Ухвала

іменем україни

02 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування жилим будинком та земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права спільної часткової власності та виділ в натурі частки житлового будинку з надвірними спорудами, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторонам на праві власності належить по Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані на земельній ділянці площею 800 кв. м по АДРЕСА_1 у м. Харкові. Позивач користується Ѕ частиною цього будинку з відповідною частиною надвірних будівель. Між сторонами склалося фактичне користування житловим будинком, надвірними будівлями і земельною ділянкою, а кожен з них має окремі виходи. Разом з тим, ОСОБА_4 не влаштовує цей фактичний порядок, який склався внаслідок односторонніх дій відповідача, так як останній встановив паркан, захопив та користується частиною земельної ділянки, яка йому не належить. Вирішити спір у добровільному порядку сторони не мають можливості, внаслідок чого позивач не може реалізувати своє право на приватизацію належної їй земельної ділянки та вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4, з урахуванням уточнень, просила позов задовольнити, а саме: визначити порядок користування спірними житловим будинком та земельною ділянкою відповідно до запропонованого експертом варіанту № 2.

Заперечуючи проти вказаних вимог, ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що спільне користування співвласниками вказаним нерухомим майном не вбачається можливим внаслідок неприязних стосунків між сторонами. Відповідач за зустрічним позовом не сплачує за комунальні послуги, не проводить поточний та капітальний ремонти будинку, не утримує у належному стані прибудинкову територію та сад, внаслідок чого всі витрати та роботу з утримання будинку і прибудинкової території позивач за зустрічним позовом був змушений нести самостійно. У зв'язку з цим весь тягар утримання будинку в цілому покладається лише на ОСОБА_5 та членів його сім'ї.

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 просив зустрічний позов задовольнити, зокрема: припинити право спільної часткової власності на вказаний житловий будинок; виділити в натурі належну йому Ѕ частку цього жилого будинку з надвірними будівлями відповідно до запропонованого судовим експертом варіанту.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Поділено в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 з урахуванням фактично сформованого порядку користування, з незначним відступом від ідеальних часток співвласників. Виділено ОСОБА_5 у власність частку жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 у м. Харкові, яка складається з приміщень: 2-1, 2-3, 2-4, 2-7, 2-8 у літ. «А-1», загальною площею 49 кв. м, у т.ч. житловою площею 28,9 кв. м, з обслуговуючими їх надвірними будівлями і спорудами: Ѕ частину сараю літ. «И», льоху літ. «Г», ворітьми № 3, Ѕ частину огорожі № 5, огорожу № 6, огорожу № 7, огорожу № 8, замощення «І», загальною вартістю 76 479 грн., що складає 56/100 частини домоволодіння. Виділено ОСОБА_4 у власність частку жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 у м. Харкові, яка складається з приміщень: І, ІІ, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, загальною площею 52,8 кв. м, у т.ч. житловою площею 24,9 кв. м, з обслуговуючими їх надвірними будівлями і спорудами: Ѕ частину сараю літ. «И», літню кухню літ. «В», вбиральню літ. «К», зливну яму № 4, огорожу № 1, хвіртку № 2, Ѕ частину огорожі № 5, загальною вартістю 61 156 грн., що складає 44/100 частини домоволодіння. Внаслідок розподілу в натурі частки співвласників були перерозподілені та складають: ОСОБА_4 - 44/100 частини домоволодіння, замість Ѕ частини; ОСОБА_5 - 56/100 частини домоволодіння, замість Ѕ частини. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію внаслідок перерозподілу ідеальних часток співвласників у розмірі 5 759 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_4 у задоволенні позову змінено. Позов ОСОБА_4 задоволено частково шляхом виділення їй у власність частки жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 у м. Харкові, за варіантом, викладеним у вказаному рішенні місцевого суду. Вирішено питання розподілу судових витрат. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням нормпроцесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції або ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог статті 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що сторони є сестрою та братом, їм на підставі спадкування у рівних частках належить на праві спільної часткової власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 у м. Харкові. ОСОБА_4 належить на праві власності Ѕ частина вказаного нерухомого майна на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 вересня 2004 року. ОСОБА_5 належить на праві власності інша Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 09 грудня 2004 року.

Між сторонами тривалий час існує спір з приводу порядку користування спірним домоволодінням.

За змістом ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 04 липня 2014 року № 20/10/07 та пояснень експерта доречним є єдиний варіант порядку користування житловим будинком з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 у в м. Харкові, який склався внаслідок фактичного користування сторонами і є найбільш наближений до ідеальних часток співвласників, не потребує додаткових витрат сторін на переобладнання, перепланування та отримання відповідних дозволів від виконавчого комітету органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 2 ст. 1278 ЦК України кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК країни співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Таким чином, суд першої інстанції в незміненій частині, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вимоги закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку, що запропонований експертом варіант реального виділу сторонам спірного майна є найбільш наближений до їх ідеальних часток, не потребує від них додаткових перепланувань, реконструкцій і витрат на отримання дозволів, внаслідок чого досягається реальний поділ спільного майна у найменш обтяжливий для сторін спосіб.

Змінюючи рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції, вірно виходив із того, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що вимоги ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим будинком фактично були вирішені судом частково - шляхом виділення їй відповідної частки приміщень у власність.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом в незміненій частині та апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції в незміненій частині та апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2014 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

І.М. Фаловська