Номер провадження: 22-ц/785/9566/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Книгиницькому О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 року про задоволення подання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 року заяву Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_2, (ОСОБА_2) ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КЕ № 976791, виданий Ленінським РВ ГУМВС України в Одеській області 23.03.1998 р., зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України.

Виконання ухвали доручено Державній прикордонній службі України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, суд першої інстанції виходив з того, що у звязку з неможливістю виконати наказ №916/2218/13 від 29.11.2013, наказ №916/2782/13 від 28.02.2014, наказ №916/2935/13 від 13.03.2014, наказ №9163257/13 від 05.03.2014, наказ №916/3090/13 від 05.03.2014, наказ №916/2724/13 від 28.02.2014, наказ №916/2888/13 від 14.03.2014, наказ №916/3261/13 від 05.03.2014, наказ №916/3154/13 від 31.01.2014, наказ № 916/2902/13 від 14.03.2014, наказ №916/3293/13 від 03.04.2014, наказ № 916/4646/13 від 25.03.2014, наказ №916/71/13 від 25.03.2014, наказ № 916/3496/13 від 17.04.2014, наказ №916/3282/13 від 24.03.2014, наказ №916/346/14 від 18.04.2014, наказ №916/305/14 від 15.04.2014, наказ №916/3504/13 від 17.04.2014, наказ №916/365 від 11.04.2014, наказ №916/735/14 від 29.04.2014, наказ № 916/392/14 від 22.04.2014, наказ №916/1358/14 від 16.05.2014, наказ 916/74/14 від 25.03.2014, наказ №916/1628/14 від 24.06.2014, наказ №916/545/14 від 05.05.2014, наказ №916/2689/13 від 19.09.2014, наказ № 916/2583/14 від 22.08.2014, наказ №916/3023/14 від 28.10.2014, видані Господарським судом Одеської області про стягнення з ТОВ «Наталка-Торгцентр» грошових коштів на користь стягувачів то слід тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, який є керівником боржника ТОВ «Наталка-Торгцентр».

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку , запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 377-1 ЦПК України передбачено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

На підставі п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, держвиконавець ВДВС, з підстав ст. 377-1 ЦПК України, звернувся до суду загальної юрисдикції із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у виконавчому провадженні про примусове виконання рішення господарського суду.

Між тим, вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (ст. 377-1 ЦПК України) передбачено розділом У1 ЦПК України, яким, зокрема врегульовані процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах.

Зазначена норма процесуального права не регулює процесуальні питання, пов'язані з виконанням рішень у господарських справах.

Суд першої інстанції, вирішуючи по суті подання ВДВС у виконавчому провадженні по примусовому виконанню рішення господарського суду, на зазначені обставини уваги не звернув.

Крім того, відповідно матеріалів справи, ОСОБА_2 згідно наказу під №15-к від 24.06.2014 року призначений на посаду директора ТОВ «Наталка-Торгцентр» з 24 червня 2014 року (а.с. 92), тобто після утворення заборгованості, яка встановлена відповідно наказів №916/2218/13 від 29.11.2013, наказ №916/2782/13 від 28.02.2014, наказ №916/2935/13 від 13.03.2014, наказ №9163257/13 від 05.03.2014, наказ №916/3090/13 від 05.03.2014, наказ №916/2724/13 від 28.02.2014, наказ №916/2888/13 від 14.03.2014, наказ №916/3261/13 від 05.03.2014, наказ №916/3154/13 від 31.01.2014, наказ № 916/2902/13 від 14.03.2014, наказ №916/3293/13 від 03.04.2014, наказ № 916/4646/13 від 25.03.2014, наказ №916/71/13 від 25.03.2014, наказ № 916/3496/13 від 17.04.2014, наказ №916/3282/13 від 24.03.2014, наказ №916/346/14 від 18.04.2014, наказ №916/305/14 від 15.04.2014, наказ №916/3504/13 від 17.04.2014, наказ №916/365 від 11.04.2014, наказ №916/735/14 від 29.04.2014, наказ № 916/392/14 від 22.04.2014, наказ №916/1358/14 від 16.05.2014, наказ 916/74/14 від 25.03.2014, наказ №916/545/14 від 05.05.2014 років, які видані Господарським судом Одеської області про стягнення з ТОВ «Наталка-Торгцентр» грошових коштів на користь стягувачів.

Більш того, згідно вищенаведеного Закону України "Про виконавче провадження» передбачено тимчасове обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно договорів про переведення боргу від 09.07.2015 року, 01.09.2014 року, 01.07.2015 року,07.07.2015 року, 26.06.2015 року, 14.01.2015 року, 07.04.2014 року, та доданих до них платіжних доручень вбачається, що ОСОБА_2 добровільно перевів на себе особисто борги ТОВ «Наталка-Торгцентр» та погасив їх.

Будь-які інші докази ухилення боржника від виконання зобов'язань в матеріалах справи відсутні.

Відповідно статті 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років , має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках , встановлених законом.

З урахуванням вищенаведених норм та встановлених обставин, на підставі ст. 312 ЦПК України, колегія суддів вважає, що ухвала районного суду підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 року скасувати.

В задоволенні поданні Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

ОСОБА_4