У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

МартинюкаВ.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про повернення вартості товару, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 4 вересня 2012 року він за усною домовленістю надав фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 телефони на загальну суму 1 400 грн, перелік яких указаний у накладній, на реалізацію строком на один місяць. Після закінчення строку відповідач ні телефони, ні грошові кошти не повернув. Посилаючись на викладене, просив задовольнити позов.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 045 грн 80 коп.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про компенсацію судових витрат за рахунок держави.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що згідно накладної б/н від 4 вересня 2012 року ОСОБА_4 отримав майно на загальну суму з ПДВ 1400,00 зокрема: «С-8» - 1 одиниця - ціна 550,00, «С-14» - 1 одиниця - ціна 500,00, «е 71-нокиа» - 1 одиниця - ціна 350,00 (а. с. 2).

29 січня 2014 року ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_4 було надіслано вимогу з пропозицією повернути телефони або грошові кошти в розмірі 1400 грн з переказом на розрахункові рахунки (а. с. 3), яку останній отримав особисто, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 4).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що наданий позивачем документ на підтвердження здійсненої операції не є належним доказом, оскільки не відповідає вимогам бухгалтерського обліку, не містить відповідних реквізитів.

Однак повністю з таким висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суди зазначаючи про те, що надана позивачем на підтвердження позову накладна не містить обов'язкових реквізитів документу фінансової звітності,передбачених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому нею не може підтверджуватись факт передачі товарів зазначених у ній, не звернули увагу на те, що згідно із ст. 2 цього Закону його дія поширюється на юридичних осіб. Суб'єкти підприємницької діяльності, яких відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Відповідач у справі є фізична особа-підприємець ОСОБА_4

Отже, суди при вирішенні спору застосували норму права, яка не підлягала застосуванню для з'ясування прав та обов'язків сторін у справі, зробили передчасний висновок, що надана позивачем накладна не може підтверджувати отримання відповідачем товару і його вартості.

Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства суд розглядає цивільні справи не інше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог. Підстави і предмет позову визначає позивач (ст. 15 цього Кодексу).

Виходячи з наведеного, при вирішенні спору суди мали з'ясувати наявність обставин, якими обгрунтовувались вимоги позивача та визначити правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, чи були порушені права позивача, при умові доведення передачі майна, чи не регулюються ці відносини ст. 1011 ЦК України, чи є видом діяльності ФОП надання такої послуги чи це була цивільно-правова угода, яка не охоплюється вказаною нормою та Законом України «Про захист прав споживачів», (наприклад, договір доручення) та чи є відповідальною за порушення угоди особа, до якої подано позов, і зробити висновок про доведеність останнього виходячи із зазначених позивачем його підстав та предмету.

Із змісту судових рішень не вбачається, що в них наведені встановлені фактичні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, вони не містять правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, в зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк М.І. Наумчук