У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Баранівської міської ради Житомирської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання нечинними та скасування рішень Баранівської міської ради, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, за касаційними скаргами Баранівської міської ради Житомирської області, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 03 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1, яке використовується як заклад громадського харчування. Між належним їй нежилим приміщенням і АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка площею 0,0200 га, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Баранівки (далі - спірна земельна ділянка), через яку проходять підземні комунікації, зокрема і до її приміщення.

28 лютого 2010 року Баранівською міською радою Житомирської області прийнято рішення № 1517, яким зокрема включено спірну земельну ділянку до переліку вільних від забудови земельних ділянок, призначених для продажу на земельних аукціонах в 2014 році. 21 серпня 2014 року Баранівською міською радою Житомирської області прийнято рішення № 1692, яким спірну земельну ділянку виставлено на земельні торги.

13 жовтня 2014 року між Баранівською міською радою Житомирської області (продавець) та ОСОБА_7 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого продавець на підставі протоколу земельних торгів у формі аукціону № 13/06 від 13 жовтня 2014 року зобов'язався передати у власність спірну земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, а покупець зобов'язався прийняти у власність вказане майно та сплатити за неї визначену договором суму грошових коштів.

Посилаючись на те, що згідно з вимогами ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь та землекористувань підлягають обов'язковій державній експертизі, яку під час продажу спірної земельної ділянки не було проведено, що на думку позивача порушує її права, ОСОБА_6 просила суд задовольнити позов, визнати нечинними, протиправними та такими, що підлягають скасуванню рішення Баранівської міської ради Житомирської області від 28 лютого 2014 року № 1517, в частині включення земельної ділянки площею 0,02 га, яка розташована по АДРЕСА_1, до переліку земельних ділянок призначених для продажу на земельних аукціонах в 2014 році з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель та рішення Баранівської міської ради Житомирської області від 21 серпня 2014 року № 1692, в частині виставлення на земельні торги земельної ділянки

комунальної власності площею 0,02 га, яка розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13 жовтня 2014 року, укладений між Баранівською міською радою Житомирської області та ОСОБА_7

Уточнюючи позовні вимоги, ОСОБА_6 вказала також на те, що 30 березня 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, у зв'язку із чим позивач просила суд також визнати недійсним указаний договір купівлі-продажу.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 18 червня 2015 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 03 вересня 2015 року скасовано рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 18 червня 2015 року.

Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано протиправним рішення Баранівської міської ради від 28 лютого 2014 року № 1517 у частині включення до переліку вільних від забудови земельних ділянок, призначених для продажу на земельних аукціонах в 2014 році, земельну ділянку площею 0,02 га, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Баранівка в особі Баранівської міської ради та виставляється для продажу на земельних торгах (аукціоні) для будівництва та обслуговувань будівель торгівлі із земель житлової та громадської забудови по АДРЕСА_1

Визнано протиправним рішення Баранівської міської ради від 21 серпня 2014 року № 1692 у частині виставлення на земельні торги земельної ділянки по АДРЕСА_1

Визнано недійсними договір купівлі-продажу від 13 жовтня 2014 року земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, укладений між Баранівською міською радою та ОСОБА_7, який посвідчений приватним нотаріусом Баранівського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі № 2561 та договір купівлі-продажу цієї ж земельної ділянки від 30 березня 2015 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, який посвідчений приватним нотаріусом Баранівського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі №490.

У касаційних скаргах Баранівська міська рада Житомирської області, ОСОБА_8 та ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що п. 4 рішення Баранівської міської ради Житомирської області «Про включення земельних ділянок, які перебувають в комунальній власності територіальної громади м. Баранівка, до переліку вільних від забудови земельних ділянок, призначених для продажу на земельному аукціоні, або продажу права їх оренди, в 2014 році» від 28 лютого 2014 року № 1517, керуючись ст.ст. 12,134, 135, 136 ЗК України, включено до переліку вільних від забудови земельних ділянок, призначених для продажу на земельних аукціонах в 2014 році, земельну ділянку площею 0,0200 га, яка перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Баранівка в особі Барановської міської ради та виставляється для продажу на земельних торгах (аукціоні) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі із земель житлової та громадської забудови по АДРЕСА_1

Пунктом 5 Рішення Баранівської міської ради Житомирської області «Про затвердження лотів для продажу на земельних торгах земельних ділянок комунальної власності територіальної громади м. Баранівка в особі Баранівської міської ради» від 21 серпня 2014 року № 1692, керуючись ст.ст. 12, 136 ЗК України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виставлено на земельні торги земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м. Баранівка в особі Баранівської міської ради площею 0,0200 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (землі житлової та громадської забудови) в АДРЕСА_1

13 жовтня 2014 року відбулися земельні торги у формі аукціону, за результатами яких визнано переможцем ОСОБА_7, що підтверджується протоколом № 13/06 земельних торгів у формі аукціону з продажу земельної ділянки.

13 жовтня 2014 року між Баранівською міською радою Житомирської області (продавець) та ОСОБА_7 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0200 га по АДРЕСА_1, за ціною 166 900 грн 50 коп., посвідчений приватним нотаріусом Баранівського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_9

30 березня 2015 року між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_8 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0200 га по АДРЕСА_1, за ціною 7 452 грн, посвідчений приватним нотаріусом Баранівського районного нотаріального округу Житомирської області Присяжнюком В.О..

За змістом довідки Баранівською міською радою Житомирської області від 10 червня 2015 року № 497 згідно діючого Генерального плану 1984 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 відноситься до земель житлової та громадської забудови.

Відповідно до розділу 2 пояснювальної записки проекту землеустрою, який розроблений ПП «Бадьорість» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності призначеної для продажу на земельному аукціоні для будівництва та обслуговування будівель торгівлі не підлягає обов'язковій державній землевпорядній експертизі.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_6 посилалась на те, що оспорені рішення органу місцевого самоврядування є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки під час продажу спірної земельної ділянки не було проведено державної експертизи проекта землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь та землекористувань, яка передбачена вимогами ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що проект землеустрою щодо земельної ділянки площею 0,0200 га по АДРЕСА_1не підлягав обов'язковій державній експертизі, оскільки вказана земельна ділянка не є новим землеволодінням, а відноситься до земель житлової та громадської забудови згідно Генерального плану від 1984 року. Крім того, позивачем не надано доказів того, що оспорені нею договори купівлі-продажу укладені із порушенням вимог законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що по спірній земельній ділянці проходять комунікації приміщень, що розташовані по АДРЕСА_1, а проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки не проходив державну експертизу, у зв'язку з чим рішення Баранівської міської ради Житомирської області № 1517 від 28 лютого 2014 року та № 1692 від 21 серпня 2014 року необхідно визнати протиправними.

Крім того, суд апеляційної інстанції визнав недійсними договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 13 жовтня 2014 року, укладений між Баранівською міською радою та ОСОБА_7, а також договір наступного відчуження цього майна - договір купівлі-продажу від 30 березня 2015 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань.

Таким чином, для правильного вирішення справи з урахуванням положення вказаної норми необхідним є з'ясування тієї обставини, чи була на момент винесення оспорених рішень спірна земельна ділянка новоствореною або чи відбулось впорядкування існуючої земельної ділянки, що має бути підтверджено належними та допустимими доказами та повно і всебічно оцінено судом.

Так, відмовляючи у позові, суд першої інстанції посилався на довідки Баранівською міською радою Житомирської області від 10 червня 2015 року № 497, з якої вбачається, що спірна земельна ділянка не є новим землеволодінням і у якій також зазначено, що ця земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови, що відповідає відомостям про цю земельну ділянку, які містяться в оспорених рішеннях Баранівської міської ради.

Також, суд першої інстанції послався на положення розділу 2 пояснювальної записки проекту землеустрою, який розроблений ПП «Бадьорість», згідно з якими спірний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності призначеної для продажу на земельному аукціоні для будівництва та обслуговування будівель торгівлі не підлягає обов'язковій державній землевпорядній експертизі.

Вимоги ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення покладають на суд, який розглядає справу, обов'язок ухвалити рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального закону на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, що досліджені під час судового розгляду і оцінені судом з належним обґрунтуванням такої оцінки, а також доводів і заперечень сторін у справі.

Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 316 ЦПК України встановлено також обов'язок апеляційного суду зазначати в мотивувальній частині свого рішення відповідні мотиви скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, який вважається виконаним коли суд апеляційної інстанції, ухвалюючи нове рішення, не просто обмежується незгодою із висновками районного суду, а належним чином спростовує висновки суду першої інстанції.

Однак, не погоджуючись із висновком районного суду, суд апеляційної інстанції обмежився тим, що проект землеустрою спірної земельної ділянки не проходив обов'язкову державну експертизу, яка передбачена положенням ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», що є підставою для задоволення позову про визнання протиправними рішень органу місцевого самоврядування. Однак, при цьому апеляційний суд не оцінив матеріали справи, на які відповідачі посилались як на підставу своїх заперечень, та не спростував належним чином обґрунтування суду першої інстанції в цій частині.

Крім того, загальні положення про правочини та правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначені гл. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 13 жовтня 2014 року, укладеного між Баранівською міською радою та ОСОБА_7, а також договору купівлі-продажу від 30 березня 2015 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8

При цьому, висновок суду в цій частині не обґрунтований посиланням на положення ст. 215 ЦК України, якою визначено підстави для визнання недійсним правочину із зазначенням яким вимогам ст. 203 ЦК України не відповідають оспорені договори купівлі-продажу.

З урахуванням зазначеного для правильного вирішення спору між сторонами, які утворюють суб'єктний склад у даній справі. необхідним є врахування наступних положень законодавства, які залишені поза увагою суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право.

Проте, ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції не з'ясував та не вказав, яке саме право ОСОБА_6 порушене, не визнане або оспорене відповідачами та потребує захисту у судовому порядку.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування оскарженого судового рішення із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Баранівської міської ради Житомирської області, ОСОБА_8, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 03 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суд апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик