УХВАЛА

09 листопада 2015 року суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1., ознайомившись в м. Маріуполі з позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

24 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину спірного автомобіля НОМЕР_1 за кожним із подружжя, а також поділ вказаного автомобіля шляхом виділу його в натурі ОСОБА_2 та стягнення з нього на користь відповідачки грошової компенсації в розмірі 1/2 частини ринкової вартості транспортного засобу.

26.10.2015 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якому просить заборонити відповідачці відчуження автомобіля НОМЕР_1, а також накласти арешту на спірний транспортний засіб, зобовязавши органи ДАІ та прикордонної служби затримати автомобіль, в тому числі і при перетині лінії розмежування у пунктах пропуску. Копію ухвали просить направити до МРЕВ, ДАІ, голові воєнно-цивільної адміністрації Донецької області та начальнику прикордонної служби у Донецькій області.

Суд, вивчивши матеріали справи, заяву про забезпечення позову, вважає, що вимога позивача у порядку забезпечення позову задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване перш за все проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд на прохання осіб, що беруть участь у справі, може вжити заходи до забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статею 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 152 ЦПК України та розяснень, які містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановлення обовязку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору на зберігання іншим особам, тощо.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову№ 9 від 22.12.2006 року з наступними змінами, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль «Фіат Пунто» 1998 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_2

Таким чином, на теперішній час тільки позивач може розпоряджатись автомобілем та відчужувати його. З його пояснень вбачається, що відповідачка вписана до свідоцтва про реєстрацію автомобіля як особа, що має право керувати транспортним засобом. Отже, вона фактично не має жодних прав на відчуження спірного автомобіля, не є його юридичним власником, тому накладення арешту судом на зазначене вище майно та заборона відповідачці його відчужувати є зайвими.

Щодо зобовязання органів ДАІ та прикордонної служби затримати автомобіль, в тому числі і при перетині лінії розмежування у пунктах пропуску, суд зазначає, що спірний автомобіль є обєктом спільної сумісної власності, що не заперечується і позивачем.

Таким чином, затримання автомобілю в даному випадку вплине і на права відповідачки по володінню та користуванню обєктом спільного майна подружжя, що є неприпустимим.

На підставі викладеного, суд вважає, що заява ОСОБА_2 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.151, 152,153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали направити сторонам для відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1