Справа № 473/2420/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"30" листопада 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2015 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 151620 грн. 40 коп.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в грудні 2011 році ОСОБА_1 домовилася з ОСОБА_2 про майбутнє укладення договору купівлі-продажу належного останньому житлового будинку № 54 по вул. Тельмана в м. Вознесенську Миколаївської області.

Узгоджена між сторонами вартість будинку складала 10000 доларів США.

На підтвердження такої домовленості в 22.12.2011 року позивач в якості авансу передала ОСОБА_2 1000 доларів США та наступного дня 5000 доларів США, а всього 6000 доларів США, що станом на 25.05.2015 року в еквіваленті на національну валюту становить - 125021 грн. 40 коп. виходячи з курсу НБУ - долар США -20.8369 грн. за 1 долар США.

В подальшому позивач сплачувала відповідачу, починаючи з 04.10.2013 року по 29.01.2015 року грошові кошти в якості оплати за купівлю вказаного житлового будинку, всього за вказаний період нею було сплачено ОСОБА_2 26599 грн.

Залишок коштів ОСОБА_1 зобов'язалася передати під час оформлення договору купівлі-продажу.

Проте, в подальшому та до теперішнього часу відповідач відмовляється від укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна та відмовляється повернути отримані ним грошові кошти.

На підставі викладеного, посилаючись на те, що грошові кошти були отримані відповідачем без достатньої правової підстави, договір купівлі-продажу всупереч вимог ст. 657 ЦК України не був нотаріально посвідчений, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача, отримані ним кошти в сумі 151620 грн. 40 коп. та відшкодувати судові витрати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 20.07.2015 року позов визнав частково, зазначив, що від оформлення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку № 54 по вул. Тельмана в м. Вознесенську Миколаївської області не відмовлявся, проте позивачем не проведено з ним повного розрахунку. Крім того послався на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, що є підставою для відмови в задоволенні частини позовних вимог, тобто фактично визнав, що винний ОСОБА_1 26599 грн., сплачені нею з жовтня 2013 року.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що в грудні 2011 року позивач, яка бажала придбати житло, домовилася з відповідачем про майбутнє укладення договору купівлі-продажу житлового будинку № 54 по вул. Тельмана в м. Вознесенську Миколаївської області.

Також сторонами було узгоджено вартість будинку в 10000 доларів США.

На підтвердження такої домовленості в 22.12.2011 року позивач в якості авансу передала ОСОБА_2 1000 доларів США та наступного дня 5000 доларів США, а всього 6000 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту станом на 25.05.2015 року становить - 125021 грн. 40 коп. ( а.с. 4- 5 ).

Позивачем сплачено відповідачу, починаючи з 04.10.2013 року по 29.01.2015 року грошові кошти в якості оплати за купівлю вказаного житлового будинку 26599 грн., проти чого ОСОБА_2 не заперечував ( а.с. 6, 7 ).

В подальшому сторони відмовилися від укладення договору купівлі-продажу, однак відповідач не повернув позивачу отримані ним грошові кошти.

Згідно ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

У разі, коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

Вказане повністю узгоджується з положеннями ст. 1212 ЦК України згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події і стосуються вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, витребування майна власником із чужого незаконного володіння, повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Судом встановлено, що:

- сторони домовилися укласти між собою договір купівлі-продажу житлового будинку;

- в зв'язку з цим позивач передала відповідачу в якості авансу кошти в загальному розмірі 151620 грн. 40 коп.;

- сторони не уклали та не оформили договір купівлі-продажу будинку за формою, передбаченою ст. 657 ЦК України, відмовившись від його укладення, однак відповідач не повернув отриманого, а тому такі кошти незалежно від поведінки та вини будь-якої зі сторін повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались.

Крім того, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 48660415 від 30.11.2015 року, право власності на житловий будинок № 54 по вул. Тельмана в м. Вознесенську Миколаївської області зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку № 603 від 17.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5 ( а.с. 58-60).

Заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності є безпідставною зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З пояснень наданих учасниками процесу та письмових доказів, а саме розписки від 23.12.2011 року не вбачається обумовлених сторонами строків укладання договору купівлі-продажу житлового будинку або кінцевих строків розрахунку вартості нерухомого майна, але останній платіж відбувся 29.01.2015 року, після чого позивач дізнався про відмову відповідача від належного оформлення правочину, тобто передбачений законом строк на звернення ОСОБА_1 до суду з вимогою про захист порушеного цивільного права не минув.

Таким чином на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню з ОСОБА_2 151620 грн. 40 коп. авансу сплаченого ОСОБА_1 на користь останнього.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог також підлягають стягненню й судові витрати в загальному розмірі 1516,21 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 210, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1:

-151620 грн. 40 коп. авансу;

-1516 грн. 21 коп. судового збору, а всього 153136 ( сто пятдесят три тисячі сто тридцять шість) гривень 61 копійку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через місьскрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Висоцька Г.А.