Справа № 642/6300/14
№2/642/1457/14
Р ІШ Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2015 року

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Клименко О. І.

при секретарі - Шаповал Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 Державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним , суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 № 54992172, бланк ВТІ 477239, № в реєстрі 2-240 на користь ОСОБА_2, посвідчений другою нотаріальною конторою м. Харкова 10.09.2013 р. . Свою вимогу позивач обґрунтувала тим, що 27.12.2013 року померла її тітка ОСОБА_4, яка мешкала за адресою: м.Харків, вул..Довгалівського,17 а кВ. 5. За життя її тітки ОСОБА_4 вона постійно допомагала їй як фізично так і морально. Після її похорон, вона звернулась до Другої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та дізналась, що про існування заповіту, який склала ОСОБА_4 10.09.2013 р. , і яким вона все належне їй майно після смерті заповідала ОСОБА_5. Однак, даний заповіт вона вважає недійсним, так як н її думку він був складений в супереч вимог ст. 225 ч.1 ЦК України, а саме особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Також зазначила, що на момент складання заповіту її тітки виповнилось 65 років і в останні роки її життя у неї розвився віковий склероз і почастішали випадки не сприйняття дійсних подій. Ще за 6 років до смерті вона перебувала на обстеженні у невропатолога та на лікуванні у психіатра, доказом чого є рецепт на ім.»я мельник В.І. з психоневрологічного диспансеру.

Позивач та представник позивача в судове засідання з»явились. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Пояснення надала аналогічно обставинам викладеним в позові.

Відповідачка та представники відповідача в судове засідання з»явились. Проти задоволення позову заперечували, посилаючись на той факт, що при складанні заповіту ОСОБА_4 10.09.2013 року вона була дієздатною особою, і не страждала на будь як психічні хвороби, повністю усвідомлювала значення своїх дій.

Представник третьої особи в судове засідання з»явилась. Проти задоволення позову заперечувала. Обґрунтовуючись тим, що заповіт ОСОБА_4 10.09.2013 р. був складний з дотримання вимог чинного законодавства та ЗУ « Про нотаріат». Нею було роз»яснино ОСОБА_4 наслідки даного заповіту, в свою чергу мельник В.І. висловила свої бажання, що і було відображено в заповіту.

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представників відповідача, представника третьої особи, свідків : ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8,ОСОБА_9, ОСОБА_10,ОСОБА_11,ОСОБА_4,ОСОБА_12, ОСОБА_13, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити в повному обсязі.

Так, в судовому засідання встановлено, що батько позивача ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про народження: а саме: свідоцтвом про народження серії ІІ ВЛ № 440121 відповідно до якого батьком позивача ОСОБА_1 зазначений ОСОБА_14, свідоцтвом про народження серії ЯЭ №953670 відповідно до якого батьками мельник ОСОБА_15 зазначені: ОСОБА_16 та ОСОБА_17, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст.126,133,135 СК України,відповідно до якого батьками ОСОБА_17 віри ОСОБА_18 зазначені: ОСОБА_16 та ОСОБА_17.

Таким чином, ОСОБА_4 є рідною тіткою позивача ОСОБА_1.

Як вбачається з актового запису про смерть №17134 від 29.12.2013 року 27.12.2013 року померла ОСОБА_4, яка була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 А кв. 5.

Відповідно до заповіту від 10.09.2013 року ОСОБА_4 на випадок її смерті заповіла все належне їй майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось та на що вона законом матиме право ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2., даний заповіт посвідчено державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори ОСОБА_19 та внесений до реєстру за № 2-240.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначила, що останні роки життя ОСОБА_4 вона доглядала за нею, надавала їй як фізичну так і матеріальну допомогу і відповідно до чинного законодавства вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4. Зазначений заповіт вважає недійсним так як останні роки життя стан здоров»я мельник ОСОБА_18 погіршився і вона почала страждати на психічні хвороби та не завжди усвідомлювала значення своїх дій і страждала на віковий склероз.

В обґрунтування даної обставини, а також того факту, що ОСОБА_4 ОСОБА_16 на момент складання заповіту не зовсім розуміла значення своїх дій, позивачем ОСОБА_1 було надано рецепт від 31.10.2008 року на ім»я ОСОБА_4, з психоневрологічного диспансеру та придбання ліків, які виписуються за рецептом.

У звязку з чим на думку позивача ОСОБА_1 даний заповіт є недійсним на підставі вимог ст.225 ч.1 ЦК України, якою передбачено, що правочин,який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним.

Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину (п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Відповідно до висновку судово психіатричного експерта № 217 від 05.03.2015 року надати відповіді на поставлені в ухвалі суду від 20.11.2014 року питання а саме: Чи хворіла психічними хворобами ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла 27.12.2013 року під час складання заповіту 10.09.2013 року ; Чи могла ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла 27.12.2013 року за своїм психічним станом у період часу складання заповіту, а саме 10 вересня 2013 року розуміти значення своїх дій та керувати ними, з урахуванням того, що останній раз ОСОБА_4 проходила лікування в 2012 році у експерта не виявилось можливим.

