Справа № 667/8477/15-ц
Комсомольський районний суд м. Херсона у складі:
головуючого судді Ігнатенко О.Й.
при секретарі Хоречко Я.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
його представника ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнський промисловий союз» про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди-
Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 01.10.2013 року він був прийнятий на роботу у ТОВ «Всеукраїнський промисловий союз» підсобним робітником у товарний цех № 1 «нафтобаза». 12.11.2013 року був переукладений трудовий договір на умовах сумісництва та трудовий договір за основним місцем роботи у ТОВ «Всеукраїнський промисловий союз». 29.08.2014 року він був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. 31.10.2014 року позивача було звільнено з роботи з формулюванням «за згодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпПУ». Позивач зазначає, що на момент звільнення він другий місяць перебував на військовій службі та виконував завдання у зоні проведення антитерористичної операції. Про звільнення він не писав заяву та не просив його звільнити. Також, позивач вказує, що його не повідомили про звільнення, з наказом директора не ознайомили. З жовтня 2014 року позивачу припинили виплату середнього заробітку. Про звільнення відповідач дізнався лише 07.10.2015 року, коли прийшов на підприємство з наміром приступити до роботи. У зв`язку з цим позивач просив поновити його на роботі у ТОВ «Всеукраїнський промисловий союз» та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.10.2014 року до дня поновлення на роботі та моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.
04.11.2015 року позивач вточнив свої позовні вимоги щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просив стягнути з відповідача станом на 04.11.2015 року середній заробіток за час проходження військової служби та вимушеного прогулу у загальній сумі 20 638,11 грн.
Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити. Представник позивача при цьому зазначив, що зазначена у позовній заяві ст. 26 КЗпПУ, була вказана помилково.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи належним чином повідомлявся, в порядку ст. ст. 74, 76 ЦПК України.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, у своїй позовні заяві позивач ставить позовні вимоги про виплату середнього заробітку за час перебування у зоні АТО, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
З довідки з ЄДРПОУ вбачається, що ТОВ «Всеукраїнський промисловий союз» є юридичною особою, розташованою за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 13.Вказане товариство має відокремлений підрозділ філію ТОВ «Всеукраїнський промисловий союз» в м. Херсон, що розташована за адресою: м. Херсон, вул. Чайковського, 26.
З трудової книжки ОСОБА_1 ( а.с. 6-8) вбачається, що останній відповідно до наказу № 03/01-к від 01.10.2013 року був прийнятий на роботу до ТОВ «Всеукраїнський промисловий союз» підсобником у товарний цех № 1 «нафтобаза». Також, вбачається, що 31.10.2014 року у трудовій книжці був зроблений запис про звільнення ОСОБА_1 на підставі наказу № 17/31-к від 31.10.2014 року за згодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України.
Згідно повідомлення № 1063 від 29.08.2014 року ( а.с. 13), ОСОБА_1 29.08.2014 року призваний для проходження військової служби по мобілізації до військової частини НОМЕР_1 . Вказане також підтверджується відповідними відомостями у військовому квитку серії НОМЕР_2 ( а.с. 14-20).
З довідки ВЧ п/п В 0849 від 14.11.2014 року ( а.с. 22) вбачається, що ОСОБА_1 з 23.10.2014 року і до дня видачі довідки приймав участь в АТО.
З довідки № 385/78 від 15.09.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 станом на 15.09.2014 року перебував на військовій службі в військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( а.с. 23).
Згідно наказу № 249 від 01.09.2015 ОСОБА_1 , звільнений наказом командира 72 окремої механізованої бригади ( по особовому складу) від 28.08.2015 року № 141-рс у запас згідно Указу Президента України від 12.06.2015 року № 328/2015 « Про часткову мобілізацію», вважається таким, що справи та посаду здав і його направлено для зарахування на військовий облік до Комсомольського РВК Херсонської області. Також, зазначено, що ОСОБА_1 з 01.09.2015 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".
