Справа № 367/1049/15ц Головуючий у І інстанції Чернов Д.Є.
Провадження № 22-ц/780/3562/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 03.11.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

03 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Сліпченка О.І.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Ірпінської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що він знаходився в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 до 10 січня 2014 року.

Від даного шлюбу мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначав, що він з відповідачкою не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати донька.

Враховуючи наведене, просив вирішити місце проживання доньки ОСОБА_5 з ним.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 березня 2015 року позовні вимоги задоволено і визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_3

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам закону судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання місця проживання неповнолітньої дитини з батьком суд першої інстанції виходив з того, що позивач приділяє багато уваги своїй доньці ОСОБА_5, турбується про неї, створив належні умови для її виховання і має достатні матеріально-побутові умови для проживання дитини з ним і тому суд вважав за необхідне задовольнити позов в повному обсязі.

Прорте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду.

Згідно частини 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків, а за ч.2 цієї статті місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до частини 1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (Згідно Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів п.24 залишений в силі), вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 знаходився в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 до 10.01.2014 року. Від даного шлюбу мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2., що підтверджується рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 10.01.2014 року по справі №230/10342/13-ц.

Разом з тим, всупереч вказаним вимогам закону, суд першої інстанції ухвалив рішення про визначення місця проживання дитини з батьком без зясування думки органу опіки і піклування щодо розвязання даного спору, і що потягло за собою ухвалення необґрунтованого рішення.

Відповідно до висновку акту обстеження матеріально-побутових умов сімї, затвердженої начальником служби у справах дітей ОСОБА_6 вказано, що для малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 створені належні умови для її повноцінного морального та матеріального розвитку, навчання та виховання. Аналагічний висновок міститься в ОСОБА_4 обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2 від 30 жовтня 2015 року, затвердженому комісією Ісковецької сільської ради Полтавської області.

Крім того, відповідно до характеристик, наданих Ісковецькою сільською радою Лубенського району Полтавської області від 30 жовтня 2015 року та директора Ісківської загальноосвітньої школи Лубенського району Полтавської області ОСОБА_7 як мати характеризується позитивно, відповідно ставиться до навчання і виховання дитини, спиртними напоями не зловживає, і у наркологічному диспансері на обліку не перебуває.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд першої інстанції при вирішення даного спору не врахував необхідність постійного спілкування дитини з матір'ю та ухвалюючи рішення про визначення місця проживання дитини з батьком не врахував найвищих інтересів дитини.

Не зясувавши достовірно місце проживання дитини, не отримавши письмовий висновок органу опіки і піклування щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання батьків дитини, суд першої інстанції розглянув справу за неповно зясованих обставин справи та безпідставно дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, оскільки рішення суду не містить будь-яких мотивів, на підставі яких судом була віддана перевага батьку перед матірю у визначенні місця проживання дитини та порушено принцип нерозлучення малолітньої дитини з матірю.

Відповідно до положень ст.309 ЦК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є зокрема порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду слід скасувати як таке, що ухвалено за неповно зясованих обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 березня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

Рішення апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Матвієнко Ю.О.

ОСОБА_8