Справа №477/1426/15-ц 07.12.2015 07.12.2015 07.12.2015
Провадження №22-ц/784/2986/15
Справа № 477/1426/15-ц
Провадження № 22ц/784/2986/15 Головуючий в 1 інстанції Семенова Л.М.
Категорія: 46 Доповідач Маляренко І.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Темнікової В.І., Самчишиної Н.В.,

За участю секретаря: Богуславської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обгрунтування своїх вимог зазначила, що 10 жовтня 1996 року нею було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку №12 в с. Партизанське по вул. Ювілейній Жовтневого району Миколаївської області, який було зареєстровано на товарній біржі «Нерухомість Н». Кошти на придбання вказаного майна були надані її матірю ОСОБА_3

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14.10.2009 року зазначений договір було визнано дійсним.

В 2011 році вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки, та 01.01.2011 року він залишив її будинок, забравши з нього свої речі.

Крім того, як зазначила позивачка, ними було вирішено питання про поділ сумісного майна, про що 03 квітня 2011 року відповідачем було складено розписку.

За цей час відповідач не претендував на житловий будинок, до суду з приводу визнання його спільним сумісним майном не звертався, вимоги про його поділ не висував, а тому втратив право на поділ майна в силу вимог ст. 72 СК України.

Посилаючись на викладені обставини, уточнивши позовні вимоги, просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування належним їй житловим будинком №12 по вул. Ювілейній в с. Партизанське Жовтневого району Миколаївської області.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житловим будинком № 12 по вулиці Ювілейній в с. Партизанське Жовтневого району Миколаївської області. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неповним зясуванням обставин справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

Суд встановив, що сторони з 1993 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно з договором купівлі-продажу від 10 жовтня 1996 року ОСОБА_2 придбала житловий будинок № 12 по вулиці Ювілейній в с. Партизанське Жовтневого району Миколаївської області. Договір було зареєстровано на товарній біржі «Нерухомість Н». Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2009 року договір було визнано дійсним.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 березня 2011 року, що набрало законної сили 06.04.2011 року, шлюб між сторонами було розірвано.

Після припинення сімейних стосунків сторони разом не проживали, сумісне господарство та бюджет не вели, відносин не підтримували.

Задовольняючи заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги, зокрема, те, що за даними акту від 19 червня 2015 року відповідач ОСОБА_1 з 01 січня 2011 року у вищезазначеному житловому будинку не проживає; 03.04.2011 року він склав розписку, згідно з якою після розірвання шлюбу він забрав зі спільного майна мотоцикл «Мінськ», запчастини, оприскувач, стелаж, металеві листи, машину, телевізор, та претензій щодо іншого майна не має.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що складена відповідачем розписка від 03.04.2011 року свідчить про термін, з якого між сторонами вирішено питання про поділ майна, і оскільки за період з цієї дати ніхто зі сторін до суду з приводу визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та його розподілу не звертався, то питання розподілу спільного майна подружжя ними вирішено в позасудовому порядку.

Також суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не є членом сімї позивачки ОСОБА_2, не має права власності на будинок чи на його частину, не проживає в ньому понад чотири роки, витрати з його утримання та ремонту не несе, за період з січня 2011 року не проявляє інтересу до вказаного майна, то він втратив право користування належним позивачці житловим будинком №12 по вул. Ювілейній в с. Партизанське Жовтневого району Миколаївської області.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Отже указаними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, може бути поділене між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або у судовому порядку.

Добровільний порядок застосовується, якщо подружжя домовилося щодо визначення часток кожного з них у праві на майно, а також дійшло згоди щодо конкретного поділу майна відповідно до цих часток.

Проте сімейне законодавство встановлює спеціальну форму для договору про поділ нерухомого майна подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 69 СК договір про поділ жилого будинку, квартири, іншого нерухомого майна має бути нотаріально посвідчений. ЦК України передбачає також державну реєстрацію прав на нерухомість та правочинів із нерухомістю (ст. 182 ЦК), які поширюються також на правочини за участю подружжя.

Саме неухильне виконання сторонами вимог ЦК України щодо форми договору, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації є безумовною запорукою визнання та, у разі необхідності, захисту речових прав щодо об'єкта нерухомого майна, зокрема, об'єкта права спільної сумісної власності.

Стосовно форми договору про поділ майна подружжя, об'єктом якого є рухомі речі, спеціальних вимог в сімейному законодавстві немає.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що висновок суду щодо того, що питання розподілу житлового будинку як спільного сумісного майна подружжя вирішено сторонами в позасудовому порядку на підставі розписки, суперечить вимогам Закону.

Не можна погодитись і з висновком суду про те, що у зв'язку з пропуском строку позовної давності, передбаченого ст. 72 СК України, відповідач не має права власності на житловий будинок, що був придбаний під час шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як уже зазначалося вище, житловий будинок № 12 по вул. Ювілейній в с. Партизанське Жовтневого району Миколаївської області було придбано під час перебування сторін у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю.

При цьому ні нормами цивільного законодавства, ні нормами сімейного чи житлового законодавства не передбачено втрати права власності на нерухоме майно на підставі спливу строків позовної давності на звернення до суду.

Згідно із п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5 оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього.

За таких підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, тому в силу вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303,307,309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: