УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Південна залізниця», третя особа - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Харкові, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої у зв'язку із каліцтвом за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він працював у відповідача на посаді помічника машиніста тепловозу понад 23 роки. 24 березня 2009 року отримав важку травму на території підприємства в робочий час, але відповідач кваліфікував нещасний випадок в порушення законодавства як не пов'язаний з виробництвом. 15 липня 2009 року його оглянуто МСЕК, визнано інвалідом першої групи від загального захворювання, що потребує стороннього догляду та побутової допомоги. Така кваліфікація інвалідності сталася у зв'язку з ненаданням відповідачем акта про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 5 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Південна залізниця» на користь ОСОБА_3 не нарахований та не виплачений втрачений заробіток за період з 15 липня 2009 року по 23 квітня 2014 року в сумі одноразово - 299 912 грн 12 коп та витрати на сторонній та побутовий догляд за цей же період в сумі одноразово - 42 128 грн 98 коп., У рахунок відшкодування моральної шкоди 100 тис. грн. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що завдана позивачу майнова та моральна шкода, спричинена йому каліцтвом під час виконання трудових обов'язків, має бути відшкодована роботодавцем на підставі ст. ст. 1166, 117, 1195, 1208 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, керуючись положеннями ст. 237-1 КЗпП України та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», виходив із того, що позов заявлено до неналежного відповідача.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_3 працював у ДП «Південна залізниця» помічником машиніста тепловоз понад 23 роки.

24 березня 2009 року отримав травму на території підприємства в робочий час.

15 липня 2009 року за висновком МСЕК його визнано інвалідом першої групи від загального захворювання, що потребує стороннього догляду та побутової допомоги.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 травня 2013 року (яке набрало законної сили) встановлено, що нещасний випадок, який стався з позивачем 24 березня 2009 року, пов'язаний з виробництвом. У зв'язку із цим, ДП «Південна залізниця» складено акт форми Н-1, висновком МСЕК від 23 квітня 2014 року ОСОБА_3 було визнано інвалідом першої групи від трудового каліцтва з втратою професійної працездатності 90%.

Спори щодо відшкодування заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я шкоди повинні вирішуватись за законодавством, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Відтак, правильними є висновки апеляційного суду, про те, що витрати по відшкодуванню майновою шкоди повинен нести Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Харкові, який до участі у справі у якості співвідповідача не залучений. Непред'явлення вимог у вказаній справі до належного співвідповідача, яким має бути Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Харкові (який має відшкодовувати позивачу майнову шкоду заподіяну йому внаслідок ушкодження здоров'я) унеможливлює задоволення позову в апеляційній інстанції, у якій відсутні повноваження на залучення до участі у справі нових осіб, тому висновки апеляційного суду про відмову в позові в зазначеній частині з цих підстав є обґрунтованими. При цьому, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із позовною заявою до належного відповідача.

За таких підстав, рішення апеляційного суду в зазначеній частині ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, підстав для його скасування у цій частині немає.

Разом із тим, не можна погодитись з висновками апеляційного суду про відмову в позові про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з тих підстав, що позов заявлено до неналежного відповідача.

Так, суд апеляційної інстанції, не звернув уваги на те, що на час звернення позивача до суду положеннями ст. ст. 21, 28, 34 та 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності щодо обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодувати моральну шкоду втратили чинність, таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, за правилами ст. 237-1 КЗпП України, повинен відшкодовувати роботодавець при встановленні судом тих юридично обставин, які визначені законом.

Отже, у зв'язку з втратою чинності положень ст. ст. 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року щодо обов'язку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, спірні правовідносини регулюються ст. 237-1 КЗпП України. Цією нормою обов'язок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди покладено на власника або уповноважений ним орган. Позов до роботодавця позивачем пред'явлено до суду у відповідності із ст. 11 ЦПК України.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення в частині позову ОСОБА_3 до ДП «Південна залізниця», третя особа - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Харкові, про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку із каліцтвом не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України, його слід скасувати в цій частині з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2015 року в частині позову ОСОБА_3 до державного підприємства «Південна залізниця», третя особа - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Харкові, про відшкодування моральної шкоди скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана