Номер провадження: 22-ц/785/7735/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Калараш А.А.

з участю секретаря Абалдової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про визнання договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2015 року,-

встановила:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу удаваним, визнання дійсним правочину, звернення стягнення на нерухоме майно, остаточно уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 3 115 782 грн. 68 коп. посилаючись на те, що 12.08.2005 року він передав ОСОБА_3 в борг 40 000 доларів США, що на момент укладання договору складало в еквіваленті 202 000 грн., на підтвердження передання та отримання зазначених коштів ОСОБА_3 надала йому боргову розписку від 12.08.2005 року, відповідно до якої зобов'язалася повернути йому грошові кошти та щомісяця сплачувати проценти за узгодженою ними місячною процентною ставкою, що дорівнювала 2,5 % від суми позики.

Станом на 01 лютого 2008 року відповідач частково повернула проценти за договором позики, а неповернуті на той момент проценти в розмірі 5 000 доларів США включила до суми основного боргу, розмір якого з 01.02.2008 року відповідно збільшився та становить 45 000 доларів США, про що остання надала йому ще одну боргову розписку від 01 квітня 2008 року.

Своїх зобов'язань з повернення боргу та сплати процентів в розмірі та на умовах, підтверджених розписками від 12.08.2005 року та від 01.04.2008 року, ОСОБА_3Г не виконує протягом тривалого часу, в результаті чого утворилася заборгованість, яка на момент звернення до суду з позовом становить 3 115 782,68 грн., з яких - основний борг 956 366, 10 грн., проценти за договором позики 2 104 005,42 грн., три проценти річних від простроченої суми 46 411, 16 грн.

Враховуючи, що розписками від 12.08.2005 року та від 01.04.2008 року строк повернення переданих ОСОБА_3Г грошових коштів не встановлений, він 09.04.2014 року надіслав їй письмову вимогу про дострокове виконання обов'язку з повернення боргу, яка нею отримана 15.04.2014 року.

Незважаючи на отримання письмової вимоги, відповідач свої обовязки з повернення коштів не виконала, порушивши строк повернення суми коштів.

ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала, звернулася із зустрічним позовом (т.2., а.с. 111) про визнання недійсним договору від 12.08.2005 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на суму 202 000 грн., в еквіваленті 40 000 доларів США та визнання недійсним договору займу від 01.04.2008 року, укладеного між нею та ОСОБА_2на суму 45 000 доларів США, посилаючись на те, що вона мала з ОСОБА_2 ділові стосунки в сфері бізнесу з 1995 року, передавала йому значні суми грошових коштів, а він надавав їй товари для реалізації та ліквідації заборгованості.

У 2007 року під час підготовки документів для отримання кредиту від банку, вона дізналася, що право власності на магазин її матері - ОСОБА_4, розташований у м. Ізмаїлі по вул. 28 червня № 57 кут вул. Пушкіна, 50, на підставі рішення суду від 12.08.2005 року перейшло до ОСОБА_2

Останній пояснив, що повів себе так для вчасного повернення нею коштів.

25.08.2007року вона повністю розрахувалась з ОСОБА_2, про що він написав власноручно розписку.

Однак, при цьому, останній не повернув документи на магазин.

01.04.2008року нею на прохання ОСОБА_2, під впливом обману, надано повторну розписку про отримання 12.08.2005 року 45 000 доларів США, однак, це не може вважатися договором займу, в зв'язку з тим, що предметом договору є магазин, а вона станом на 12.08.2005 року знаходилась на лікуванні в м. Одесі та не могла отримати зазначені кошти.

Розписка від 01.04.2008 року не відповідає вимогам ст.ст. 604, 1050 ЦК України.

На підставі всіх вищезазначених обставин просила визнати недійсними договір від 12.08.2005 року та договір займу від 01.04.2008 року.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_2, вважаючи рішення незаконним та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, надав до суду апеляційну скаргу про скасування рішення.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне їх відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно договору від 12.08.2005 року (т.1., а.с. 70) ОСОБА_3 взяла 12.08.2005 року у ОСОБА_2 за магазин, що належить ОСОБА_4, розташований за адресою: м. Ізмаїл, вул. 28 червня, 57 кут Пушкіна, 50, суму грошей в кількості 40 000 доларів США еквівалент 202 000 грн., в звязку з тим, що МБТІ відмовилось оформити довідку характеристику для нотаріуса, було прийняте рішення суду від 12.08.2005 року, що ОСОБА_2 є власником даного магазину. Дані гроші бралися під заставу магазину строком не менш ніж один рік, тобто до 12.08.2006 року, але після спливу цього строку договір вважається продовженим на невизначений строк за умови виплати процентів згідно договору. Гроші беруться під 2,5 % щомісячно.

Вищезазначений договір від 12.08.2005 року підписаний ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, при цьому він не був підписаний ОСОБА_2

З договору від 12.08.2005 року вбачається, що він пов'язаний з переходом права власності на магазин, розташований за адресою: м. Ізмаїл, вул. 28 червня, 57 кут вул. Пушкіна, 50.

Як вірно звернув увагу суд першої інстанції, наявність між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 правовідносин, повязаних з переходом права власності на магазин підтверджується письмовим документом ОСОБА_2 від 15.08.2007 року (т.1., а.с. 182) про отримання повного розрахунку по 01.04.2007 року, проценти по правочину за магазин, розташований за адресою: м. Ізмаїл, вул. 28 червня 57/8.

Тобто, договір від 12.08.2005 року не є договором позики і не містить обовязку ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 суму грошей в кількості 40 000 доларів США.

Згідно розписки від 01.04.2008 року (т.1., а.с. 72) ОСОБА_3 12.08.2005 року взяла в борг у ОСОБА_2 гроші в сумі 45 000 доларів США під 2,5 % щомісячно (без погашення боргу).

12.08.2005 року Ізмаїльським міськрайсудом постановлено рішення про визнання права власності на магазин, розташований за адресою: м. Ізмаїл, вул. 28 червня, 57 кут Пушкіна, 50, що належав на період 12.08.2005 року ОСОБА_4, зобовязано повернути кошти повністю ОСОБА_2, після чого він поверне їй магазин, який оформлений на нього 12.08.2005 року за рішенням суду. Проценти по правочину на період 01.02.2008 року віддала повністю.

З розписки від 01.04.2008 року вбачається, що вона складена не на підтвердження договору позики, а пов'язана з переходом права власності на магазин, розташований за вищезазначеною адресою.

Згідно відповіді начальника клініки АПД ВМКЦ ПР м. Одеса від 08.07.2011 року № 2 (т.2., а.с. 120) ОСОБА_3 12.08.2005 року знаходилась на амбулаторному прийомі у лікаря терапевта з приводу гіпертонічної хвороби.

Таким чином, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтями 1046, 1047 ЦК України, на які посилався позивач за первісним позовом як на підставу позовних вимог.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованістю вимог позивача за первісним позовом ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 на користь суми боргу в розмірі 3 115 782, 68 грн.

При цьому, не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_3, що договір від 12.08.2005 року та розписка від 01.04.2008 року складалися під впливом обману з боку ОСОБА_2

Враховуючи, що між сторонами виникли правовідносини до яких не застосовуються вимоги ст.ст.1046, 1047 ЦК України, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги посилання ОСОБА_3 на підстави недійсності, які стосуються договору позики, у зв»язку з чим в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору від 12.08.2005 року необхідно відмовити.

Виходячи з викладеного, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які ним правильно застосовані.

При цьому, доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Скаржникине надали жодних доказів, які б обґрунтовували та підтверджували ті обставини, на які вони посилаються в апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржниками норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись п.1 ч.І ст.307, ст.308, п.І.ч.1 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.Д.Коротков

ОСОБА_8