Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

МартинюкаВ.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації за частку в майні, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 6 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що з 5 червня 1993 року по 18 липня 2011 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними набуто майно: автомобіль «Renault Trafik», 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, мотоцикл ММВЗ «Мінськ» 31135, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, саморобний автомобільний причіп, виготовлений у 2002 році, реєстраційний номер НОМЕР_3, автомобільний гараж НОМЕР_5 по вул. Академіка Глушкова в кооперативі «Автомобіліст» у м. Володимир-Волинському Волинської області. Посилаючись на те, що відповідач відчужив автомобіль «Renault Trafik», 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобільний причіп, 2002 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_3, а мотоцикл ММВЗ «Мінськ» 31135, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, і автомобільний гараж НОМЕР_5 по вул. Академіка Глушкова в кооперативі «Автомобіліст» у м. Володимир-Волинському Волинської області знаходяться в користуванні відповідача та є неподільним майном, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила задовольнити позов.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 6 липня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 Ѕ частку вартості мотоцикла ММВЗ «Мінськ», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, у розмірі 1 785 грн, Ѕ частку вартості автомобільного причіпа, 2002 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_3, - 6 430 грн, Ѕ частку вартості автомобільного гаража НОМЕР_5 по вул. Академіка Глушкова в кооперативі «Автомобіліст» у м. Володимир-Волинському Волинської області - 25 707 грн 50 коп., Ѕ частку вартості автомобіля «Renault Trafik» 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, - 55 600 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 892 грн 22 коп. судового збору, 1 328 грн 40 коп. понесених витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи, 787 грн 20 коп. понесених витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи, 2000 грн. витрат на правову допомогу.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 5 червня 1993 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 липня 2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням апеляційного суду Волинської області від 6 березня 2012 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним майном подружжя, визнання права власності на частку у спільному майні, встановлено, що в період шлюбу сторони придбали автомобіль марки «Renault Trafik» 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4. У визнанні за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину вказаного автомобіля відмовлено з тих підстав, що вказаний автомобіль відчужено ОСОБА_4 і право власності на нього зареєстровано за ОСОБА_5

Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки рішенням у справі про визнання майна спільним майном подружжя, визнання права власності на частку у спільному майні встановлено, що автомобіль придбаний відповідачем у шлюбі, був об'єктом права спільної сумісної власності і відчужений ним без згоди позивача, а доказів про те, що отримані ОСОБА_4 кошти були використані в інтересах сім'ї не подано, суди дійшли правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості Ѕ його частки.

Доводи касаційної скарги про те, що вартість автомобільного причіпа Ѕ частку вартості якого в розмірі 6430 грн було стягнуто на користь ОСОБА_3, нічим не підтверджена, підлягають відхиленню, оскільки докази про іншу вартість причіпа ніж та з якої виходив суд і яка визначена ним на підставі висновку експерта, у справі відсутні.

З огляду на викладене, суди обґрунтовано задовольнили позов.

Зазначені висновки відповідають обставинам справи і ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Що ж стосується вирішення питання про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 2000 грн,то погодитися з судовими рішеннями в цій частині неможливо.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допущені до участі в розгляді справи в якості осіб, які надають правову допомогу, ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що 1 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено договір про надання правової допомоги.

Відомості про те, що останній був допущений до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, що надає правову допомогу, відсутні.

Із журналу судових засідань вбачається, що ОСОБА_6 брав участь у справі як представник позивача, а не особа, яка надає правову допомогу.

За таких обставин у суду не було підстав стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2000 грн витрат на правову допомогу.

Виходячи з наведеного, судові рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 2000 грн, підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 6 липня 2015 року у частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 2000 грн, скасувати.

В іншій частині вказані судові рішення залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк М.І. Наумчук