Провадження № 22-ц/783/5972/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і ОСОБА_2,

при секретарі Куцик І.Б.

за участю позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут" на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут" про стягнення невиплаченої в повному обсязі при звільненні заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 23 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут" на користь ОСОБА_3 54538,95 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 січня 2013 року по 23 червня 2015 року без урахування утримання податків і інших обов"язкових платежів з фізичних осіб.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржило Державне підприємство "Український державний геологорозвідувальний інститут". Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що, після набрання сили рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2013 року та додаткового рішення від 18 квітня 2013 року відповідач виконав його добровільно 30 вересня 2014 року на підставі виконавчого листа, виданого Личаківським районним судом міста Львова. В апеляційній скарзі просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут" про стягнення невиплаченої в повному обсязі при звільненні заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст.11,59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинстава, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 працював на посаді інженера-енергетика відділу технічного і господарського обслуговування Львівського відділення Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут" та був звільнений із займаної посади 2 липня 2012 року, у зв"язку із скороченням штату, ліквідацією Львівського відділення, яке було структурним підрозділом Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут".

Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили,обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказане передбачено ст.61 ЦПК України.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2013 року, додатковим рішенням цього ж суду від 18 квітня 2013 року та ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2014 року, якою згадані рішення суду залишені без змін, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року залишено без змін, встановлено, що у зв"язку із невиплатою позивачу заробітної плати в належному розмірі в день звільнення, відповідачем порушено вимоги КЗпП України. Відтак з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за період часу з 3 липня 2012 року по 30 січня 2013 року, в розмірі 10606,08 грн.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 30 січня 2013 року та додаткове рішення цього ж суду від 18 квітня 2013 року відповідачем не виконані.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 січня 2013 року по 23 червня 2015 року, суд виходив з тих підстав, що рішенням суду був встановлений факт порушення відповідачем вимог законодавства про працю та невиплати належних позивачу при звільненні грошових сум і станом на день постановлення рішення суду - 23 червня 2015 року, такі суми станом на день постановлення рішення суду першої інстанції позивачу не проведені.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Згідно із вимогами ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За умовами ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Роз'яснень, викладених у п.п.20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої вимогами ст.117 КЗпП України. Суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Оскільки згідно попередніх рішень суду з відповідача на користь позивача за невчасну виплату заробітної плати, яка підлягала виплаті позивачу в день звільнення вирішено питання стягнення середнього заробіток за період часу з 3 липня 2012 року по 30 січня 2013 року, в розмірі 10606,08 грн., то в даному випадку підлягає вирішенню питання стягнення середнього заробітку за період з 31 січня 2013 року по день постановлення рішення суду, що судом першої інстанції і зроблено.

Згідно з розрахунком позивача, середній заробіток, виходячи із середньоденного заробітку в сумі 91,05 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31 січня 2013 року по 29 вересня 2014 року становить 37785,75 грн. (91,05*415 робочих днів), а за період з 30 вересня 2014 року по 23 червня 2015 року (день винесення рішення судом) - 16753,20 грн. (91,05*184 робочих дні). Загальний розмір такого складає 54538,95 грн. Такий розрахунок, колегія суддів вважає вірним.

Відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції жодним належним та допустимим доказом не підтверджено того факту, що після набрання законної сили рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2013 року та додатковим рішенням цього ж суду від 18 квітня 2013 року, 30 вересня 2014 року на підставі виконавчого листа виданого Личаківським районним судом міста Львова, виконано в добровільному порядку, як про це зазначає в апеляційній скарзі апелянт.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Спору відносно розміру належних звільненому працівникові сум між сторонами не існувало.

Як зазначено в Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року, передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов"язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі №6-144ц13 від 29 січня 2014 року, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухваленні судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут" жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут" - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_2