АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Міцнея В.Ф.

секретар: Шерівська Ю.А.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА :

В березні 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Під час розгляду справи від представника позивача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1.

В суді першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 просила в порядку ч. 3 ст. 89 ЦПК України стягнути з позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені відповідачем ОСОБА_1 витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 3 072 грн..

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 3 072 грн..

_________________________________________________________________________________________________________________________________

22-ц/794/1637/15р. Головуючий у 1-й інстанції Кибич І.А.

Категорія: 27 Доповідач Литвинюк І.М.

На ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в частині стягнення з позивача витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 3 072 грн..

Посилається на те, що подання позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача, а тому суд першої інстанції безпідставно стягнув судові витрати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Задовольняючи клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат за проведення судово-почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК України, з позивача, який подав заяву про залишення позовних вимог без розгляду, підлягають стягненню витрати, понесені відповідачем внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.

З матеріалів справи вбачається, що 10 листопада 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір CVVWGK00000005, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 10 000 дол. США на термін 09 листопада 2015 року.

В забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки.

У звязку з неналежним виконанням кредитного договору ОСОБА_3 станом на 01 січня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 62 245, 29 дол. США, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

В ході розгляду вказаної цивільної справи ОСОБА_1 заявив клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2015 року було призначено судово-почеркознавчу експертизу. Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1.

Висновком Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1991 від 16 вересня 2015 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1, розташований на пробільній лінійці графи «Поручить» договору поруки, виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

В матеріалах справи міститься квитанція № 0.0.398603504.1, відповідно до якої ОСОБА_1 оплатив послугу за проведення експертизи в розмірі 3072 грн.. Зазначена сума є судовими витратами (п. 4 ч. 3 ст. 79, ст. 86 ЦПК України).

Після цього за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 жовтня 2015 року, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, позов банку про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Згідно зі ст. 3 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК України у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації (п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах"). Крім того, звернення до суду з позовом є суб'єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

У зв'язку з цим, висновок суду першої інстанції про компенсацію судових витрат, здійснених ОСОБА_1, лише за те, що позивач, банк, подав заяву про залишення його позову без розгляду, є таким, що не відповідає вимогам закону.

Таким чином, за змістом ч. 3 ст. 89 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов'язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред'явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Ураховуючи наведене, ухвала суду першої інстанції суду у силу п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України не може вважатися законною й підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задовольнити.

Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2015 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 3072 грн. скасувати. В задоволенні заяви в цій частині відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: