10 грн., у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.07.1990 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.11.2012 року було розірвано.

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому серед іншого просила зобов'язати відповідача сплатити ОСОБА_2 7 750 доларів США, що за курсом НБУ складало 61 945,75 грн., як половину спільних коштів подружжя, витрачених в інтересах сім`ї на поліпшення житлових умов.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2014 року, яке набрало законної сили у задоволенні позову відмовлено.

Звертаючись до суду з позовом про поділ майна подружжя позивачка зазначає, що на адвокатський запит від 05.02.2015 року ПАТ «Банк «Хрещатик» надано дублікат квитанції № 10021112 форми 377-К про продаж банківських металів в сумі 100 грам золота від 16.11.2010 року та дублікат квитанції QS7758808 від 16.11.2010 року форми 377-К про здійснення валютно-обмінної операції по продажу іноземної валюти в сумі 4 340,00 дол. США ОСОБА_2 Вказані у квитанціях валютно-касові операції було здійснено відповідачем, перебуваючи у шлюбі з відповідачем з метою відшкодування ОСОБА_5 (брат відповідача) як компенсацію за частину спадщини, яка відкрилась після смерті їхнього батька з метою покращення своїх житлових умов. Однак, позивач не реалізував своє право на частину вкладених у золото та в долари США коштів у розмірі 69 208,10 грн.

Згідно ч. ч.1, 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об'єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов'язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до п.23 Постанови Пленум Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні в розумінні статті 60 ЦПК України докази, які підтверджують, що спірні кошти та злиток золота вагою 100 гр. є спільною сумісною власність подружжя та наявність цього майна станом на момент розірвання шлюбу.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою та її представниками відповідно до ст.60 ЦПК України, не надано в порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України належних та допустимих доказів належності спірного майна до спільної сумісної власності та його наявність станом на момент розірвання шлюбу, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_2.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачка як на підставу для задоволення заявленого нею позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 60,61,65,69 СК України, ст. ст. 65,190 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,61,212,213,215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Дарницький районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА