Провадження № 2/554/3840/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2015 м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді - Січиокно Т.О.

при секретарі - Ромахової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання договору найму недійсним, виселення із житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2015 позивач звернулася до суду з позовними вимогами, обґрунтовуючи їх тим, що вона являється співвласником 17/25 частини у квартирі АДРЕСА_1, ОСОБА_4В та ОСОБА_5 належать до 8/50 частин даної квартири кожному. 20.08.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір найму кімнати у квартирі АДРЕСА_2 на період із 20.08.2015 по 31.08.2016., відповідно до якого остання вселилася у вказану кімнату, чим порушила її права як співвласника щодо порядку володіння та користування майном, що є спільною частковою власністю. Оскільки інші співвласники систематично проживають на території РФ, то не могли надати згоду відповідачу на укладення від їхнього імені правочинів щодо належного їм майна.

У звязку з тим, що договір найму від 20.08.2015 року укладено відповідачем ОСОБА_2, яка не є належним чином уповноваженою на здійснення правочинів, позивач просить суд визнати недійсним з 20.08.2015 року договір найму житла від 20.08.2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як такий що суперечить ЦК України; відновити становище, яке існувало до порушення шляхом виселення із житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 В.В., як таку, що не має права мешкати (проживати) у вказаному приміщенні та порушує права та законні інтереси користування житлом позивача.

В судове засідання прибув представник позивача ОСОБА_6, який підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у ньому. В подальшому представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, оскільки договір найму від 20.08.2015 року укладений у відповідності до вимог закону. Так, відповідач ОСОБА_2 при укладанні договору діяла на підставі довіреності від 03.03.2015 року, виданої власником житла ОСОБА_4 та засвідченої начальником КП ЖЕО № 2, згідно якої вона уповноважена на здійснення оплати за житлово комунальні послуги та укладання договорів найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4.

Третя особа ОСОБА_4 просить суд відмовити у задоволенні позову, так як він як власник має право вільно розпоряджатися належною йому власністю. На даний час він володіє 8/25 частинами квартири АДРЕСА_5, оскільки його брат ОСОБА_5 подарував йому свою частку.

Суд, заслухавши пояснення відповідачів, третьої особи, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку:

позивач ОСОБА_1 являється співвласницею 17/25 частин квартири АДРЕСА_5, що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло. (а.с.7).

ОСОБА_4 належать 8/25 частин цієї ж квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.01.2001 року та договору дарування від 15.08.2011 року.

ОСОБА_2 являється дружиною ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії І-ЖЕ № 289543.

20.08.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір найму кімнати у квартирі АДРЕСА_1 на період із 20.08.2015 по 31.08.2016., відповідно до якого остання орендує вказану кімнату та зобовязана сплачувати кошти за комунальні послуги.(а.с.6).

Згідно наданої довіреності від 03.03.2015 року, засвідченої начальником КП ЖЕО № 2, ОСОБА_4 цієї довіреністю уповноважив ОСОБА_2 на вчинення наступних дій, а саме здійснення оплати за житлово комунальні послуги та укладання договорів найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 виявив бажання як власник житла на проживання у ньому відповідача ОСОБА_3

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог,які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, які є необхідними для чинності правочину.

Згідно частини 1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Таким чином, власник ОСОБА_4 має право на власний рахунок розпоряджатися належною йому власністю, відповідно до доручення уповноважив свою дружину ОСОБА_2 на вчинення дій, повязаних із здачею кімнати в оренду та оплаті комунальних послуг.

Одночасно суд вважає, що позивач не має права вимагати виселення відповідача ОСОБА_3 із житла, оскільки вона не є власником цього житла. Так, даним правом, з огляду на положення ч.3 ст. 116 ЖК України, наділений виключно власник або наймодавець. При чому, судом встановлено, що ОСОБА_3 самовільно житло не займала, оскільки ОСОБА_4 як власник надав свою згоду на проживання тій у належному йому житлі, про що повідомив суду.

Одночасно на розгляд суду не надано будь яких доказів щодо порушення прав позивача зі сторони відповідачів в частині користування та розпорядження її власністю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судовий збір стягненню із відповідача на користь позивача не підлягає.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,212-215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання договору найму недійсним, виселення із житлового приміщення залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до та суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою, яка не була присутня у судовому засіданні в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Т.О.Січиокно

Повен текст рішення виготовлено суддею 01.12.2015 року.