Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 417/382/14-ц
Провадження № 22ц/782/431/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року Апеляційний суд Луганської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Авалян Н.М

суддів Малієнко Н.В., Соловей Р.С.

за участю секретаря судового засідання Козубської А.В.

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сєвєродонецьку Луганської області справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором з апеляційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на заочне рішення Марківського районного суду Луганської області від 15 травня 2015 року

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду 17 листопада 2014 року з вказаним позовом, в якому просив стягнути з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 солідарно заборгованість за кредитним договором від 10 вересня 2008 року, що утворилась станом на 16 липня 2014 року в розмірі 1 595 647,89 грн., з яких: тіло кредиту - 1 068 688,17 грн., проценти за користування кредитом - -476 993,26 грн., комісія за ведення кредиту - 49 966,46 грн.

Рішенням, що оскаржується, суд задовольнив позов частково.Стягнув з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 1 595 647 грн. 89 коп., а також судові витрати в загальному розмірі 4 074 грн. В задоволенні позову до відповідачки ОСОБА_4 відмовив.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_4 і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, перевіривши матеріали справи та надавши оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішення суду оскаржується позивачем тільки в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому апеляційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в цілому.

Судом встановлені наступні факти, які підтверджені матеріалами справи.

10 вересня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 532-024/ФКВ-08, за умовами якого позичальник ОСОБА_3 отримав від банку кредитні кошти у розмірі 91 200 доларів США, які зобов'язався повернути до 02 вересня 2033 року зі сплатою 11,50% річних за весь час користування кредитом.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк» відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі за кредитним договором № 532-024/ФКВ-08 від 10 вересня 2008 року.

Кредитним договором сторони передбачили наступні зобов'язання позичальника. Повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менше 304,00 доларів США по двадцяте число включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку позичальника або шляхом внесення готівки до каси банку (п.2.4, п.2.5 кредитного договору).

Проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 число включно кожного наступного місяця за місцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника (п.2.6, п.2.7 кредитного договору).

Щомісячна комісія за управління кредитом складає 0,15% від суми кредиту. Нарахування щомісячної комісії за управління кредитом здійснюється щомісячно у валюті кредиту (для кредитів у національній валюті) або у гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ на день нарахування (для кредитів в іноземній валюті). Нарахована комісія сплачується позичальником у національній валюті по 20 число (включно) кожного наступного місяця, що слідує за місяцем її нарахування та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування на рахунок банку (п.1.7, п.2.10 кредитного договору).

Сторони погодили, що банк має право вимагати повного дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником або його поручителями умов договору та договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором, а позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за договором, а також відшкодувати завдані банку збитки (п.6.2 кредитного договору).

Позичальник ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору по своєчасному та повному погашенню кредиту. внаслідок чого станом на 16 липня 2014 року утворилась заборгованість перед банком в загальному розмірі 1 595 647,89 грн., яка складається з: тіла кредиту - 91 200 доларів США або 1 068 688,17 грн.; процентів за користування кредитом - 40 705,78 доларів США або 476 993,26 грн.; комісії за управління кредитом - 49 966,46 грн.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою на підставі договору поруки № 532-024/Zфпор-08 від 10 вересня 2008 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4, відповідно до якого поручитель ОСОБА_4 зобов'язалась нести відповідальність у повному обсязі перед банком за невиконання кредитних зобов'язань позичальника ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні позову про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не пред'явив до поручителя позов протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, договір поруки припинився. Свій висновок суд обґрунтував посиланням на ч.4 ст.559, ст.526, ст.252 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про припинення поруки, але зауважує, що до такого висновку суд першої інстанції прийшов без з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до закону припиняється не договір поруки, а сама порука, оскільки строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а це строк існування самого зобов'язання поруки.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що строк дії договору поруки сторони визначили до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (п.10 договору поруки), а строк повернення кредиту - 02 вересня 2033 року (п.1.3 кредитного договору). Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань - внесення щомісячних платежів. Тому, для правильного вирішення справи необхідно було встановити та вказати в рішенні суду початок та закінчення перебігу строку пред'явлення вимоги до поручителя, а крім того, з'ясувати, чи не заявлялась банком вимога про дострокове повернення кредиту, що впливає на перебіг строку пред'явлення вимоги до поручителя.

Ця неповнота з'ясування обставин справи була усунута під час апеляційного розгляду справи.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.251, ч.1 ст.252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За умовами укладеного відповідачкою ОСОБА_4 договору поруки він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника, але умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України. В цьому випадку порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, оскільки строк дії поруки в договорі не визначений, тому передбачений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя повинен обраховуватись з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (протягом шести місяців), після закінчення якого і право кредитора, і обов'язок поручителя припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Як свідчать матеріали справи, боржник та поручитель взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 02 вересня 2033 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Тобто, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором банк використав передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України та умовами договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, звернувшись 21 серпня 2009 року до позичальника з письмовою вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів в строк до 20 вересня 2009 року (а.с.130).

У зв'язку з цим перебіг встановленого законом шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя розпочався з 20 вересня 2009 року та закінчився 20 березня 2010 року.

У вказаний проміжок часу банк у будь-якій формі вимог до поручителя не пред'явив, а звернувся до суду 28 червня 2014 року, тому позов до поручителя подано з пропуском встановленого шестимісячного строку.

Вищенаведене повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 17 вересня 2014 року (справа № 6-170цс14), від 10 вересня 2014 року (справа № 6-28цс14), яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду при застосувванні норм права щодо припинення поруки.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що не зважаючи на допущені помилки, які є формальними, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення про відмову в стягненні заборгованості солідарно з поручителя, тому підстав для скасування рішення суду чи зміни в зазначеній частині не вбачається, оскільки відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, 315, 317, 319, 323-325, 327 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Авалян Н.М.

Судді Малієнко Н.В.

ОСОБА_5