Головуючий в І інстанції Потапенко А.В.
Єдиний унікальний № 374/391/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Ржищів

Ржищівський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Потапенка А.В.,

за участі секретаря - Проценко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ржищівської міської ради Київської області, треті особи: реєстраційна служба Ржищівського міського управління юстиції, Ржищівська міська державна нотаріальна контора, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції в Київській області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року позивач звернувся до Ржищівського міського суду Київської області із зазначеним вище позовом, в якому просив суд визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Ржищів, вул. Кірова, 31, 1961 року побудови, загальною площею 57,2 кв.м. (з них 31,6 кв.м. житлової площі), а також на наступні господарські будівлі та споруди: погріб 1965 року побудови; прибудову 1986 року побудови; веранду 1989 року побудови, сарай 1962 року побудови; туалет 1987 року побудови; гараж 2008 року побудови, що належали ОСОБА_2, за набувальною давністю.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що він є власником 2/3 частин будинку за адресою: Київська область, м. Ржищів, вул. Кірова, 31, які він успадкував після смерті батька ОСОБА_3, який помер 1 серпня 1986 року. Інша 1/3 частина будинку успадкована ОСОБА_2 - другою дружиною його батька. У даному будинку вона ніколи не проживала, спільного господарства з їхньою сім'єю не вела, за комунальні послуги не платила. Вона проживала у своїй квартирі в АДРЕСА_1, і померла більше десяти років тому.

Позивач від свого народження і по даний час безперервно проживав у вказаному будинку та користується разом з членами своєї сім'ї всім будинком та господарськими будівлями і спорудами, що поряд з будинком. Будинок та споруди не розділялись. Крім того, земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок була ним приватизована.

Таким чином, хоча провоустановлюючий документ на його ім'я на 1/3 частину будинку фактично не видавався, весь цей час він є користувачем цього майна, та продовжує добросовісно та безперервно володіти та відкрито користуватись цим майном. Інших осіб, які б претендували на дане нерухоме майно, немає.

Посилаючись на ст. ст. 328, 344, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, позивач просив суд позов задовольнити.

Позивач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримував в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився з поважних причин, подавши заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Представник Ржищівської МДНК у судове засідання не з'явився з поважних причин, подавши заяву про розгляд справи без участі представника, заперечень проти позову не має.

Представник реєстраційної служби Ржищівського МУЮ у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник відділу ДРАЦС у судове засідання не з'явився, подавши заяву, в якій просив розгляд справи без участі представника.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер 1 липня 1986 року (а.с.6).

Позивачу ОСОБА_1 3 березня 1987 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 1 липня 1986 року. Спадщина складається з 2/3 частин житлового будинку, що знаходиться в м.Ржищів по вул. Кірова, 31. спадкоємцем іншої 1/3 частини житлового будинку є дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_2 (а.с.7, 7-зворот).

У 2015 році ФОП ОСОБА_4 було проведено поточну інвентаризацію домоволодіння, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Ржищів, вул. Кірова, 31, та виготовлено технічний паспорт станом на 21 серпня 2015 року. Згідно з технічним паспортом, домоволодіння складається з: основного житлового будинку "А", 1961 року побудови, загал. площею 56,1 м.кв.(з них 31,6 кв.м. житлової площі), погріб 1965 року побудови; прибудова 1986 року побудови; веранда 1989 року побудови, сарай 1962 року побудови; туалет 1987 року побудови; гараж 2008 року побудови (а.с. 8-9);

Відповідно до державного акта на право приватної власності на земельну ділянку від 15 грудня 2010 року встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,10 га, розташованої за адресою: Київська область, м.Ржищів, вул. Кірова, 31 (а.с.10).

Відповідно до акту, складеного депутатом Ржищівської міської ради у присутності свідків встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживає у будинку за адресою: Київська область, м.Ржищів, вул. Кірова, 31. З моменту смерті свого батька ОСОБА_3, який помер у 1986 році, ОСОБА_1 користується разом зі своєю сім'єю всім будинком, надвірними будівлями та спорудами, веде підсобне господарство. Будинок має одні вхідні двері, на момент проведення обстеження будинку будь-яких візуальних фактів щодо проведення його внутрішнього розподілу (перерозподілу) комісією не встановлено (а.с.11).

Довідкою № 4-52-2052 від 6 серпня 2015 року, виданою виконкомом Ржищівської міської ради Київської області встановлено, що на момент смерті батька - ОСОБА_3, який помер 1 липня 1986 року, за адресою: Київська область. м.Ржищів. вул. Кірова, 31, були зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12). Довідкою № 4-52-2325 від 20 серпня 2015 року, виданою виконкомом Ржищівської міської ради Київської області встановлено, що за адресою: Київська область. м. Ржищів. вул. Кірова, 31, зареєстровані ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_7, донька ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 (а.с. 13).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області № 25533939 від 23 жовтня 2015 року було відмовлено ОСОБА_1 в державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований в м. Ржищів, вул. Кірова, 31 (а.с. 27).

Згідно листа Ржищівської міської державної нотаріальної контори № 681/01-16 від 16 жовтня 2015 року, видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину після померлої 24 листопада 2005 року ОСОБА_8 не можна, у зв'язку з тим, що він не є спадкоємцем ні за законом, ні за заповітом (а.с. 26).

Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 6 від 19 листопада 2015 року встановлено, що 16 березня 1985 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_3, дружини - ОСОБА_2. 11 липня 1989 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9, прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_8, дружини - ОСОБА_8 (а.с. 50-53).

ОСОБА_8 померла 24 листопада 2005 року, як встановлено з копії актового запису про смерть № 159 від 25 листопада 2005 року (а.с.54).

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном та продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 р., тому норма ст. 344 даного Кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 1 січня 2001 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до роз`яснень викладених Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, (лист від 16.05.2013 №24-753/0/4-13) останній виходить з того, що всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель", і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних).

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 добросовісно, безперервно протягом більше 10 років володів домоволодінням. Вказане володіння було відкритим: позивачем не приховувався факт володіння, що підтверджує той факт, що останній відносився до спірного майна як власник.

У статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до п.п. 13, 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 7 лютого 2014 року вказано, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Що стосується вимоги про визнання за позивачем права власності на гараж 2008 року побудови, то в задоволенні цих вимог слід відмовити, оскільки ці вимоги не ґрунтуються на ст. 344 ЦК України, позивач не володів цим майном протягом 10 років.

З урахуванням наведеного, зважаючи на встановлені судом обставини, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 4, 15, 16, 344, 376, 1261, 1268-1270, 1296 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 10, 11, 15, 16, 60, 88, 197, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності за набувальною давністю на 1/3 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Ржищів, вул. Кірова, 31, 1961 року побудови, загальною площею 57,2 кв.м. (з них 31,6 кв.м. житлової площі), а також на наступні господарські будівлі та споруди: погріб 1965 року побудови; прибудову 1986 року побудови; веранду 1989 року побудови; сарай 1962 року побудови; туалет 1987 року побудови.

В решті вимог, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 30 листопада 2015 року.

Суддя: