У х в а л а

іменем україни

02 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення майнової (матеріальної) та моральної шкоди, завданої злочином,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_9, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, та остаточно просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь матеріальну шкоду у розмірі 25 007 грн 74 коп. та моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідачі, реалізуючи злочинний умисел шляхом підробки документів, укладання ряду фіктивних договорів купівлі-продажу та порушення кримінальної справи проти його сина ОСОБА_10, незаконно продали належну йому на праві власності квартиру. Вказані обставини підтверджуються вироком Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2013 року, яким визнано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винними у вчиненні злочину.

Також зазначав, що відповідачі повідомили його матері - ОСОБА_11, яка була бабусею ОСОБА_10, про порушення кримінальної справи стосовно її онука та вимагали заплатити їм грошову суму за вирішення питання, щоб онук не потрапив до місць позбавлення волі, у зв'язку із чим ОСОБА_11 зазнала сильне потрясіння та захворіла і майже не пересувалася, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року внаслідок повторного інсульту померла.

Позивач вказав, що 18 травня 2011 року кримінальну справу стосовно ОСОБА_10 було закрито на підставі п. 1 ст. 6 КПК України у зв'язку з відсутністю складу злочину, а стосовно працівників міліції та інших осіб (відповідачів у справі) порушено кримінальну справу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 помер і після його смерті позивача було визнано потерпілим у кримінальній справі.

ОСОБА_3 посилався на те, що з метою оформлення спадщини на квартиру, яку незаконно відібрали у сина та продали, йому довелося пройти тривалий та важкий судовий процес, оскільки він не мав змоги надати нотаріусу правовстановлюючі документи, а тому вважав, що злочинними діями відповідачів йому спричинено моральну шкоду, а також матеріальну шкоду у зв'язку із понесеними витратами на поховання двох рідних людей та розглядом цивільної справи, у зв'язку із чим просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 завдану злочином моральну шкоду у розмірі 250 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції - змінити, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позов, виходили із засад розумності і справедливості, дійшовши висновку про те, що внаслідок злочинних дій відповідачів відносно ОСОБА_10 позивачу заподіяна моральна шкода, а тому наявні правові підстави для її відшкодування у визначеному судом розмірі; разом з тим, виходячи із недоведеності позивачем причинно-наслідкового зв'язку між смертю ОСОБА_11 та злочинними діями відповідачів, а також відсутності доказів на підтвердження понесеної ним матеріальної шкоди, дійшли висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та сином ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

30 квітня 2013 року Київським районним судом м. Одеси було ухвалено вирок у кримінальній справі № 1-1053/11, який набрав законної сили 16 травня 2013 року, з обвинувачення ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 162, 190, 357-358 КК України.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Так, вищевказаним вироком було встановлено, що ОСОБА_8, яка проживала разом з ОСОБА_10 у квартирі АДРЕСА_1, у якості квартирантки, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_12, у вересні 2010 року викрала з квартири документи для подальшої підробки та використання їх з метою заволодіння вказаною вище квартирою шляхом шахрайства. Відповідачі реалізовували свій злочинний умисел шляхом підробки документів, укладання ряду фіктивних договорів купівлі-продажу, порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_10

За заявою ОСОБА_10 та його скаргами було порушено кримінальну справу та його було визнано потерпілим у кримінальній справі, а після його смерті за заявою ОСОБА_3 потерпілим у вказаній справі визнано позивача.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України, п. п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

За правилами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

У п. 17-1 Постанови роз'яснено, що, виходячи із правил ч. 2 п. 3 цієї Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Зважаючи на вказане та враховуючи обставини справи, колегія суддів касаційного суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про спричинення позивачу злочинними діями відповідачів відносно ОСОБА_10 моральної шкоди, розмір якої визначено судами попередніх інстанцій з урахуванням розумності і справедливості, а також характеру й обсягу душевних страждань позивача у зв'язку із втратою сина, часу й зусиллям, які необхідні для відновлення попереднього стану, а також ступеня вини відповідачів у вчиненні злочину.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що оскільки відсутній причинно-наслідковий зв'язок між злочином, який скоєно відповідачами, та смертю ОСОБА_11 і ОСОБА_10, підстав для стягнення з відповідачів на відшкодування матеріальної шкоди витрат на поховання немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3, подану представником ОСОБА_9, відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана