Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Кучеренко В.В. Суддя доповідач Бондар М.С
08 грудня 2015 року Справа № 22ц/778/5486/15
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора - адвоката

___________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07.08.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання відомостей як такими, що не відповідають дійсності, спростування недостовірної інформації захисту гідності, честі та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5О про визнання відомостей як такими, що не відповідають дійсності, спростування недостовірної інформації, захисту гідності, честі та відшкодування моральної шкоди.

В заяві зазначали, що 17.10.2014 року на інтернет-сайті "РІА Мелітополь" оприлюднена стаття на російській мові "Общественность решила побороть частника монополиста (видео)" у якій викладені судження відповідачів: 1) "… ОСОБА_1, который является соучредителем в этой частной фирме, которая качает очень и очень большие деньги"; 2) "… не только ОСОБА_2 "разворовывает город", в этом деле замешаны и ныне отстраненный голова ОСОБА_6, а ОСОБА_2 Онищук…", "- Не сам ОСОБА_2 грабит, а ОСОБА_1 и Вальтер вот эта тройка, они разрабатывали в 2010 году тарифы на обслуживание фонда, еще когда КП было, тарифы эти завышены в два раза…", "ОСОБА_1 это первое лицо, которое всем этим крутило", "… общался и с ОСОБА_1 и с ОСОБА_2 это одна банда, которая поставила себе цель за счет людей нажиться". З огляду на викладене, позивачі покликали суд визнати наведену інформацію недостовірною та спростувати її, розміщенням на інтернет-сайті резолютивної частини рішення Мелітопольського міськрайонного суду ухваленого за їх позовом у цій справі, протягом одного місяця з дня набрання чинності рішення суду й водночас стягнути на їз користь відповідно 50 000 грн. та 30 000 грн..

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07.08.2015 року позовні вимоги відхилені.

У апеляційній скарзі позивачі прохали скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, оскільки на їх думку суд дав не правильну оцінку фактам наведеним в оприлюдненій статті та неправильно застосував норми матеріального права.

Позивач ОСОБА_3 до суду не з'явився повторно. У своїй останній заяві зажадав відкладення слухання справи, у звязку з хворобою.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, та своєчасний розгляд цивільних справ.

Згідно з Конституцією ця мета реалізується через розгляд і вирішення цивільних справ, відповідно до вимог законодавства як щодо норм матеріального, так і процесуального права.

Справа має бути розглянута і вирішена без невиправданих зволікань, що уможливить надання особі своєчасного захисту її порушеного права.

У статті 304 ЦПК йдеться, що справи у апеляційному суді розглядаються за правилами, встановленими для розгляду судом першої інстанції, за винятками й доповненнями гл.12 ЦПК.

За ст.169 ЦПК дозволяє відкласти слухання справи тільки в межах строків визначених Кодексом.

З огляду на викладене та правових приписів ч.3,4 ст.169 ЦПК, повторна неявка до суду позивача чи відповідача, незалежно від причин, не є перешкодою для розгляду справи у апеляційному суді. Тому суд слухає справу за відсутності згаданого позивача.

Заслухавши пояснення відповідачів, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального и процесуального права.

Позивач, заявляючи позов, посилався на такі норми матеріального права, як ст.94,201,227 ЦК та ст.23 Конституції України.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч.2 ст.10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві.

Аналіз зазначеного національного законодавства та ст.10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена "з явним злим умислом", тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку.

За правилами ст.ст.297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації.

Право фізичної особи на особисті немайнові права може бути порушено шляхом поширення про неї недостовірної інформації.

Частиною 4 ст.32 Конституції України гарантується право вимагати в судовому порядку спростування недостовірної інформації.

Відповідно до ч.2 ст.471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

У свою чергу частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відомості та інформація, спростувати які позивачі намагалися в суді: 1) "… ОСОБА_1, который является соучредителем в этой частной фирме, которая качает очень и очень большие деньги"; 2) "… не только ОСОБА_2 "разворовывает город", в этом деле замешаны и ныне отстраненный голова ОСОБА_6, а ОСОБА_2 Онищук…", "- Не сам ОСОБА_2 грабит, а ОСОБА_1 и Вальтер вот эта тройка, они разрабатывали в 2010 году тарифы на обслуживание фонда, еще когда КП было, тарифы эти завышены в два раза…", "ОСОБА_1 это первое лицо, которое всем этим крутило", "… общался и с ОСОБА_1 и с ОСОБА_2 это одна банда, которая поставила себе цель за счет людей нажиться" не є інформацією в розумінні Закону України "Про інформацію" та ст.277 ЦК України, на яку посилався районний суд, а є суб'єктивною думкою, оцінкою поведінки позивачів, а тому така інформація не підлягає спростуванню на підставі ст. 277 ЦК України та Закону України "Про інформацію".

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті.

Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Зазначені оціночні судження, думки та переконання не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів автора статті, не можуть бути перевіреними на предмет відповідності їх дійсності.

Оскільки в статті відсутня недостовірна інформація, а за висловлювання оціночних суджень відповідачі не можуть бути притягнуты до відповідальності, то у суду не було підстав для задоволення позовних вимог, а тому судове рішення не підлягає скасуванню.

Суд в повній мірі з'ясував обставини справи та дійшов вірних висновків у справі й правильно застосував норми як матеріально права так висновки Європейського суду з прав людини й вони не спростовуються аргументами викладеними у апеляційних скаргах.

Керуючись ст.307,308,313,314,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07.08.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: