Справа № 713/1328/15-ц
Провадження №2/713/522/15
02.09.2015 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Пилипюка І.В., з участю секретаря Паучек Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості, -
Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості.
Банк зобов'язання виконав повністю, оскільки надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.
В судове засідання представник позивача не зявилася, будучи повідомленою про місце, день та годину слухання справи належним чином, в адресованому суду клопотанні просила справу розглядати без участі представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі. Також подала пояснення в якому вказала, що заперечення відповідача є необґрунтованими і безпідставними, а банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов'язань за нього. Відповідачем не надано жодного доказу. Обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні не відповідають дійсності, а позовні вимоги банку підлягають задоволенні в повному обсязі, оскільки умови кредитного договору в повній мірі відповідають діючому законодавству та жодним чином не містять будь-яких підстав, які б вказували на дискримінаційні процеси по відношенню до клієнта.
Послалась на те, що згідно п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України. Тобто раніше постановлене рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нараховані після винесення попереднього рішення суду.
У 2009 року була подана позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про звернення стягнення, а тепер судом розглядається позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості. Тобто у цих двох судових провадженнях суттєво різні предмети спору, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Просила позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №CVVWGК00000011 від 19.03.2007 року - задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про місце, день та годину слухання справи належним чином про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив.
Вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, окремо в письмовій формі договір про збільшення позовної давності між ним та ПАТ «ПриватБанк» не укладався. Клопотання про поновлення строку позовної давності від позивача не надходило, в той же час він відповідно до ви¬мог ч.3 ст.267 ЦК України просить суд застосувати строк позовної давно¬сті.
Не погоджується з розміром нарахованої пені, оскільки відповідно до вимог ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. А нарахована сума згідно розрахунку заборгованості наданої банком значно перевищує вказані у законі розміри. Крім того відповідно до вимог чинного законодавства пеня не може нараховуватися за період більш ніж один рік.
Просив відмовити в задоволені позову за безпідставністю та у звязку з пропуском позовної давності.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дослідивши матеріали цивільної справи №2-500/09, прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленого кредитним договором.
В забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту №CVVWGК00000011 від 19.03.2007 року з ОСОБА_1 цього ж дня укладено договір іпотеки, згідно умов якого він надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, з надвірними будівлями та господарськими спорудами, які розташовані за адресою: вул. Стрітенська, 24 в с. Іспас Вижницького району Чернівецької області, що належить йому на праві власності, посвідченого ОСОБА_2, приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу, 30.03.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №2318/86.
22.01.2010 року за вих. №224/2-500/09 у Вижницьке відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» направлено два виконавчі листи.
06.02.2013 року до суду надійшла постанова заступника начальника ВДВС Вижницького РУЮ у Чернівецькій області ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження від 20.11.2012 року на підставі п.8 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якої виконавчий лист №2-500/2009, виданий 22.01.2010 року про виселення ОСОБА_1, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 зі зняттям з реєстрації обліку у Відділі громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у м. Вижниця виконано, припинено чинність арешту майна боржника.
Заява про збільшення позовних вимог позивачем не заявлялася.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.
У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Частиною 1 ст.589 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України звернення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.
Статтею 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до розяснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №7 від 07.02.2014 року) зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України.
З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 15.10.2009 року по цивільній справі №2-500/2009 за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Чернівецької філії ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, звернуто стягнення на предмет іпотеки, яким було забезпечено зобов'язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк».
Наявність вказаного рішення суду не звільняє ОСОБА_1 від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє ПАТ КБ «ПриватБанк» права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України.
При цьому ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум без урахування сум, в рахунок погашення яких звернуто стягнення на предмет іпотеки, оскільки доказів невиконання вказаного вище рішення суду позивачем суду не надано, а судом встановлено, що воно виконано частково.
Твердження відповідача про те, що він сплачував заборгованість по кредиту у вказаний період спростовуються наданими ним копіями квитанцій за 2008 рік.
Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Відповідно до ч.3 ст.546 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Положенням п.1 ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відповідно до ч.4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідач заявив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені, а тому з нього підлягає стягненню пеня у межах строку позовної давності у розмірі, меншому, ніж вказано в позові, а саме:
При цьому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до інших вимог судом не встановлено, оскільки кредитний договір укладався між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на термін до 18.03.2013 року.
Посилання відповідача на ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» є безпідставним, оскільки цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.
На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ними судових витрат у відповідності до ст.88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі ст.ст.2, 15, 16, 258, 267, 526, 530, 536, 544, 546, 549, 589-591, 599, 611, 612, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, Суд ,
Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: І. В. Пилип'юк