Справа № 452/2573/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"01" грудня 2015 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.

при секретарі Топорович В.В.,

із участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 міської ради Львівської області, ОСОБА_8 Держгеокадастру у ОСОБА_7 районі Львівської області, - про усунення перешкод та визнання недійсними правовстановлюючих документів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом. У підтвердження своїх вимог позивач покликається на те, що будинок №8 по вул. Окружній у м. Самборі Львівської області являється трьохквартирним житловим будинком. ОСОБА_1 був власником квартири №3 в цьому житловому будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_7 державною нотаріальною конторою від 28.07.2000 року за реєстром №2-1006. Власниками решту квартир №1 та №2 були ОСОБА_3 та ОСОБА_9 Рішенням ОСОБА_7 міської ради Львівської області від 25.07.2005 року №90 передано безоплатно у власність ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності земельну ділянку площею 862м2 для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Окружній, 8 в м. Самборі; відповідно була проведена приватизація та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку із зазначенням співвласників даної земельної ділянки. Розглянувши заяву ОСОБА_1 про виділення квартири №3 в окреме будинковолодіння, рішенням виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради від 28.01.2010 року №30 вирішено: дозволити виділити частину будинку, квартиру №3, загальною площею 63,1м2, власником якої є ОСОБА_1, із складу будинковолодіння №8 по вул. Окружній в окреме будинковолодіння №8«б» по вул. Окружна; за другою частиною будинку, власниками якого є ОСОБА_3 квартира №1 та ОСОБА_9 квартира №2, залишити вуличний номер 8 по вул. Окружна і вважати дану частину будинку як окреме будинковолодіння, співвласниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_9 Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради від 15.06.2010 року №212 внесено часткові зміни в п. 1 рішення виконавчого комітету від 25.01.2010 року №30, в якому замість слів «…загальною площею 63,1м2…» слід читати «…загальною площею 91,8м2…», - у звязку із неврахуванням площі підвалу позивача. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.05.2010 року ОСОБА_1 являється власником будинку №8б по вул. Окружній в м. Самборі Львівської області. На підставі спільної заяви до управління Держкомзему в м. Самборі від 23.09.2010 року ОСОБА_1, ОСОБА_3І та ОСОБА_9 просили поділити загальну земельну ділянку площею 0,0862га, яка належить їм згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №050343 від 15.09.2010 року на дві окремі ділянки: площею 0,0567га закріпити за ОСОБА_3 і ОСОБА_9, площею 0,0295га за ОСОБА_1 На основі цього було видано ОСОБА_1 Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВК №173708 від 29.07.2011 року площею 0,0295га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Фактичне користування земельною ділянкою не викликало спору, оскільки воно було як і до поділу земельної ділянки до 2011 року; позивач користувався спільним входом до будинку по землі, яка формально належить відповідачу ОСОБА_3 і, лише тепер улітку 2015 року остання заборонила прохід через спільний хід, закривши браму, так як це її земельна ділянка. ОСОБА_1 змушений ходити через сусідню земельну ділянку. Вивчаючи план меж земельної ділянки згідно належного позивачу Державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_1 зрозумів, що у нього немає заїзду до подвіря його будинку №8«б», тобто планом не передбачено іншого крім існуючого. Окрім цього, згідно плану розділу земельної ділянки, колодязь, який був у спільному користуванні знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_3, яка не дозволяє ОСОБА_1 брати воду з криниці. У звязку з вищенаведеним ОСОБА_1 просить в судовому порядку постановити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні входом в його квартиру та визнати недійсними правовстановлюючі документи, а саме: заяву до управління Держкомзему в м. Самборі Львівської області ОСОБА_1, ОСОБА_3І та ОСОБА_9 про поділ земельної ділянки на дві окремі ділянки; належний ОСОБА_1 Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №173708 від 29.07.2011 року та належний ОСОБА_3 Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №173697 від 29.07.2011 року; Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №050343, відповідно рішення сесії відповідача від 25.07.2005 року №90, що стало підставою для видачі цього Державного акту; обидва рішення виконкому відповідача прийняті в користь позивача ОСОБА_1 на його ж заяви №30 від 28.01.2010 року і №212 від 15.06.2010р. «Про виділ частини будинку в окреме будинковолодіння»; обидва Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, - на будинковолодіння ОСОБА_1 та окремо ОСОБА_3, ОСОБА_9

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали вимоги позову, посилалися на обставини, викладені в уточненій позовній заяві від 13.11.2015 року, просили поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з вимогою про захист порушеного цивільного права, пропущеного з поважних причин. ОСОБА_1 пояснив, що його було введено в обман ОСОБА_3, котра переконувала його в тому, що такий розподіл буде лише паперовою формальністю, а фактично нічого не зміниться у користуванні як будинком так і земельною ділянкою; проте літом 2015 року ОСОБА_3 заявила про своє виключне право на земельну ділянку і заборонила ОСОБА_1 користуватися спільним входом, який по документах вже із 2011 року належав ОСОБА_3, в результаті чого ОСОБА_1 позбавлений можливості потрапити до себе в житло, як і на земельну ділянку.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позову не визнали; ОСОБА_3 звернулася до суду із письмовим запереченням на позовну заяву, в якому вказала, що являється власником: житлового будинку в м. Самборі по вул. Окружна, 8 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.07.2010 року та земельної ділянки, площею 0,0567га в м. Самборі по вул. Окружна, 8 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №173697, утвореної внаслідок поділу земельної ділянки, де власником іншої її частини став ОСОБА_1 Підставою такого розподілу була домовленість, яка виражена в спільній заяві ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_3 Ініціатором такого поділу та саме в такий спосіб був однозначно сам ОСОБА_1І, інших домовленостей окрім поділу земельної ділянки між ними не було. Твердження ОСОБА_1 про відсутність заїзду з його сторони будинку не відповідає дійсності, бо з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №173708, належного ОСОБА_1, вбачається, що від точки «Б» до «В» - землі загального користування, заїзд. Між будинком №8б належного ОСОБА_1 та будинком №10 по вул. Окружній в м. Самборі наявний проїзд шириною 6 метрів; належним їм колодязем ніхто нікому не чинить перешкод у користуванні, як і входом до його будинку, - тому просить у позові відмовити як безпідставно поданому, оскільки відсутні будь-які підстави вважати, що ОСОБА_1 права порушені, як оскаржуваними документами так і будь-чиїми діями.

Представник відповідача ОСОБА_7 міської ради Львівської області ОСОБА_5 позову не визнала і просила ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю, оскільки ним у позовній заяві жодним чином не наведено юридичних основ для визнання недійсними і скасування правовстановлюючих документів, котрі у минулому прийняті, а для позивача вже минув строк, у межах якого він би міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; вважала позов абсурдним з тих міркувань, що ОСОБА_1 ставиться питання про визнання недійсним і скасування Державного акту десятирічної давності як і рішення ради, що стало підставою для видачі цього акту; переконана, що в наступному розподіл землі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був проведений без жодних порушень закону, а щодо користування сторонами спільним входом кожним у їх будинковолодіння чи спільним колодязем, то дані питання якщо були в 2010 році упущені, то на даний час це можливо урегулювати шляхом облаштування ОСОБА_1 окремого входу до його будинку, чи зміни конфігурації землі шляхом проведення експертизи за розроблення проекту розподілу території кварталу, слід для цього розробити відповідну землевпорядну документацію, чи встановити земельний сервітут.

Представник відповідача ОСОБА_8 Держгеокадастру у ОСОБА_7 районі Львівської області ОСОБА_6 при огляді судом земельної ділянки на місці стосовно вирішення позову покладалась на вирішення спору судом і вважала поділ землі спеціалістами земельного відділу правильним, у відповідності до законом встановленого порядку, але переконана в не доопрацюванні архітектурного відділу відповідача міської ради в розрахунку входу до приміщення позивача при прийнятті спірного рішення про виділ його будинку в окреме будинковолодіння і присвоєння окремого номера.

Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд вважає, що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 міської ради Львівської області, ОСОБА_8 Держгеокадастру у ОСОБА_7 районі Львівської області про усунення перешкод та визнання недійсними правовстановлюючих документів слід відмовити за безпідставністю виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обовязок доказування і подання доказів.

У відповідності до передбачених Цивільним Законом засад захисту права власності держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів прав власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню; також власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 391 ЦК України у спосіб захисту права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Із позовних вимог в уточненій позовній заяві позивача убачається, що він просить зобовязати відповідача усунути перешкоди та визнати недійсними правовстановлюючі документи, оскільки відповідач ОСОБА_3 ввела позивача в оману щодо поділу земельної ділянки і, як наслідок ОСОБА_1 не має входу на територію своєї землі, свого житла, - до власності.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.05.2010 року та довідки №1074, виданої ОСОБА_7 МБТІ 07.09.2015 року, ОСОБА_1 являється власником будинку №8«б» в м. Самборі по вул. Окружній Львівської області.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №173708 ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,0295га, призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в м Самборі по вул. Окружній, 8б Львівської області.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26859723 від 29.07.2010 року та довідки №1073 від 07.09.2015 року, виданої ОСОБА_7 МБТІ, будинок №8 по вул. Окружній в м. Самборі Львівської області належить ОСОБА_3 та ОСОБА_9 по 1/2 частині кожній.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №173697, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 належить земельна ділянка, площею 0,0567га, призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в м Самборі по вул. Окружній, 8 Львівської області.

Із копії свідоцтва про смерть серії І-СГ №350787 ОСОБА_9 померла 29.06.2014 року. ОСОБА_3 23.10.2015 року звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Із змісту оспорюваних документів убачається, що ОСОБА_1 згідно реєстраційного посвідчення від 08.08.2000 року належала квартира №3 в житловому будинку №8 по вул. Окружній в м. Самборі на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_7 державною нотаріальною конторою від 28.07.2000 року за реєстром №2-1006. Рішенням ОСОБА_7 міської ради Львівської області від 25.07.2005 року №90 передано безоплатно у власність ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності земельну ділянку площею 862м2 для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Окружній, 8 в м. Самборі; видано 15.09.2010р. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №050343 із зазначенням співвласників даної земельної ділянки. Відповідно до заяви ОСОБА_1 про виділення квартири №3 в окреме будинковолодіння, рішенням виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради від 28.01.2010 року №30 вирішено: дозволити виділити частину будинку, квартиру №3, загальною площею 63,1м2 власником якої є ОСОБА_1, із складу будинковолодіння №8 по вул. Окружна в окреме будинковолодіння №8«б» по вул. Окружна; за другою частиною будинку, власниками якого є ОСОБА_3 квартира №1 та ОСОБА_9 квартира №2, залишити вуличний №8 по вул. Окружна і вважати дану частину будинку як окреме будинковолодіння, співвласниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_9 Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради від 15.06.2010 року №212 внесено часткові зміни в п. 1 рішення виконавчого комітету від 25.01.2010 року №30, в якому замість слів «…загальною площею 63,1м2 …» слід читати «…загальною площею 91,8м2…». На підставі вищенаведених документів ОСОБА_1 отримано свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.05.2010 року на будинок №8б по вул. Окружній в м. Самборі Львівської області. Згідно спільної заяви до управління Держкомзему в м. Самборі від 23.09.2010 року, ОСОБА_1, ОСОБА_3І та ОСОБА_9 просили поділити загальну земельну ділянку площею 0,0862га, яка належить їм згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №050343 від 15.09.2010 року на дві окремі ділянки: площею 0,0567га закріпити за ОСОБА_3 і ОСОБА_9, площею 0,0295га за ОСОБА_1; на основі цього було видано ОСОБА_1 Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВК №173708 від 29.07.2011 року, площею 0,0295га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; ОСОБА_3 та ОСОБА_9 Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВК №173697 від 29.07.2011 року, площею 0,0567га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

У судовому засіданні однаково як у письмовому запереченні на позов відповідач ОСОБА_3 ствердила, що підставою такого розподілу земельної ділянки була домовленість, яка виражена в спільній заяві ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_3 Ініціатором такого поділу та саме в такий спосіб був ОСОБА_1, інших домовленостей окрім поділу земельної ділянки між ними не було.

Під час розгляду цивільної справи як і в позові ОСОБА_1 ставить питання про визнання недійсними і скасування наведених вище по суті правочинів, умотивовуючи і узагальнюючи все обманом відповідача ОСОБА_3, залишаючи поза увагою пояснення яким чином порушені, невизнані або оспорювані його права, свободи чи інтереси відповідачами ОСОБА_7 міською радою Львівської області, ОСОБА_8 Держгеокадастру у ОСОБА_7 районі Львівської області як правонаступником Держземагенства (ОСОБА_8 земельних ресурсів), чи їх посадовими особами фактично із вересня 2010 року, коли було 15.09.2010р. видано сторонам єдиний Державний акт на землю на підставі прийнятого рішення радою 25.07.2005 року №90, ще по тепер, коли водночас перед ними не ставить питання про відновлення своїх прав в адміністративному порядку і про це суду не подає жодних підтверджень.

Тому, враховуючи наведені правочини, пояснення про це сторін під час провадження у цивільній справі у сукупності з поданими матеріалами, суд зясовує про відсутність у позивача ОСОБА_1 субєктивного права, про захист якого ним подано власний позов до наведених відповідачів, тобто його позовні вимоги спрямовані на захист неіснуючого субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу. Окрім цього його предявлені позовні вимоги не ґрунтуються на законі, тобто заявлені з підстав, не передбачених законодавством.

Розглядаючи цивільний спір у контексті позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3, суд звертає увагу на наступне:

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно розяснень, що містить п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

ОСОБА_1І не представлено суду належних та достатніх доказів в підтвердження обставин того, що на час укладення оспорюваних документів він неправильно сприймав предмет чи інші істотні умови правочинів, які вплинули на його волевиявлення; що з відповідачем ОСОБА_3 обумовив питання спільного входу в будинок та спільного заїзду, що одночасно вона при виділі будинку з будинковолодіння на нього якось чинила тиск, намовляла звертатись у різні інстанції. Навпаки наявні правовстановлюючі документи одержані в результаті власних дій позивача, однозначно і в тому числі з його ініціативи і за його власного бажання. Усі посилання ОСОБА_1 на те, що він був введений в оману щодо істотних умов укладених правочинів та наявність в діях відповідача ОСОБА_3 обману ґрунтуються виключно на його поясненнях не підкріплених жодними доказами; правочинів було укладено не один, а декілька, у різний час протягом 2010-2011 років, за різних обставин і в різних державних та приватних установах.

Аналізуючи наведене, суд погоджується із позицією представника відповідача ОСОБА_7 міської ради Львівської області ОСОБА_5, котра позов не визнала і вважала такий абсурдним, що ОСОБА_1 ставить питання про визнання недійсними і скасування ряду правовстановлюючих документів, коли наступають наслідки двосторонньої реституції - повернення обох сторін у первісне становище, яке існувало до моменту укладення кожного правочину.

Допитана представник відповідача ОСОБА_5 як свідок суду підтвердила, що на час приватизації землі сторонами у справі ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_9, у наступному поділу цієї земельної ділянки між ними, працювала у відділі земельних ресурсів та мала у той час відношення до оформлення документації як спеціаліст; вказала, що жодних порушень тоді державними органами не було допущено, а ініціатива поділу виходила саме від ОСОБА_1, а тепер з незрозумілих причин він ставить питання про визнання недійсними і скасування ряду правовстановлюючих документів, - що є беззмістовним.

Отже, у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження складення під впливом обману заяв ОСОБА_1 міській раді про приватизацію спірної землі у 2005 році, у 2010році - про виділ його будинку із цілого будинковолодіння, нотаріусу про поділ землі, про видачу Державних актів на землю, Свідоцтва про право власності на нерухоме майно; позивачем не доведено, що відповідач навмисне ввела в оману його стосовно природи правочинів, прав та обовязків сторін, відповідності нерухомого майна, розміщеного на відповідній земельній ділянці; ОСОБА_1 не доведено суду про наявність в діях ОСОБА_3 такого умислу, про істотність значення обставин, щодо якого особу введено в оману; а також не доведено суду, що він діяв під впливом обману, - нічим про це не засвідчено. Відтак, у тій частині у позові суд відмовляє за недоведеністю і безпідставністю позиції позивача.

Судом не взято до уваги подане позивачем рішення виконавчого комітету №10 від 10.01.1979 року «Про наслідки обміру земель забудованого кварталу №104, на що представником позивача ОСОБА_2 було зосереджено всю увагу, що на її переконання це є основним документом в обґрунтування позиції її довірителя, оскільки там зазначено як двір до будинковолодіння №8а та відповідної земельної ділянки під цим номером. Зазначене рішення із додатками до нього не є правовстановлюючими документами, земельна ділянка №8а по вулиці Окружній у м. Самборі на сьогодні не є приватизованою та не може бути приватизованою без погодження меж суміжних користувачів і, в тому числі за безпосереднього погодження із ОСОБА_1 та, не без урахування при цьому його прав, свобод та інтересів у використанні землі загального користування заїзду з боку №10 по вул. Окружній, як вказаного в Державному акті позивача.

Також не заслуговує посилання у позовній заяві на постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року із частиною розяснень щодо спірних земельних правовідносин саме в бік позивача, оскільки вцілому ця постанова надає розяснення про захист громадян і, зокрема на реалізацію свого права у сфері земельних відносин не тільки стосовно позивача ОСОБА_1, а й щодо відповідача ОСОБА_3, - в більш широкому розумінні та вцілому вона тлумачить порядок і спосіб користування землею, коли громадянам належить житловий будинок на праві спільної власності, визначає порядок користування суміжними земельними ділянками, чи інше щодо земельного сервітуту або визначення спільного користування частиною земельної ділянки, як сторони мають проходити до будинку та на вулицю, чого у позові, ані в судовому засіданні ОСОБА_1 Г,І., ні його представником не було заявлено для дослідження.

Разом з тим поза увагою суду на звернення сторін не може залишитись питання строку, в межах якого ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду із цивільним спором, коли фактично ставить у ньому і питання адміністративної юрисдикції. За загальним правилом у ст. 99 КАС України законодавцем встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач ОСОБА_1 у даній цивільній справі вважає не пропущеним строк позовної давності. Напротивагу цьому представник відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 вважають пропущеним позивачем ОСОБА_1 цей строк.

У відповідності до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем в уточненому зверненні до місцевого суду від 13.11.2015 року заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності, проте з огляду на вказані вище обставини, суд приходить до висновку, що таке є безпідставним, нічим не обґрунтованим і не вмотивованим, а тому в поновленні строку також слід відмовити.

Не заслуговують на увагу нічим не підкріплені доводи про перешкоди ОСОБА_1, що чиняться ОСОБА_3 чи членами її сімї в користуванні входом у квартиру, чи земельною ділянкою, колодязем.

Ураховуючи раніше наведене, суд прийшов до такого вирішення спору виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення сторін, подані ними суду матеріали; також із опитаних осіб сторін у справі, із показань свідків, із оглянутого на місці будинковолодіння та спірної землі. Судом із позиції позивача та його представника не зясовано, які реально права ОСОБА_1 порушені відповідачами, ким саме, в який спосіб і які конкретно несприятливі наслідки спричинило для нього це порушення; а також те, чи є метою предявлення позову позивачем захист (відновлення) його прав і законних інтересів і чи можливо при обраному ним способі захисту відновити (захистити) його права.

Тому, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволені позову ОСОБА_1 таким чином як він ставить власні питання слід відмовити за безпідставністю позовних вимог; судові витрати слід розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 міської ради Львівської області, ОСОБА_8 Держгеокадастру у ОСОБА_7 районі Львівської області, - про усунення перешкод та визнання недійсними правовстановлюючих документів, - відмовити за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом десяти днів із дня його проголошення.

Суддя І.С. Казан.