АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/49/15
Справа №2025/2-56/11 Головуючий І інстанції Дегтярчук М.О.
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач Макаров Г.О.
УХВАЛА
17 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Макарова Г.О.,
суддів: Котелевець А.В., Кіпенка І.С.,
за участю секретаря - Рязанової С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові клопотання ОСОБА_1 про призначення судової економічної експертизи у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 2 травня 2014 року у цивільній справі за позовом Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, -

встановила:
02 серпня 2010 року Міністерство оборони України та Військова частина НОМЕР_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, посилаючись на те, що з 07 вересня 1992 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, а з 18 листопада 2006 року перебував на посаді командира військової частини НОМЕР_2 (61 арсенал зберігання боєприпасів Південного оперативного командування, дислокований у м.Лозова Харківської області), у військовому званні підполковник, і являвся військовою службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків; ОСОБА_2 проходив військову службу в Збройних Силах України з 23 березня 1993 року, а з 16 лютого 2008 року перебував на посаді головного інженера - заступника командира військової частини НОМЕР_2 і являвся військовою службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських обов`язків.

У період з 18 листопада 2006 року підполковник ОСОБА_3 та у період з 16 лютого 2008 року підполковник ОСОБА_2 , являючись військовими службовими особами, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них не лише не організували роботу з виконання та дотримання вимог пожежної безпеки у військовій частині, тобто не вживали заходів до ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища, яке знаходилось в забороненій зоні на адміністративно - господарської території військової частини НОМЕР_2 вздовж зовнішньої технічної території, а навпаки, потурав вивезенню до вказаного місця пожежонебезпечних та легкозаймистих відходів у вигляді розбитої укупорки боєприпасів, сухих гілок, скошеної трави, чагарнику тощо. Злочинна недбалість підполковника ОСОБА_1 та підполковника ОСОБА_2 призвела до збільшення розмірів смітника та створила реальну загрозу виникнення пожежі.

У період з 06 по 07 червня 2008 року комісією Генерального штабу Збройних Сил України проводилась перевірка виконання заходів щодо забезпечення вибухопожежобезпеки, живучості, організації служби військ, під час якої встановлено, що технічна територія військової частини НОМЕР_2 перебуває у незадовільному стані, а саме не очищена від сухих дерев, чагарнику, високої трави, якою зросла значна частина штабелів. Навколо місць зберігання боєприпасів не створені мінералізовані смуги. Частина боєприпасів лежить без тари на землі під сонячними променями, порох з ящиків розсипаний по штабелях. Аналогічні недоліки також були виявлені в ході проведення у період з 08 по 11 липня 2008 року, та з 19 по 21 серпня 2008 року перевірок комісіями Південного оперативного командування.

Неналежна організація підполковником ОСОБА_1 та підполковником ОСОБА_2 виконання вимог керівних документів щодо забезпечення пожежної безпеки призвело до того, що 27 серпня 2008 року близько 15 год., в результаті попадання стороннього джерела запалювання, відбулося загоряння несанкціонованого сміттєзвалища, яке знаходилось в забороненій зоні на адміністративно - господарській території військової частини НОМЕР_2 вздовж зовнішньої огорожі технічної території Накопичення значної кількості легкозаймистих відходів на смітнику та його розміри зумовили швидке поширення полум`я по всій території сміттєзвалища. Перенесені сильними поривами вітру залишки горіння із смітника на технічну територію спричинили загоряння нескошеної сухої трави та штатної тари, де зберігалися 120 мм остаточно споряджені міни, які знаходилися на майданчику тимчасового зберігання №119. В результаті цього відбулося займання додаткових порохових зарядів та послідуючі вибухи і детонація боєприпасів на всіх об`єктах арсеналу у період з 27 по 30 серпня 2008 року, що призвело до спричинення шкоди охоронюваним законом державним інтересам у вигляді підриву авторитету, престижу та обороноздатності Збройних Сил України; заподіяння державі в особі Міністерства оборони України майнової шкоди на суму ,83 гривень, яка у п`ятсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, а саме: по автомобільній службі - 100577,34гривні; бронетанковій службі -23297,78 гривень; по службі зв`язку - 385662,26 гривень; по квартирно-експлуатаційній службі - 296231,36 гривень; медичній службі - 281,00гривень; продовольчій службі-1695,30 гривень; по службі ракетно - артилерійського озброєння - ,63 гривні; речовій службі - 16589,77 гривень; службі паливо - мастильних матеріалів - 118812,15 гривень; інженерній службі - 121135,44 гривень; службі радіаційного, хімічного, бактеріологічного забезпечення - 226387,80 гривень; метрологічній службі - 343,00 гривень. В зв`язку з вищевикладеним Міністерство оборони України та військова частина НОМЕР_2 звернулися до суду з позовом до відповідачів про стягнення з них матеріальної шкоди в розмірі ,83грн. в рівних долях.

13 січня 2012 року представник позивача надав суду уточнену позовну заяву, згідно якої зменшив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів для відшкодування на користь держави в особі Міністерства оборони України та військовій частині НОМЕР_2 у рівних долях ,21 гривень - шкоду, нанесену з їх вини державі (т.№3 а.с.165-174).

09 серпня 2012 року позивач уточнив позовні вимоги, надав позовну заяву і у остаточній редакції просив стягнути з відповідачів для відшкодування на користь держави в особі Міністерства оборони України та військовій частині НОМЕР_2 у рівних долях ,97 гривень - шкоду, нанесену з їх вини державі, а саме: по автомобільній службі - 100582,34грн; бронетанковій службі - 23297,78 грн; службі зв`язку - 387585,99 грн; квартирній - експлуатаційній службі 436201,0 грн; по медичній службі - 281,00грн; продовольчій службі - 1695,30 грн; службі ракетно -артилерійського озброєння (відділи зберігання) -,47 грн; службі ракетного артилерійського озброєння (поточне зберігання) - 2529850,89 грн; речовій службі - 16589,77 грн; службі паливо - мастильних матеріалів - 118812,15 грн; по інже6нерній службі - 331807,93 грн; службі радіаційного, хімічного, бактеріологічного забезпечення -241528,00 грн; метрологічній службі - 4202,35 грн. Крім того внаслідок надзвичайної події 27.08.2008 року приведені до непридатного стану сховища та майданчики відкритого зберігання, які рахуються по службі квартирно-експлуатаційній службі на загальну суму 9130773,00 грн. (т.№4 а.с.215-223).

Ухвалою районного суду від 14 травня 2014 року за клопотанням представника позивачів ОСОБА_4 та згідно листа військової частини НОМЕР_2 правонаступником розформованої військової частини НОМЕР_2 було залучено військову частину НОМЕР_1 , оскільки відповідно Директиви Міністра оборони України від 02.09.2011 року №Д-322/1/07 та наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 10.09.2013 року №472 «Про розформування військової частини НОМЕР_2 » військова частина НОМЕР_2 розформована 30.12.2013 року. Правонаступником визначено військову частину НОМЕР_1 (адреса розташування: АДРЕСА_1 ).

Матеріали стосовно цивільної справи №2025/2-56/11 передані правонаступнику - військовій частині НОМЕР_1 (т.№5 а.с.45).

Враховуючи вищевикладене,керуючись вимогами ст.37 ЦПК України, суд залучив до участі у справі, як правонаступника розформованої військової частини НОМЕР_2 , військову частину НОМЕР_1 .

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 червня 2014 року позовні вимоги Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави в особі Міністерства оборони України, та військової частини НОМЕР_1 завдану матеріальну шкоду у рівних долях ,97 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в сумі по 1827 гривень з кожного.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду наявним у справі матеріалам.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 з урахуванням уточнень заявив клопотання про призначення судово-економічної експертизи, проведення якої просив доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, посилаючись на наступне.

