Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/1871/15-ц Головуючий у 1-й інст. Романюк Ю. Г.
Категорія 21 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Заполовського В.Й., Шевчук А.М.,

при секретарі Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Новоград-Волинського міськрайонного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_6, орган опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради, про визнання недійсними договорів дарування частини квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить 4/5 частини квартири АДРЕСА_1. Співвласником іншої частини квартири був її син ОСОБА_2

Позивачка вказує, що дане житло 6 листопада 2000 року передано у спільну сумісну власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» її батьку ОСОБА_7 та членам його сімї, до складу якої входила вона, її діти: ОСОБА_8, ОСОБА_2, а також мати ОСОБА_9

Після смерті батьків та сина ОСОБА_8 вона отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спірної квартири.

В подальшому їй стало відомо про те, що 29 грудня 2014 року ОСОБА_2 уклав зі своєю дружиною ОСОБА_5 договір дарування належної йому 1/5 частини вказаної квартири, яка, в свою чергу, 17 березня 2015 року подарувала зазначену частину житла своїй неповнолітній дочці ОСОБА_10

Також позивачка зазначає, що оскільки спірне житло було передане у спільну сумісну власність, то за правилами ст. 369 ЦК України ОСОБА_2 повинен був отримати її згоду на дарування частини цієї квартири.

Посилаючись на те, що такої згоди вона не надавала, ОСОБА_1 просила визнати недійсними договір дарування 1/5 частини даної квартири, укладений 29 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а також договір дарування, який укладений 17 березня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт, зокрема, зазначає, що з моменту приватизації квартири статус належної ОСОБА_2 частки у цьому житловому приміщенні не змінився. Та обставина, що в подальшому при прийнятті нею спадщини були визначені частки, не припиняє права спільної сумісної власності на 1/5 частину квартири, яка належала останньому.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення апелянта, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції виходив з того, що на час вчинення договору дарування належної ОСОБА_2 1/5 частини вказаної квартири спірне житло належало співвласникам на праві спільної часткової власності, отже відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 369 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Відповідно до ч. ч.2,4 ст.355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з положеннями ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 361 ЦК України передбачено, що власник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

У ч.1 ст.368 ЦК України зазначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За правилами ч.2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та ( або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та членам його сімї: ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_8 та ОСОБА_2. Вказана обставина підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом з питань приватизації обєктів міської комунальної власності 6 листопада 2000 року.

Наявний в матеріалах справи витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно містить інформацію про те, що частки співвласників даної квартири були визначені, а саме зареєстровано право власності на 1/5 частку за кожним.

В подальшому, позивачка набула право власності на 1/10 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті свого батька, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори 24 березня 2008 року.

Окрім того, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу 23 серпня 2014 року, ОСОБА_1 також належить 3/10 частини даної квартири.

21 серпня 2014 року приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу на імя позивачки видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8, на підставі якого вона набула право власності на 1/5 частину вказаної квартири.

Матеріали справи також свідчать, що 29 грудня 2014 року ОСОБА_2 подарував належну йому 1/5 частину даної квартири ОСОБА_5, уклавши договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_6 9 грудня 2014 року.

В подальшому, 17 березня 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2, який діяв в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10, уклали договір дарування, за умовами якого 1/5 частина зазначеної квартири перейшла у власність останньої. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу ОСОБА_6 17 березня 2015 року.

Отже, визначення часток кожного із співвласників припиняє спільну сумісну власність на дану квартиру. Зазначені обставини свідчать про те, що на момент вчинення спірних правочинів квартира перебувала у власності позивачки та її сина на праві спільної часткової власності, що, в свою чергу, виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 369 ЦК України.

ОСОБА_2, маючи у власності 1/5 частину зазначеного житлового приміщення, скористався наданим йому ст. 361 ЦК України правом самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності та уклав договір дарування.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313,314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного районного суду Житомирської області від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді: