Справа № 464/8115/15-ц
пр.№ 2/464/2339/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2015 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар Кріль Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить стягнути з останніх суму заборгованості за договором позики грошових коштів від 18 серпня 2014 року в розмірі 30 000 доларів США, що станом на момент підписання позову еквівалентно 649 200 гривень та витрати, понесені у звязку зі сплатою судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18 серпня 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, цільовим призначенням якого є особисті потреби. Відповідно до умов вказаного договору позикодавець передав у власність позичальнику кошти в розмірі 106 150 доларів США, в свою чергу, відповідач ОСОБА_2 зобовязався повернути позивачу кошти в розмірі 76 150 доларів США до 1 жовтня 2014 року, решту 30 000 доларів США до 31 грудня 2014 року. Оскільки цільовим призначенням коштів за вказаним договором були особисті потреби, а у відповідності до ч.3 ст.61 СК України отримані відповідачем ОСОБА_2 у власність кошти є спільною сумісною власністю відповідачів як подружжя, відтак, на спірні правовідносини поширюється правило про солідарну відповідальність відповідачів як подружжя. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 6 листопада 2014 року стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором позики від 18 серпня 2014 року у розмірі 986 539 грн. 85 коп., що еквівалентно 76 150 доларів США. Оскільки відповідачами не виконано зобовязання щодо повернення суми позики в розмірі 30 000 доларів США до 31 грудня 2014 року, відтак, така підлягає стягненню з останніх та в еквіваленті складає 649 200 грн.

Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечили.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомили.

Згідно ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 18 серпня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальнику строком до 31 грудня 2014 року грошові кошти в сумі 106 150 доларів США, в свою чергу, останній зобовязався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим договором. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №1066 /а.с. 6-7/.

Відповідно до п. 3 договору позики, відповідач ОСОБА_2 зобовязався повернути позивачу грошові кошти в розмірі 76 150 доларів США строком до 1 жовтня 2014 року, решту суми в розмірі 30 000 доларів США до 31 жовтня 2014 року.

Пунктом 2 договору передбачено, що цільовим призначенням позики є особисті потреби.

Вказаний договір укладено за згодою дружини позичальника ОСОБА_3, справжність її підпису на заяві засвідчена приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4 18 серпня 2014 року по реєстру №1065 (пункт 12).

Згідно з ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 6 листопада 2014 року, що набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики від 18 серпня 2014 року в розмірі 76 1520 доларів США, що в еквівалентні до національної валюти України склало 986 539 грн. 85 коп. /а.с. 8-10/.

Постановами державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_5 від 16 січня 2015 року відкрито виконавчі провадження ВП №45974565, ВП №45974535 про солідарне стягнення з відповідачів коштів за договором позики в розмірі 986 539 грн. 85 коп. /11, 12/.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що кошти, які передав позивач відповідачу ОСОБА_2, у відповідності до ст. 61 СК України є обєктом спільної сумісної власності подружжя та були використані в інтересах сімї, відтак, на спірні правовідносини поширюється правило про солідарну відповідальність відповідачів як подружжя.

На підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що відповідачами не виконано умов договору позики від 18 серпня 2014 року, у строк до 31 грудня 2014 року не повернуто коштів в розмірі 30 000 доларів США, що станом на день підписання позовної заяви в еквіваленті до національної валюти України за курсом НБУ становить 649 200 грн.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи те, що грошові кошти за договором позики від 18 серпня 2014 року ОСОБА_2 отримано в інтересах сімї та на потреби такої, ОСОБА_3 надала згоду на укладення такого договору, умови договору позики не виконано, кошти в розмірі 30 000 доларів США не повернуто, за таких обставин, кожен з відповідачів повинен нести солідарну відповідальність за невиконання зобовязань,передбачених договором позики.

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відтак, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені останнім у звязку зі сплатою судового збору, у розмірі 6 090 грн., а саме, по 3 045 грн. з кожного.

На підставі статей 526, 629, 530, 1046, 1049 ЦК України, статей 61, 65 СК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212 215, 224 226 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики грошових коштів від 18 серпня 2014 року в розмірі 30 000 доларів США, що станом на 23 вересня 2015 року в еквіваленті до національної валюти України за курсом НБУ становить 649 200 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені у звязку зі сплатою судового збору, у розмірі 6 090 гривень, а саме, по 3 045 гривень з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий Дулебко Н.І.