Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5991/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

26 листопада 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді Смоляра А.О.

при секретарі: Бак М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Універсал Банк», Управління Пенсійного фонду України у м.Черкаси, ПАТ «Приватбанк», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», третя особа ОСОБА_3 ВДВС Черкаського міського управління юстиції про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2, ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Універсал Банк», Управління Пенсійного фонду України у м.Черкаси, ПАТ «Приватбанк», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», третя особа ОСОБА_3 ВДВС Черкаського міського управління юстиції, в якому просить визнати за нею право власності на частину автомобіля марки Citroen С4 ЗР VTS 2.01, чорного кольору, ДНЗ СА7637АК, 2007 року випуску та автомобіля марки Citroen XSARA, червоного кольору, ДНЗ СА2509АА, 2004 року випуску; Звільнити з-під арешту автомобіль марки Citroen С4 ЗР VTS 2.01, чорного кольору, ДНЗ СА7637АК, 2007 року випуску; та автомобіль марки Citroen XSARA, червоного кольору, ДНЗ СА2509АА, 2004 року випуску; а також скасувати ОСОБА_4 опису й арешту майна боржника ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від16.01.2013 року та від17.10.2014 року. Разом з цим , позивач просить усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, шляхом повернення належного їй на праві власності майна, а судові витрати віднести на рахунок відповідачів.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона з ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 2000 року. За час сумісного життя ними набуто спільне майно, а саме автомобіль марки Citroen CA ЗР VTS 2.01, чорного кольору, ДНЗ СА7637АК, 2007 року випуску (надалі - Автомобіль_1) та автомобіль марки Citroen XSARA, червоного кольору, ДНЗ СА2509АА, 2004 року випуску (надалі - Автомобіль_2), що підтверджується відповідними документами.

В рамках виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 2-276 від 01.07.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в сумі 294 122,51 грн. постановами ОСОБА_3 ВДВС Черкаського МУЮ від 24.01.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на вказані автомобілі. В подальшому автомобіль Citroen, чорного кольору, 2007 року випуску було описано актом опису й арешту майна боржника від 16.01.2013 року , а автомобіль Citroen XSARA, червоного кольору, 2004 року випуску описано актом опису й арешту майна боржника від 17.10.2014 року.

Таким чином накладено арешт, який являє собою обмеження у праві володіння, користування та розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що відповідно є порушенням її прав, оскільки спірні автомобілі придбані під час шлюбу, то частки майна дружини та чоловіка є рівними. Таке право на спірні автомобілі за іншими особами не визнано. Із їх спільної сумісної власності автомобілі не вибували.

Ухвалою суду від 17 вересня 2015 року до участі у справі були залучені в якості співвідповідачів ПАТ «УкрСиббанк»,ПАТ «Укрсоцбанк», Управління Пенсійного фонду України у м.Черкаси, ПАТ «Приватбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, посилаючись на те, що позивач не є учасником зведеного виконавчого провадження.

Відповідач ОСОБА_2 в удове засідання не з'явився. Про час слухання справи був належним чином повідомлений. Про причину неявки суду не повідомив.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні заперечував проти позову, вважаючи його предявлення безпідставним.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» заперечував проти задоволення позову.

Представник Управління Пенсійного фонду України у м.Черкаси,

Представник ПАТ «Приватбанк» просив суд відмовити у задоволенні позову, вважаючи його безпідставним.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, вважаючи його безпідставним.

Представник ДВС позов не визнала та пояснила , що при накладенні арешту та опису майна державний виконавець діяв в межах повноважень наданих йому законом, а тому в позові слід відмовити.

Представник ПАТ «Універсал Банк» в судове засідання не зявився, до початку слухання справи надав заяву про розгляд справи без його участі та заперечував проти позову, вважаючи заявлені вимоги безпідставними, невмотивованими, необґрунтованими, спрямованими на ухилення від виконання рішень судів, а також такими, що не підлягають задоволенню мотивуючи тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.06.2014р. , яке набуло законної сили 01.07.2014р. стягнуто солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» з ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 126102,10 грн, а також судовий збір в розмірі 1261,02 грн. Видано виконавчі листи. Таким чином ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є солідарними боржниками перед ПАТ «Універсал Банк». Оскільки ОСОБА_1 являється боржником перед ПАТ «Універсал Банк», то вона не вправі вимагати звільнення належного їй майна з під арешту ( в тому числі на праві спільної сумісної власності), в порядку позовного провадження. Оскільки такі вимоги не відповідають розділу VІІ ЦПК України, суперечать принципу обовязковості судових рішень та не відповідають меті створення структури та органів державної виконавчої служби.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

За змістом ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішення суду.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» та роз'яснень, наданих у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «№ 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке на накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

Крім того, за умовами ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Позивач ставить питання про визнання за нею права власності на неподільне майно. При цьому не ставиться питання щодо відшкодування стягувачам вартості частки майна чоловіка відповідача ОСОБА_2

На підставі ч. 4 ст. 65 СК України укладений одним із подружжя договір створює обовязки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім'ї.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому ч. 2 ст. 71 СК України вказує, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (зі змінами та доповненнями) судам роз'яснено, що в тих випадках, коли предметом позову є частка в спільній сумісній власності на неподільну річ, на яку звертається конфіскація або стягнення на користь організації, питання про виключення цієї речі з опису (при відсутності іншого спільного майна) вирішується відповідно до законодавства про власність і роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 7 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». При цьому суд з урахуванням конкретних обставин може виключити річ з акта опису і стягнути з позивача в дохід держави чи на користь організації грошову компенсацію за часку, що припадає боржнику, або залишити річ в описові, зобов'язавши відповідну державну податкову інспекцію або організацію виплатити позивачу відповідну частину її вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що спірні транспортні засоби окремо щодо один до одного є неподільним майном та вони придбані і використовуються в інтересах сім'ї , про що вказує і той факт, що в свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів зазначено, що вказаними автомобілями мають право керувати члени сім'ї ОСОБА_2, в тому числі і позивач ОСОБА_1

Згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.06.2014р., яке набуло законної сили 01.07.2014р. стягнуто солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» з ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, згідно змін до якого вона виступала поручителем, в розмірі 126102,10 грн, а також судовий збір в розмірі 1261,02 грн. Таким чином ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є солідарними боржниками перед ПАТ «Універсал Банк». За таких обставин суд вважає, що твердження позивача про те, що вона не є учасником зведеного виконавчого провадження є необґрунтованим.

Позивачка не ставить питання щодо виплати стягувачам грошової компенсації за частку свого чоловік, що свідчить про явне ухилення від виконання рішень судів про стягнення боргу. Крім того, Позивачка замовчує наявність іншого майна подружжя, та не зазначає, яким чином виникли боргу у чоловіка в період шлюбу.

Оскільки позивач по справі являється боржником перед ПАТ «Універсал Банк», то вона не має права вимагати звільнення належного їй майна з-під арешту, в тому числі на праві спільної сумісної власності, оскільки це суперечить принципу обовязковості судових рішень.

На підставі вище викладеного суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3 Конституції України, ст.ст. 183, 190,368 ЦК України, ст.ст. 1, 12,57,60 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 65,69,70,71,73 СК України, ст.ст.10,11,14,60, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Універсал Банк», Управління Пенсійного фонду України у м.Черкаси, ПАТ «Приватбанк», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», третя особа ОСОБА_3 ВДВС Черкаського міського управління юстиції про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий: ОСОБА_4