АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7783/15 Головуючий 1 інст. Смірнова Н.А.
Справа № 629/1411/15-ц Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 23.06.2014 року відповідач згідно договору купівлі-продажу Ш-Б № АХ0-004686 від 23.06.2014 року, укладеного між нею та ДП «Автотрейдінг-Харків» придбала автомобіль марки SKODA SUPERB, ідентифікатор ТМВАВ43ТХЕВ300880, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво СХХ 212181, який вона вважає належить їй на праві приватної власності. Позивач по справі вважає, що даний автомобіль належить їм на праві спільної сумісної власності, оскільки він з відповідачем по справі знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 24 січня 1987 року, а тому майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. У звязку з чим просив визнати автомобіль марки SKODA SUPERB, ідентифікатор МВАВ43ТХЕВ300880, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво СХХ 212181 обєктом їх спільної сумісної власності, визнавши за ним право власності на ? частину даного автомобіля, а іншу ? частину спірного автомобіля залишити за відповідачем по справі.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 травня 2015 року була задоволена заява ОСОБА_3 та він залучений до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано автомобіль марки SKODA SUPERB, ідентифікатор ТМВАВ43ТХЕВ300880, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво СХХ 212181 спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину автомобіля марки SKODA SUPERB, ідентифікатор ТМВАВ43ТХЕВ300880, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво СХХ 212181. Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину автомобіля марки SKODA SUPERB, ідентифікатор ТМВАВ43ТХЕВ300880, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво СХХ 212181.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно статей 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням зичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які руть участь у справі.

Суд, задовольняючи позовні вимоги, обґрунтовано виходив з того, що предмет спору, а саме автомобіль може бути визнаний обєктом спільною майна подружжя, оскільки придбаний у шлюбі та за кожний із сторін може бути визнано права на ? частину цього автомобілю.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вважає, що даний висновок суду є правильним та обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебувають у шлюбі з 24 січня 1987 року.

В період шлюбу, а саме 23 червня 2014 року відповідач придбала автомобіль марки SKODA SUPERB, ідентифікатор ТМВАВ43ТХЕВ300880, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво СХХ 212181, що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.06.2014 року, укладеним між нею та дочірнім підприємством «Автотрейдінг-Харків». Даний автомобіль відповідач зареєструвала на своє імя.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.ч.1,2 ст.61 СК України обєктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, одержані одним із подружжя.

Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ сумісного мана подружжя, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Право спільної власності регулюється нормами глави 26 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК країни майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За нормою частини першої ст.370 ЦК України сторони мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Такої вимоги в суді не заявлено. Натомість позивач просив визначити його частку у спільному сумісному майні подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності, у розумінні ст. 61 СК України, є спірний автомобіль. Позивач не заявляв вимоги про поділ (розділ) майна в натурі, а лише просив знати за ним право на ? частину спірного майна.

Враховуючи, що сторонами не доведено підстав для відступу від положення закону щодо рівності часток подружжя, суд 1 інстанції вірно визнав вищевказаний автомобіль спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та відповідно до приписів ст.ст. 355, 356, 357 та 372 ЦК України визнав право спільної часткової власності по 1/2 частині на спірний автомобіль.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що предмет спору, а саме автомобіль може бути визнаний обєктом спільного майна подружжя, оскільки придбаний у шлюбі та за кожною із сторін може бути визнано право власності на ? частину цього автомобілю.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст. 307, 308, п.1 ч.1 313, 314, 315, 317,319,324 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -