У х в а л а

іменем україни

02 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ленінградська 3-А» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги

та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ленінградська 3-А» про захист прав споживачів,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ленінградська 3-А» (далі - ОСББ «Ленінградська 3-А») звернулося до суду з указаним позовом, який уточнило в процесі розгляду справи, та остаточно просило стягнути на його користь з відповідачів солідарно суму боргу за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 6 061 грн 99 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що ОСББ «Ленінградська 3-А» надає послуги з утримання прибудинкової території та будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вказав, що ним 04 березня 2010 року відповідачу ОСОБА_3 було направлено договір від 01 червня 2009 року на утримання зазначеного будинку та прибудинкової території, від укладення якого відповідач відмовився, оскільки його не підписав, про що 13 листопада 2011 року було складено відповідний акт.

Посилаючись на те, що з березня 2009 року відповідачі не сплачують за спожиті комунальні послуги, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути з них солідарно на свою користь.

У січні 2015 року відповідачі звернулись до суду із зустрічною позовною заявою, в якій посилались на те, що з ними не укладено відповідного договору про надання житлово-комунальних послуг та їм не зрозумілі тарифи на утримання будинку та прибудинкової території, перелік житлово-комунальних послуг та їх вартість, загальна вартість місячного платежу, норма споживання тощо, а тому просили:

- зобов'язати ОСББ «Ленінградська 3-А» надати їм, як споживачам його послуг, зазначену у позові інформацію стосовно послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які надавались за 2011-2013 роки;

- зобов'язати ОСББ «Ленінградська 3-А» укласти з ними договір про надання житлово-комунальних послуг відповідно до типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року первинний позов задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСББ «Ленінградська 3-А» заборгованість за спожиті послуги за період з 01 червня 2011 року по 30 листопада 2014 року у розмірі 3 752 грн 20 коп.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилено, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішенням, яким у задоволенні первинного позову відмовити, а зустрічний позов - задовольнити.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСББ «Ленінградська 3-А» на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи первинний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку щодо обов'язку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сплатити послуги з утримання будинку та прибудинкової території; при цьому вказавши, що обраний позивачами за зустрічним позовом спосіб захисту (про зобов'язання укласти договір) не передбачений положеннями ст. 16 ЦК України.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 07 грудня 2000 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 10 червня 2009 року № 620 визнано ОСББ «Ленінградська 3-А» (житловий будинок АДРЕСА_1) виконавцем послуг з управління будинків, утримання будинків і прибудинкових територій.

01 листопада 2009 року між КП «Управління житлово-комунального господарства» (балансоутримувач) та ОСББ «Ленінградська 3-А» укладено договір № 122 на утримання житлових будинків і прибудинкових територій. Відповідно до п. 1 зазначеного договору балансоутримувач передав об'єднанню функції з утримання житлових будинків і прибудинкових територій, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами і власниками житлових приміщень.

Договір укладався до 31 грудня 2009 року, набрав чинності з дня його підписання. Умовами договору передбачено, що за згодою сторін у разі, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не висловить наміру внести до нього зміни або доповнення, то він продовжується на наступний термін (п. п. 6.1, 6.2 договору № 122 на утримання житлових будинків і прибудинкових територій від 01 листопада 2009 року).

22 грудня 2010 року рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 1322 було затверджено тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території ОСББ, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 51).

Також, як вбачається з акта від 13 листопада 2011 року, складеного членами правління ОСББ «Ленінградська 3-А», ОСОБА_3 відмовився від підписання договору на утримання будинку та прибудинкової території (а. с. 22), тобто відмовився від укладення запропонованого позивачем договору.

05 листопада 2012 року між управлінням комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради як балансоутримувачем та ОСББ «Ленінградська 3-А» як виконавцем укладено договір № 2 на надання послуг з управління, утримання та ремонту житлового будинку АДРЕСА_1, відповідно до якого балансоутримувач передав виконавцю функції з утримання та обслуговування будинку і прибудинкової території, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами і власниками житлових і нежитлових приміщень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

За положеннями ч. 2 ст. 19 вказаного Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобов'язання відповідачів оплатити житлово-комунальні послугивиникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 3-184гс14, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з довідками про розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги, сума боргу відповідачів за період з 01 березня 2009 року по листопад включно 2014 року складає 6 061 грн 99 коп. (а. с. 175, 176).

З огляду на вказане, а також враховуючи, що питання про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті послуги за період з 01 березня 2009 року по 01 червня 2011 року вже вирішувалося судом і рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2012 року, відмовлено у задоволенні позову ОСББ «Ленінградська 3-А» про стягнення боргу в сумі 2 309 грн 79 коп. у зв'язку з недоведеністю боргу (а. с. 45-46, 52-53), суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 3 752 грн 20 коп.

Також колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог з огляду на наступне.

Як зазначалося вище, 22 грудня 2010 року рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 1322 було затверджено тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території ОСББ, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, і вказане рішення є загальнодоступним для споживачів, у зв'язку із чим позивачем надано суду економічно обґрунтовані тарифи на утримання будинку та прибудинкової території (а. с. 50).

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок споживача відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Разом з тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України), можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110цс12, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на вказане висновок судів першої та апеляційної інстанцій про невідповідність обраного позивачами за зустрічним позовом способу захисту вимогам закону є таким, що відповідає зазначеним вище нормам права.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги стосовно неправомірної відмови ОСББ «Ленінградська 3-А» надати позивачам за зустрічним позовом як споживачам його послуг інформацію відносно послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які надавались за 2011-2013 роки, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи (а. с. 222); при цьому доказів направлення ними типового договору відповідачу та відмови останнього від його укладання матеріали справи не містять.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана