Справа № 462/7080/14 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/5530/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О

та з участю ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

представників Релігійної громади Свідків ОСОБА_4 в Залізничному районі

міста Львова ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління комунального майна Львівської міської ради, Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Регіонального фонду «Право і демократія», ОСОБА_7, Релігійної громади Свідків ОСОБА_4 в Залізничному районі міста Львова, Другої Львівської державної нотаріальної контори Львівського міського управління юстиції головного управління юстиції у Львівській області про визнання права власності в порядку спадкування, визнання недійсним договорів, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції порушено його право на правову допомогу, передбачену ст. 59 Конституції України та ст. 12 ЦПК України. Зазначає, що дід скаржника ОСОБА_8 купив будинок №5 по вул. Галушевича (колишня Провіантова) у м. Львові на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.1931 р., що стверджується свідоцтвом про право власності №330, що видане 24.10.1953 р. В матеріалах справи відсутні докази, а судом першої інстанції не було досліджено, на підставі яких документів перейшло право розпорядження спірним майном до Виконавчого комітету Залізничної районної ОСОБА_9 народних депутатів м. Львова і відповідно законність винесення ним рішення №109 від 10 березня 1987 року про реєстрацію будинку По вул. Провіантовій, 5 за ЖЕО Залізничного району м. Львова, що в подальшому послужило підставою для надання в оренду, а згодом відчуження шляхом викупу ОСОБА_7 та регіональним громадським фондом «Право і демократія». Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги, що до спірних правовідносин повинен застосовуватись Цивільний кодекс УРСР 1922 року. В матеріалах справи знаходяться докази, які підтверджують, що після смерті ОСОБА_8 у спадщину фактично вступила ОСОБА_10, яка опікувалась спірним майно, здавала його частину в оренду та сплачувала податки. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення районного суду таким вимогам відповідає.

Відповідно до вимог ст. 10, 59, 60, 61 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 ( дід позивача) 28.10.1931 року на підставі договору купівлі-продажу придбав у власність будинковолодіння по вул. Провіантовій, 5 у м. Львові загальною площею 827 кв.м. 17.10.1955 року ОСОБА_8 помер. Після його смерті спадщину прийняла його дружина ОСОБА_10, вступивши в оперативне управління спадковим майном, яка померла 02.04.1990 року. ОСОБА_10 за життя склала заповіт, яким все належне їй на час смерті майно заповіла дочці ОСОБА_9 (матері позивача). 12.02.1996 року ОСОБА_9 померла.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування на будинковолодіння № 5 по вул. Гушалевича у м. Львові, визнання недійсними договорів купівлі-продажу способом викупу № 1026 частини нежитлового приміщення загальною площею 93,6 кв. м будинковолодіння № 5 по вул. Гушалевича в м. Львові від 31.12.2003 року, укладеного з ОСОБА_7, № 1021 частини нежитлового приміщення загальною площею 76,6 кв.м. будинковолодіння № 5 по вул. Гушалевича в м. Львові від 31.12.2003 року, укладеного з Регіональним Громадським благодійним фондом «Право і демократія»; визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення площею 93,6 кв.м. вищезазначеного будинковолодіння, укладеного 14.07.2005 року та договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення площею 76,6 кв.м. вищезазначеного будинковолодіння, укладеного 14.07.2005 року; про передання зазначеного майна у власність ОСОБА_2

Районним судом установлено, що рішенням виконкому Львівської обласної ради № 690/0185 від 15.08.1961 року затверджено рішення виконкому Львівської міської ОСОБА_9 депутатів трудящих № 592 від 04.08.1961 року «Про розгляд статті «Виразки на тілі міста», п.2 вказаного рішення включено до житлового фонду місцевих ОСОБА_9 будинок № 5 по вул. Провіантові /Гушалевича/ в м. Львові, як джерело великих нетрудових прибутків і зобов»язано виконком Львівської міської ОСОБА_9 депутатів трудящих передати згаданий будинок на баланс відповідного домоуправління.

Рішенням виконкому Львівської міської ради народних депутатів № 692 від 04.08.1961 року будинок № 54 по вул. Провіантовій в м. Львові зарахований до житлового фонду м. Львова.

Рішенням виконкому Залізничної районної ОСОБА_9 народних депутатів № 109 від 10.03.1987 року, згідно з яким затверджено реєстр житлових будинків, належних місцевим ОСОБА_9 по Залізничному району м. Львова, до такого внесено і будинок № 5 по вул. Провіантовій в м. Львові.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20.01.2014 року, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015 року а.с.63-66) у позові ОСОБА_2 до Львівської обласної ради, Львівської міської ради, Львівської обласної державної адміністрації, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, третя особа Львівське комунальне підприємство «Граніт», у позові ОСОБА_2 про скасування вищезазначених рішень відмовлено.

Таким чином, рішення органів влади щодо передачі спірного будинковолодіння у власність територіальної громади м. Львова не скасовані.

Враховуючи наведене, районний суд відмовляючи у задоволенні позову вірно виходив з того, що позивачем не доведено факту входження у спадкову масу спірного будинковолодіння № 5 по вул. Гушалевича у м. Львові; позивач не є власником спірного майна, а тому не має права його витребовувати відповідно до ст. 387 ЦК України.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст. 307 ч.1 п.1 , 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальнихсправ.

Головуючий М.М.Шандра

Судді: Л.Б.Струс

ОСОБА_11