Суддя Бабенко Ю. П.
Справа № 644/3422/15-ц
Провадження № 2/644/1361/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко Ю.П., за участю секретаря Бойчук Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал», ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів та стягнення суми, -

УСТАНОВИВ:

Позивач просить суд визнати недійсними договір майнового лізингу № 805156 від 19.02.2015 року з додатками № 1, 2, 3, 4, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ«Інтерграндкапітал», а також просить визнати недійсним договір поруки від 19.02.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Також просить суд стягнути з ТОВ «Інтерграндкапітал» 25200 грн., як безпідставно набуте майно, 252 грн. понесених збитків, 15000 грн. моральної шкоди. При цьому посилається на те, що він хотів придбати в лізинг у ТОВ «Інтергарндкапітал» автомобіль, сплатив 25200 грн. у якості першого внеску за обєкт лізингу. Після сплати зазначеної суми представники ТОВ «Інтерграндкапітал» зазначити, що для отримання обєкту лізингу йому варто сплатити 50 % його вартості, а сума в розмірі 25200 грн. є комісією. Вважає, що представники ТОВ «Інтерграндкапітал» ввели його в оману. Договір майнового лізингу просить визнати недійсним на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.227 Цивільного кодексу України України.

Представник відповідача ТОВ «Інтерграндкапітал» в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Судом встановлено, що 19.02.2015 року між позивачем та ТОВ «Інтерграндкапітал» було укладено договір майнового лізингу №805156 (а.с.10-24). Відповідно до умов договору ТОВ «Інтерграндкапітал», як лізингодавець, зобовязалось придбати та передати в користування ОСОБА_1, як лізингоодержувача, предмет лізингу в порядку, встановленому даним договором. ОСОБА_1 зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору предметом лізингу є автомобіль марки BYD F3. Відповідно до п. 3.2 вартість предмета лізингу на момент укладення даного договору та розмір авансового платежу вказується в Додатку № 2 до даного договору, який є його невідємною частиною. Пунктом 7.1 договору передбачено, що даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання зобовязань сторонами, але не більше 76 календарних місяців з моменту підписання даного договору.

Згідно з п.3.1 договору фінансового лізингу, предметом лізингу є автомобіль марки BYD F3 вартістю 126000 грн. Відповідно до ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Умовами договору фінансового лізингу також передбачено, що складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені у Графіку лізингових платежів у Додатках № 2,3 до цього договору, які є його невідємною частиною (п.8.1 договору).

До складу лізингових платежів включаються: 1) Перший лізинговий платіж, який складається з комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, авансу ціни предмета лізингу, комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу; 2) Періодичний авансовий платіж ціни предмета лізингу; 3) Другий лізинговий платіж (п.8.2 Договору).

Усі поточні авансові та лізингові платежі (в тому числі періодичні лізингові платежі) по даному договору сплачуються лізингоодержувачем рівними частинами з 1-го по 10-е число поточного місяця, що вказується в Додатках №2 та №3 ( п.8.5 Договору).

Згідно Додатку №2 (Графік сплати першого лізингового платежу) вартість предмета лізингу становить 126 000 грн., вартість фінансування (20%) 25200 грн., щомісячний платіж 5250 грн., комісія за передачу (3%) 3780 грн. (а.с. 22).

За реквізитами, наданими представником відповідача, позивачем було сплачено 25452 грн. (сплачені кошти 25200 грн., комісія банку 252 грн.) на рахунок TOB «Інтерграндкапітал» з призначенням платежу: «сплата вартості фінансування згідно Договору № 805156» на підставі п.5.4 Договору лізингу № 805156 (а.с.25).

Сума, зазначена у Додатку №2 як вартість фінансування - 25200 грн., сплачена позивачем на рахунок лізингодавця до дати передачі предмета лізингу.

Згідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості з лізингоодержувачем або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, на певний строк і за встановлену плату.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем спеціфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 16 цього Закону передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором, і такі платежі можуть включати суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

З договору майнового лізингу № 805156 від 19 лютого 2015 року вбачається, що в цей день між ТОВ «Інтерграндкапітал», як лізингодавцем, та ОСОБА_1, як лізингоодержувачем, було укладено договір фінансового лізингу, що має назву «Договір майнового лізингу».

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом (стаття 2 Закону України « Про фінансовий лізинг»).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг віднесено до фінансових послуг.

Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами підприємцями (ч.1 ст. 5 Закону).

Згідно до п.1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), повязані з наданням фінансових послуг у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

ОСОБА_1, чинним законодавством чітко передбачено, що послуги з фінансового лізингу можуть надаватися тільки юридичною особою, що має статус фінансової установи.

Згідно п.3 ч.1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії (ч.2 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. А вищевказаними положеннями ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

ТОВ «Інтерграндкапітал» уклав з ОСОБА_1 договір фінансового лізингу за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності, що є необхідною умовою для чинності правочину згідно ч. 2 ст. 203, 227 ЦК України, та ввів його в оману щодо свого права на укладання договору без відповідного дозволу (ліцензії).

Для набуття права на здійснення послуг фінансового лізингу, у т.ч. укладання договорів фінансового лізингу із своїми контрагентами, юридична особа має виконати ряд умов та отримати у Нацкомфінпослуг довідку про взяття її на облік, що по суті є дозвільним документом, який обумовлює правомірність здійснення юридичною особою цієї фінансової послуги.

З огляду на положення зазначених вимог чинного законодавства України суд вважає, що послуги з фінансового лізингу ТОВ « «Інтерграндкапітал» мало право здійснювати лише за умови набуття статусу фінансової установи, та отримання відповідних ліцензій.

У відповідності до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Суд вважає, що в даному випадку має місце умисне замовчування представником ТОВ «Інтерграндкапітал» відсутності у нього статусу фінансової установи та відсутності ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу, у звязку з чим ТОВ «Інтерграндкапітал» ввело позивача ОСОБА_1 в оману щодо прав ТОВ «Інтерграндкапітал» на укладення договору фінансового лізингу.

Зазначені обставини є істотними, оскільки якби ОСОБА_1 володів цією інформацією, то не вступив у правовідносини та не уклав би з відповідачем ТОВ «Інтерграндкапітал» спірний договір.

Крім того, як зазначалось у рішенні вище, предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Відповідно до ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що відрізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незмінними.

Таким чином, у даному випадку у суду відсутні підстави вважати, що предмет лізингу автомобіль марки BYD F3 є індивідуально визначеною річчю, оскільки в договорі відсутні ознаки, які можуть бути властиві тільки йому, зокрема рік випуску, колір, номер кузова, шасі та інше, що є порушенням вимог чинного законодавства.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Статті 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

З урахуванням вищевикладеного, вимог ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України , вимог ст.ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", суд задовольняє позовні вимоги про визнання недійсним договору майнового лізингу № 805156 від 19.02.2015 року з додатками № 1, 2, 3, 4, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ«Інтерграндкапітал». При цьому суд враховує, що вказаний правочин суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, в т.ч. Закону України "Про захист прав споживачів".

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд також вважає, що оскільки на час укладення спірного договору фінансового лізингу № 805156 ТОВ «Інтерграндкапітал» не було взято на облік в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, то воно не мало права укладати як сам договір фінансового лізингу, так і додатки до нього, а тому на підставі ч.1 ст.227 Цивільного кодексу України позовні вимоги про визнання недійсним договору майнового лізингу № 805156 з додатками № 1, 2, 3, 4 підлягають задоволенню і на цій підставі.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У цьому разі кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Оскільки судом визнано недійсним спірний договір фінансового лізингу № 805156, то сплачений ОСОБА_1 одноразовий платіж в сумі 25200 грн. підлягає поверненню позивачу. Ці кошти суд стягує з ТОВ «Інтерграндкапітал» на користь позивача. Також підлягає стягненню з відповідача ТОВ «Інтерграндкапітал» на користь позивача сплачений останнім комісійний збір в сумі 252 грн. (а.с.25) за послуги банку з перерахування 25200 грн. на рахунок відповідача за вищевказаним договором. При цьому суд враховує, що збитки в сумі 252 грн. позивач поніс в звязку з перерахуванням коштів ТОВ «Інтерграндкапітал».

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною 2 ст. 227 ЦК України також передбачено обовязок сторони, яка ввела другу сторону в оману, відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В якості підстав для відшкодування моральної шкоди позивач посилається на те, що неправомірними діями ТОВ «Інтерграндкапітал» йому було спричинено психологічних (моральних страждань).

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями.

З урахуванням моральних страждань позивача по справі, які виразилися в його душевних переживаннях з приводу його омани відповідачем ТОВ «Інтерграндкапітал», з урахуванням необхідності позивачу зміни свій життєвий уклад і неодноразово звертатися до суду і інших осіб для захисту своїх прав і повернення своїх коштів, суд приходить до висновку про те, що неправомірними діями ТОВ «Інтерграндкапітал» позивачу було спричинено моральну шкоду, розмір якої суд визначає 10000 грн. При цьому суд враховує, що обставини моральних страждань, на які посилається суд в даному рішенні, не оспорюються відповідачами.

Отже, враховуючи підстави для стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 10000 грн.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору поруки від 19.02.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.26-28), підлягають задоволенню, так як суд визнав недійсним договором лізингу №805156 від 19.02.2015 року, який визнається недійсним з моменту його вчинення (ст.236 Цивільного кодексу України ), а тому слід прийти до висновку про те, що вказаний договір поруки було укладено в забезпечення виконання зобовязань за тим договором, який не був дійсним.

Відповідно до вимог ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України суд стягує з ТОВ «Інтерграндкапітал» на користь позивача витрати ОСОБА_1 на правову допомогу по справі в сумі 2300 грн. (а.с.42-47), а в дохід держави судовий збір в розмірі 487 грн.20 коп. за вимогою не майнового характеру і 487 грн.20 коп. за вимогою майнового характеру.

Всього з ТОВ «Інтерграндкапітал» на користь ОСОБА_1 суд стягує 37752 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61,79, 84, 88, 215 ЦПК України, ст.ст.203, 215, 216, 227, 236, 806, 1167 Цивільного Кодексу України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Законом України «Про фінансовий лізинг», - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір майнового лізингу № 805156 від 19.02.2015 року з додатками № 1, 2, 3, 4, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ«Інтерграндкапітал».

Визнати недійсним договір поруки від 19.02.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал» на користь ОСОБА_1 - 37752 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал» в доход держави судовий збір в розмірі 974 грн. 40 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в апеляційний суд Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: