_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5952/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

23.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та згідно редакції від 18.11.2015 року просив ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на 7/8 частин житлового будинку № 72- б, по вулиці Жовтневої революції, в м. Одесі, загальною площею 198, 1 кв.м., у тому числі житловою 91,1 кв.м., літню кухню літ. «Д», гараж літ. «Л», майстерню літ. «Н», розташовані на земельній ділянці площею 0,0354 га.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником 7/8 частин житлового будинку № 72- б, по вулиці Жовтневої революції в м. Одесі, де окрім належних приміщень також розташовані самочинні споруди, побудовані до 05.08.1992 року.

Позивач стверджує, що з приводу отримання свідоцтва про право власності на спірні споруди він звернувся до Реєстраційної служби одеського міського управління юстиції, де йому було відмовлено у прийнятті у роботу документів та запропоновано звернутись до суду, пояснивши, що ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає чіткий перелік, за яким вони можуть надати свідоцтво про право власності, однак вказаним Законом не передбачено отримання свідоцтва про право власності на підставі технічного паспорту.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 у судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, проти його задоволення не заперечувала.

Крім того, слід зазначити, що 19.11.2015 року до канцелярії суду була подана зустрічна позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності, однак, у судовому засіданні представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 з клопотанням про прийняття зустрічного позову до провадження суду та об'єднання його з первісним позовом до суду не зверталась, у зв'язку з чим зазначене питання судом не розглядалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У судовому засіданні встановлено, що 16 лютого 1989 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємці успадкували в рівних частках ? (тобто по 1/8 кожний) частину житлового будинку з надвірними прибудовами в м.Одесі по вул. Жовтневої революції 72 «б», який складається в цілому з житлового камяного будівництва загальною площею 38,1 кв.м.та надвірних прибудов : 1-5 огорожа, І мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 335 кв.м.

На самовільно побудовані споруди: «Ж» гараж, «а1»а3» прибудови, «а2» веранда, «а4» тамбур, «Д» літня кухня, «В» сарай , «З» вбиральня, «И» душ, «К» погреб свідоцтво про право власності не видавалось.

08 липня 2013 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 було посвідчено Свідоцтво про право власності за заповітом, згідно якого вбачається, що ОСОБА_1 успадкував 5/8 часток житлового будинку з надвірними спорудами під № 72 «б», розташованого в місті Одесі по вулиці Жовтневої революції після смерті матері ОСОБА_7, померлої 26 листопада 2012 року.

На самочинно збудовані споруди: житловий будинок літ. «А» ІІ поверх, житлова прибудова «А1», прибудова «а4», веранда «а5», веранда «а6», «Д» літня кухня, «Л,М», гаражі, «Н» сарай, «К» льох це свідоцтво не видавалось і їх вартість в оцінку спадкового майна не була включена.

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_8, третя особа Одеська міська рада про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, встановлення порядку користування жилим будинком та земельною ділянкою.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.06.2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_8 було задоволено. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_10 на 1/8 частку у праві спільної часткової власності на будинок № 72-6 по вул. Жовтневої революції, в м. Одесі, що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 58,9 м2, житловою площею 38,1 м2, без урахування самочинних споруд. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частку у праві спільної часткової власності на будинок № 72-6 по вул. Жовтневої революції, в м. Одесі, що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 58,9 м2, житловою площею 38,1 м2, без урахування самочинних споруд. Визначено порядок користування будинком № 72-6 по вул. Жовтневої революції, в м. Одесі. Виділено в користування ОСОБА_1 80/100 часток будинку інвентаризаційною вартістю - 101979,00 гривень, що складаються в житловому будинку літ «А»: жила №5 площею - 21,5 м , інвентаризаційною вартістю - 63451 гривень; жила №96 площею - 8,15 м2, інвентаризаційною вартістю - 25085,5 гривень. Виділено в користування ОСОБА_2 20/100 часток будинку інвентаризаційною вартістю - 25086 гривень, що складаються в житловому будинку літ. «А»: жила № 9а площею - 8,15 м. Залишено в загальному користуванні ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в житловому будинку літ. «А»: №4 коридор, площею - 11,6 м2, інвентаризаційною вартістю - 24 568 гривень; №6 кухню, площею - 8,8 м2, інвентаризаційною вартістю - 18 638 гривень. Зобов'язано ОСОБА_2 влаштувати перегородку в приміщенні № 9 - житлова, а також влаштувати новий дверного отвір з установкою дверного блоку в новоутвореному умовно позначеному приміщенні № 9а - житлова, площею 8,15 м2 житлового будинку літ. «А» вул. Жовтневої революції, 72-6 м. Одесі, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №071/2014 від 23.03.2015 року. Зобов'язано ОСОБА_1 влаштувати двірний отвір з установкою дверного блоку в новоутвореному умовно позначеному приміщенні №96 - житлова, площею 8,15 м2 житлового будинку літ. «А» по вул. Жовтневої революції, 72-6 м. Одесі, згідно висновку судової будівельно- технічної експертизи №071/2014 від 23.03.2015 року. Визначено порядок користування земельною ділянкою площею 335 м2 по вул. Жовтневої революції № 72-6 у м. Одесі між співвласником ОСОБА_1 з 80/100 частками у будинку і ОСОБА_2 з 20/100 частками у будинку. Виділено в користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 241,9 м2 межі якої описуються наступним чином:

-від кута огороджувального забору розташованого з боку тупикового проїзду (від точки 1) по прямій лінії на відстані 14,97 м (до точки 2);

-з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 6,11 м до точки 3;

-з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 6,79 м до точки 4;

-з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 2,96 м до точки 5;

-з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 6,15 м до точки 6;

-з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 3,40 м до точки 7;

-з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 27,65 м до точки 8;

-з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 11,98 м по межі огороджувального забору розташованого з боку тупикового проїзду до початкової точки відліку до точки 1.

Виділено в користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 17,6 м2 межі якої описуються наступним чином:

-від точки 10 по прямій лінії на відстані 5,82 м до точки 4;

-з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 2,96 м до точки 5;

-з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 6,15 м до точки 6;

-з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 2,93 м до початкової точки відліку до точки 10.

Залишено в загальному користуванні співвласників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 земельну ділянку площею 75,5 м2межі якої описуються наступним чином:

-від межі огороджувального забору розташованого з боку тупикового проїзду від точки 9 по прямій лінії на відстані 11,91 м до точки 2;

-з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 6,11 м до точки 3;

-з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 6,79 м до точки 4;

-далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 5,82 м до точки 10;

-з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 6,3 м до початкової точки відліку до точки 9.

Зазначено, що висновок №071/2014 судової будівельно-технічної експертизи від 23.03.2015 року, виготовленого ОСОБА_11 експертом ПП «Одеський науково дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» є невідємною частиною даного рішення.

14 вересня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_12 було посвідчено заяву гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2, від імені якого діяла ОСОБА_4.

З тексту даної заяви вбачається, що сторони прийшли згоди про наступне: у фактичному користуванні ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка, площею 0,0334 га, відображена на схемі поділу земельної ділянки цифрами 120-27-26-24-106-18-17-14-41-33-155-154-153-150-120 та земельна ділянка, площею 0,0020 га відображена на схемі поділу земельної ділянки цифрами 8-100-10-9-8, розташовані в місті Одесі, вулиця Жовтневої революції, 72-Б; у фактичному користуванні ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка, площею 0,0196 га, розташована в місті Одесі, вулиця Жовтневої революції, 72-Б та відображена на схемі поділу земельної ділянки цифрами 10-100-102-1-2-6-3-103-104-120-150-153-151-155-33-41-14-15-15-11-10.

Вказаною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали також згоду на приватизацію земельних ділянок у межах та розмірах, визначених в схемі поділу земельної ділянки, виготовленої ФОП ОСОБА_13.

Позивач зазначає, що за результатами інвентаризації було виготовлено технічний паспорт від 04.09.2015 року та встановлено, що у житловому будинку № 72 по вулиці Жовтневої революції в м.Одесі відсутні самочинно збудовані споруди, та як вони були побудовані до 05.08.1992 року.

Згідно п. 3.2 Наказу № 217 від 24.05.2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», не належить до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруд, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

З метою державної реєстрації самочинних прибудов, позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції, проте рішенням державного реєстратора № 26373688 від 23 листопада 2015 року йому було відмовлено, з посиланням на те, що заявнику необхідно до проведення державної реєстрації прав на будівлі, провести узаконення самовільно збудованого обєкту в порядку, передбаченому законодавством України.

Отже, як встановлено в судовому засіданні, позивачем не введено спірний будинок в експлуатацію, а в результаті чого не отримано правовстановчі документи.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що господарські споруди, що будувалися за адресою м. Одеса, вул. Жовтневої революції, буд. № 72-б , загальною площею 198, 1 кв.м., у тому числі житловою 91,1 кв.м., літню кухню літ. «Д», гараж літ. «Л», майстерню літ. «Н» є самочинним будівництвом, так як позивачем не надано суду доказів, що на його ім'я оформлювались дозвільні документи на будівництво та останнім оформлювалася земельна ділянка для будівництва та експлуатації житлового будинку та господарських споруд.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на Наказ № 217 від 14.05.2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна» проте такого наказу не існує, натомість існує Наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N 127 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за N 582/5773 про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК.) У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Згідно п. 20 Постанови №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України» вирішуючи справи про самочинне будівництво (нове будівництво, реконструкцію зі зміною площі та зайняттям земельної ділянки, прибудови, надбудови) об'єкта нерухомості, здійснене у разі відмови у видачі документів, які надають право виконувати будівельні роботи (повідомлення про початок будівельних робіт, реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт, видача технічних умов, видача вихідних даних тощо), але з додержанням державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів і порядку розгляду цих питань, суд має врахувати, що відмова у наданні дозвільних документів може бути оскаржена до суду заінтересованою особою у порядку адміністративного судочинства.

Якщо такі дії в судовому порядку не оскаржено, це не є підставою для відмови в позові, проте суд при розгляді справи має дати правову оцінку такій відмові, зокрема, за правилами статті 212 ЦПК.

Згідно п. 20 вказаної постанови при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29 - 31 Закону № 3038-VI, а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

У справі відсутні відомості про отримання позивачем відповідного дозволу для початку робіт з будівництва будинку та інших прибудинкових будівель.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Позивачем не надано суду доказів отримання ним відповідного дозволу та належним чином затвердженого проекту будівництва та оформлення права власності або користування земельною ділянкою за адресою м. Одеса, вул. Жовтневої революції, буд. № 72 Б у встановленому законом порядку, оскільки згідно зі ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України.

Слід зазначити, що земельна ділянка за адресою м. Одеса, вул. Жовтневої революції, буд. № 72 Б, на підставі Договору про право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, укладеного 20 вересня 1954 року між Житловим управлінням виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів трудящих та ОСОБА_14, останньому було відведено земельну ділянку комунальної власності площею 335 кв.м., яка була розташована за адресою: Чубаївка, ділянка № 121 запланований масив, під індивідуальне будівництво житлового будинку та до теперішнього часу ніким не приватизована.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Таким чином, судом встановлено, що позивач не набув права власності на земельну ділянку за адресою м. Одеса, вул. Жовтневої революції, буд. № 72 Б.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України, землі які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за її межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень, зокрема міських рад на території міст, належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, а також надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Крім цього, в п. 16 постанови №6 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України» роз`яснив, що позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, - Одеську міську раду взагалі не було залучено до участі у справі, а також те, що будову здійснено без відповідного дозвільного документа, який надає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, при вирішенні даної справи суд враховує норми ст. 4 ЦПК України, згідно якої передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 1 ч. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що рішення державного реєстратора № 26373688 від 23 листопада 2015 року, яким було відмовлено у реєстрації спірних обєктів нерухомості, позивач не оскаржував, а звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, однак під час розгляду справи судом встановлено, що спір між сторонами відсутній, а від так жодних підстав для звернення до суду з даним позовом не має.

Крім того, залишилось не зрозумілим, які саме права позивача порушує відповідач та яким чином звернення до суду з позовом до нього вирішить питання державної реєстрації не прийнятого в експлуатацію нерухомого майна.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, при вирішенні спору суд враховує положення ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, ст.ст. 328, 376 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Куриленко О. М.