З наданих на вимогу суду першої інстанції фінансових документів, оформлених позивачем під час процедури його ліквідації в грудні 2013 року , а саме : - ліквідаційному балансі (форма №1) та додатку до нього, станом на 24.12.2013 року в балансі та розшифровці позабалансових рахунків, сума збитків від надзвичайної події взагалі не рухається. На підставі вимог «Порядку складання фінансової та бюджетної звітності розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів» п. 1.10. за відсутності даних у графах та рядках проставляються прочерки. Це, як зазначає відповідач ОСОБА_1 , підтверджується даними ліквідаційного акту військової частини НОМЕР_2 № 28705 від 31.12.2013 року, де за наданими довідками керівників служб Міністерства оборони України вказано на відсутність будь-яких заборгованостей з боку Військової частини НОМЕР_2 та передачу (здачу) майна до Військової частини НОМЕР_1 .

На вирішення експертизи відповідач, спираючись на перелік типових задач науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року, просив поставити питання зазначені у письмовому клопотанні, яке долучено до матеріалів справи.

Представник позивача Міністерства оборони України Фівкін П.М., діючий на підставі довіреності, просив у задоволенні клопотання відмовити, оскільки справа уже тривалий час знаходиться в провадженні суддів першої та апеляційної інстанцій, та призначення економічної експертизи не є обов`язковим для вирішення даної справи, так як матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду апеляційних скарг.
Обговоривши доводи клопотання ОСОБА_1 , судова колегія вважає, що воно підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст.ст. 57, 59, 60, 143, 144, 147 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Якщо проведення експертизи доручено спеціалізованій експертній установі, її керівник має право доручити проведення експертизи одному або кільком експертам, створювати комісії з експертів керованої ним установи, якщо судом не визначено конкретних експертів, у разі потреби замінювати виконавців експертизи, заявити клопотання щодо організації проведення досліджень поза межами експертної установи.

Експертиза призначається ухвалою суду, де зазначаються: підстави та строк для проведення експертизи; з яких питань потрібні висновки експертів, ім`я експерта або найменування експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; об`єкти, які мають бути досліджені; перелік матеріалів, що передаються для дослідження, а також попередження про відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Експертиза проводиться в суді або поза судом, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про судову експертизу», судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження.
Згідно ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» , судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. Крім того, за рішенням органу, який призначає експертизу, до її проведення можуть залучатись фахівці у відповідній галузі.
З огляду на те, що способом забезпечення доказів є, зокрема, призначення експертизи, та для з`ясування обставин, що мають суттєве значення для вирішення справи по суті, приймаючи до уваги, те що для встановлення наявності чи відсутності фактів зазначених у позові та клопотанні про призначення експертизи, відповідно до питань, які поставлені перед експертом, необхідні спеціальні знання, судова колегія вважає за необхідне призначити у справі судово-економічну експертизу, проведення якої доручити Дніпропетровському Науково-дослідному інституту судових експертиз.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає необхідним поставити на вирішення експертизи питання: чи підтверджується документально розмір збитків зазначений в актах перевірки Військової частини НОМЕР_1 (на час надзвичайної події Військова частина НОМЕР_2 ), якщо ні, то який їх фактичний розмір?

Інші питання, викладені ОСОБА_1 у його клопотанні, не можуть бути предметом проведення судово-економічної експертизи та не потребують цих спеціальних знань.

Відповідно до п. 5 ст. 202 Цивільного процесуального кодексу України, суд може за заявою особи, яка бере участь у справі, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: призначення судом експертизи.

Керуючись ст. ст. 57-60, 66, 143-147, 202, 208-210, 315 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія,-

ухвалила:
Клопотання ОСОБА_1 задовольнити частково.

Призначити у справі за позовом Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, судово-економічну експертизу, проведення якої доручити Дніпропетровському Науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення експертизи поставити питання:

Чи підтверджується документально розмір збитків зазначений в актах перевірки Військової частини НОМЕР_1 (на час надзвичайної події Військова частина НОМЕР_2 ), якщо ні, то який їх фактичний розмір?

В розпорядження експертів надати матеріали цивільної справи.

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Витрати пов`язані з проведенням експертизи покласти на ОСОБА_1 .

Провадження у справі зупинити на час проведення експертизи.

Ухвала підлягає оскарженню в частині зупинення провадження у справі. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Г.О. Макаров

Судді: А.В. Котелевець

І.С. Кіпенко