Згідно ч. 3 ст. 119 КЗпПУ, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Суд визнає переконливим посилання позивача на те, що відповідач мав знати те, що він перебуває у зоні АТО, оскільки, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року № 1051, роботодавець зобов`язаний самостійно щомісяця погоджувати з районним ( міським) військовим комісаріатом або військовою частиною, що здійснювали призов працівників на військову службу, звіти про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам в частині підтвердження призову та проходження військової служби. Тобто, зберігаючи за ОСОБА_1 робоче місце і середній заробіток, відповідач знав про те, що позивач перебуває на військовій службі.
Таким чином, суд вважає доведеним наявність трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «Всеукраїнський промисловий союз» та факт перебування позивача у АТО. Відповідачем не спростовані ствердження позивача про не нарахування йому середньому заробітку за час перебування позивача в зоні АТО. Вказане також підтверджується випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 з 01.06.2014 року по 01.12.2014 року. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час перебування у зоні АТО з 01.11.2014 року по 01.09.2015 року.
Сума заборгованості середнього заробітку ОСОБА_1 відповідно до ст. 119 КЗпПУ розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», а саме: ( 1 431,04 грн. заробітна плата за червень 2014 року + 1 507,79 грн. заробітна плата за липень 2014 року): 42 дні робочого часу за червень та липень 2014 року = 69,97 грн. середньоденної заробітної плати.
Виходячи з цього сума яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за 205 робочих днів складає 14 343,85 грн.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпПУ, підставою для припинення трудового договору, зокрема, є згода сторін. При розірванні трудового договору за вказаною підставою обов`язковою умовою є волевиявлення обох сторін трудового договору та додержання таких умов: сторони не мають претензій один до одного, сторони не повинні виконувати будь-які додаткові дії, досягнута домовленість про дату і основу припинення відносин.
Суд вважає, доведеним факт відсутності волевиявлення позивача на розірвання трудового договору. При цьому, відповідачем не спростовані ствердження позивача про відсутність заяви про звільнення за згодою сторін або звернення в будь-якій іншій формі. Оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог ч. 1 ст. 36, ст. 119 КЗпПУ та ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Поновити порушене право позивача можливо шляхом поновлення його на роботі у ТОВ «Всеукраїнський промисловий союз» з 31.10.2014 року на посаді, яку він займав до звільнення.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпПУ, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Оскільки позивача було звільнено з порушенням вимог КЗпПУ, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2015 року по 08.12.2015 року ( день винесення судового рішення), в сумі 4 897,90 грн. ( 70 робочих днів х 69,97 грн.).
Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Незаконним звільненням та порушенням норм закону, які передбачають збереження за позивачем роботи і середнього заробітку, ОСОБА_1 відповідачем заподіяна моральна шкода, яка полягає в марних сподіваннях позивача на повернення на роботу після демобілізації, отримання заробітної плати, за рахунок якої мав утримувати себе і свою сім`ю, що спричинило моральні страждання, потягло порушення звичного ритму життя та спрямування додаткових зусиль на пошук нової роботи, обуренням з приводу припинення виплати заробітку без пояснень та будь-яких причин, тривалими нервовими переживаннями з приводу неотримання ним коштів, які необхідні були для лікування, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні документами. Враховуючи глибину душевних страждань та їх тривалість, керуючись принципом розумності і справедливості, суд вважає, можливим стягнути 2 000 грн. з відповідача на користь позивача відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 487, 20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 36, 119, 233, 235, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, суд, Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»,суд,
Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнський промисловий союз» про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 на роботі у товаристві з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнський промисловий союз» з 31.10.2014 року на посаді підсобного робітника товарного цеху № 1 «нафтобаза».
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнський промисловий союз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.11.2014 року по 01.09.2015 року в сумі 14 343,85 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2015 року по 08.12.2015 року в сумі 4 897,90 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнський промисловий союз» судовий збір у розмірі 487,20 грн. на користь держави.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Суддя Комсомольського районного
суду м. Херсона: О.Й.Ігнатенко