З описової частини висновку судово психіатричного експерта № 217 вбачається, що надати відповіді на поставлені питання не виявилось можливим , у звязку з тим, що об»активно ОСОБА_4 оглядалась психіатром однократно в 2008 році, заключного діагнозу їй не було встановлено.

Допитана в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти того факту, що ОСОБА_4 страждала на психічні хвороби і останні роки не завжди розуміла значення своїх дій.

Так, допитані свідки ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_20 зазначили в судовому засіданні, що інколи поведінка ОСОБА_4 на їх думку була дивною, і не зовсім звичайною.

Однак, суд ставиться до даних пояснень критично, так як даний висновок вони здійснили зі своєї суб»єктивної точки зору, пояснити у чому саме, з конкретними посилання на обставини, виражалась дивність поведінки ОСОБА_4 в судовому засіданні не змогли.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який також є племінником ОСОБА_21, зазначив, що ОСОБА_4 вживала лики від серця.

Свідок ОСОБА_10 допитана в судовому засіданні вказала на той факт, що останній час перед смертю ОСОБА_4 вона працювала у неї доглядальницею, за проханням брата ОСОБА_4 ОСОБА_12. ОСОБА_4 скаржилась на своїх племінників мельник ОСОБА_1»ю та мельник ОСОБА_6. У неї був нормальний стан здоров»я, для її віку.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12 в судовому засіданні, також зазначили, що ні якими психічними хворобами ОСОБА_12 віра ОСОБА_18 не страждала, на будь яких обліках не перебувала і до моменту смерті розуміла значення своїх дій.

Свідок ОСОБА_9Ф, який був двоюрідним братом мельник віри ОСОБА_18 та працює лікарем, також зазначив, що ні яких відхилень в поведінці мельник В.І. він не бачив, поведінка її була адекватною, значення своїх дій вона розуміла. При цьому зазначив, що ОСОБА_4 не зовсім гарно відзивалась про свою племінниці ОСОБА_1»ю.

Таким чином, суд приймає дані докази до уваги, однак враховую той факт, що покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4,ОСОБА_12, ОСОБА_20 суперечливі. У звязку з чим, суд позбавлений можливості з даний показів зробити висновок про стан здоров»я ОСОБА_12 віри ОСОБА_18.

Відповідно до відповіді з ОСОБА_3 міської лікарні № 24 мельник ОСОБА_18 знаходилась на диспансерному обліку у фахівців за місцем мешкання.

З відповіді на запит з Харківського міського психоневрологічного диспансеру № 16 вбачається, що ОСОБА_4 доглядалась в ПНД № 16 в консультативній групі стосовно психічного захворювання, отримувала лікування постійно.

Однак, з даної відповіді суд не має можливості визначити з яким саме діагнозом перебувала ОСОБА_4 на консультативному догляді, чи могло вплинути дне захворювання на її психічний стан та позбавити її можливості усвідомлювати значення своїх дій. При цьому, будь якої виписки з історії хвороби в підтвердження перебування ОСОБА_4 в консультативній групі до суду не надано.

Вимогами ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інших доказів, зі сторони позивача ОСОБА_1 та представника позивача в обґрунтування своїє позиції до суду надано не було, у звязку з чим суд вважає, що їх позиція базується лише на суб»активному факторі.

Допитаний в судовому засіданні в якості третьої особи нотаріус Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_19 зазначила, що при складанні заповіту 10.09.2013 року ОСОБА_4, у неї сумнівів в неадекватності поведінки ОСОБА_4 не було, поведінка її була нормальна, вона висловлювала своє волевиявленні і нею як нотаріус було роз»яснино наслідки спірного заповіту. . Даний заповіт нею був складений з дотриманням вимог чинного законодавства, Закону України « Про нотаріат» та з дотриманням інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України

Відповідно до ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Заповіт ОСОБА_4 був складений за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, однак в ньому мається власноручний запис мельник В.І. стосовно того, що заповіт їй прочитаний та з її слів записаний вірно.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заповіт складений ОСОБА_4 відповідав справжньому її волевиявленню як спадкодавця, підстав для визнання його недійсним судом не встановлено. Враховуючи, що при складанні заповіту порушень щодо його оформлення та посвідчення, передбачених ст. 1247 ЦК України, в судовому засіданні не встановлено, а навпаки з'ясовано, що волевиявлення ОСОБА_4 було вільним і відповідало її волі, тому підстав для визнання заповіту недійсним не має і суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним заповіту задоволенню не підлягають.

В силу вимог ст.88 ЦПК України суд приходить до висновку, сплачена позивачем сума судового збору не підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2

На підставі ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, ст.ст.225,1257 ЦК України , суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 Державна нотаріальна контора про визнання заповіту ОСОБА_4 № 54992172, бланк ВТІ 477239, № в реєстрі 2-240 на користь ОСОБА_2, посвідчений другою нотаріальною конторою м. Харкова 10.09.2013 року недійсним відмовити .

Рішення по справі може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О. І. Клименко