Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/663/15-ц
Провадження по справі № 2/514/251/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - М.В. Козирєва

за участю секретаря - О.В. Терзі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, уточнивши позовні вимоги, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, з залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 06 лютого 2009 року. Від даного шлюбу в них народилось двоє доньок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Стверджує, що сімейне життя у них з відповідачем не склалося з різних причин, вони втратили почуття взаємної поваги та любові, їх шлюб набув формального характеру, а примирення вважає неможливим, тому просить суд розірвати їх шлюб.

Крім того, позивач зазначила, що між ними не досягнуто згоди про місце проживання малолітньої дитини, а саме доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому просить суд визначити місце проживання доньки разом з нею.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач позов визнав частково, зокрема щодо розірвання шлюбу. Заперечував проти приживання доньки ОСОБА_3 разом з позивачем, просив суд залишити дитину мешкати з ним.

Представник відповідача ОСОБА_5 наполягав на залишенні дитини проживати разом з батьком.

Представник залученого для участі у справі органу опіки та піклування Тарутинської РДА ОСОБА_6 просила позов задовольнити, шлюб розірвати та визначити місце проживання дитини разом із матірю, ОСОБА_1, про що надала відповідний висновок органу опіки та піклування.

Проаналізувавши надані сторонами докази, заслухавши пояснення сторін та третьої особи, суд дійшов наступних висновків.

Так, в Україні законодавство про шлюб та охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі Декларація прав дитини), Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), Сімейному кодексі України (далі СК України), Законі України «Про охорону дитинства» тощо.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В судовому засіданні сторонам неодноразово розяснювалось їх право примиритись та зберегти шлюб, розгляд справи з цього приводу відкладався, проте, враховуючи, що примиритись не вдалося, відповідач в судовому засіданні визнав позов щодо розірвання шлюбу.

Таким чином, приймаючи до уваги, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, суд на підставі ст.ст. 112, 113 СК України приймає рішення про розірвання шлюбу між позивачем і відповідачем та про відновлення дошлюбного прізвища позивача «Лобачевська».

Щодо визначення місця проживання спільної малолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд зазначає наступне.

Так, пунктами 1, 2 статті 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Питання щодо визначення місця проживання дитини та порядку розвязання спорів з цього приводу врегульовано ст.ст. 160, 161 СК України.

Зокрема, відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За приписами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Статтею 171 СК України визначено право дитини на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 закріплено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК , якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

В судовому засідання в присутності педагога заслухано думку шестирічної ОСОБА_3, яка виявила бажання залишитись з батьком, ОСОБА_2 (а.с. 61-62).

Проте, на думку суду, проживання шестирічної ОСОБА_3 разом з матірю кращим чином відповідатиме її інтересам.

Зокрема, принципом 6 Декларації прав дитини встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 160 СК України, для визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, важлива її думка, але її згода не потрібна.

Відповідно до Акту обстеження матеріально - побутових умов сімї від 3 вересня 2015 року позивач ОСОБА_1 - багатодітна мати, займається вихованням дітей, в будинку за місцем проживання є кухня, окрема спальня для дітей з письмовим столом і шафою, разом з позивачем проживають діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 23-24).

Окрім того, позивач ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони, офіційно працевлаштована та має постійний заробіток (а.с. 25-27, 56).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Тарутинської РДА Одеської області від 1 грудня 2015 року місце проживання малолітньої ОСОБА_3 визначено разом з її матірю, ОСОБА_1 Комісією під час розгляду цього питання зясовано, що умови проживання відповідача ОСОБА_2 відповідають санітарно - гігієнічним нормам, але у дитини немає іграшок, книжок, продуктів харчування для дитини відповідного віку, що перешкоджає нормальному вихованню та розвитку (а.с. 46, зворотній бік).

Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що проживання шестирічної ОСОБА_3 разом з батьком краще відповідатиме її інтересам з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів, розвиток власної суспільної активності, отримання інформації, що відповідає її віку. Це право включає свободу розшукувати, одержувати, використовувати, поширювати та зберігати інформацію в усній, письмовій чи іншій формі, за допомогою творів мистецтва, літератури, засобів масової інформації, засобів звязку (компютерної, телефонної мережі тощо) чи інших засобів на вибір дитини. Їй забезпечується доступ до інформації та матеріалів з різних національних і міжнародних джерел, особливо тих, які сприяють здоровому фізичному і психічному розвитку, соціальному, духовному та моральному благополуччю.

Дійсно, судом встановлено, що відповідно до характеристики дитини зі школи, батько дитини ОСОБА_2 приділяє належну увагу її вихованню, офіційно працевлаштований, на роботі та в побуті характеризується позитивно, має земельний пай та постійний дохід (а.с. 48-51).

Проте, відповідно до Акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 19 листопада 2015 року, Акту обстеження матеріально-побутових умов сімї ОСОБА_2 від 12 листопада 2015 року у дитини за місцем проживання батька відсутні іграшки та книжки; будівля відповідає санітарно-гігієнічним умовам, але в ній проживають тільки батько ОСОБА_2 та малолітня дитина ОСОБА_3, а їжу готують бабуся та тітка, які проживають окремо (а.с. 53, 54-55).

Більше того, в судовому засідання малолітня ОСОБА_3 пояснила, що за нею здійснює догляд бабуся та виявила бажання проживати разом із своєю сестрою ОСОБА_4 (а.с. 61-62).

Таким чином, приймаючи до уваги шестирічний вік дитини, її стать та фізіологічні потреби, наявність двох сестер, які проживають з матірю, здійснення за нею догляду за місцем проживання батька бабусею і тіткою, які проживають окремо, відсутність за місцем проживання батька іграшок та книжок, які б відповідали віку дитини та її потребам, суд, керуючись принципом 6 Декларації прав дитини, ч. 1 ст. 160, ст. 161 СК України, доходить висновку про те, що проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з двома сестрами та матірю ОСОБА_1 кращим чином відповідатиме її інтересам.

Також, положення частин 1, 2, 3 ст. 157 СК України передбачають, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Враховуючи принципи змагальності та диспозитивності, суду не надано належних і допустимих доказів того, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 не мають самостійного доходу, зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою можуть зашкодити розвиткові дитини, а тому суд вважає за можливе визначити місце проживання дитини разом із матірю ОСОБА_1 та визнає, що спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 з її батьком ОСОБА_2 не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 51 Конституції України, принципом 6 Декларації прав дитини, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст.ст. 112, 113, 160, 161, 171 СК України, ст.ст. 9, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 209, 214, 215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 06 лютого 2009 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 /ОСОБА_7/ ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, виконавчим комітетом Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено запис № 4 - розірвати.

Після розірвання шлюбу відновити ОСОБА_1 дошлюбне прізвище «Лобачевська».

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: Одеська область, Тарутинський район, село Петрівськ Перший, вулиця Гагаріна, 32.

Надіслати наявне рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Роз'яснити, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є наявне рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а якщо сторони не були присутні в судовому засіданні, рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя М.В. Козирєв