Провадження №2/761/9418/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 листопада 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Мурга О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зара Україна» про зобов'язання вчинити дії, нарахування та оплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати ТОВ «Зара Україна» оплатити листок непрацездатності серія АГІ № 984150 від 08 вересня 2014 року; нарахувати та сплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері з неповнолітньою дитиною.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона працювала в ТОВ «Зара Україна» з 23 лютого 2010 року по 08 вересня 2014 року. При звільненні їй не були виплачені грошові кошти за невикористану відпустку за період з 23 лютого 2014 року та не оплачено листок непрацездатності серії АГІ № 984150 від 08 вересня 2014 року, який вона відправила відповідачу 01.11.2014 року цінним листом.

У зв'язку з тим, що кошти їй не виплачені, вона звернулась до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що листок непрацездатності позивача відповідач не отримував, позов не обґрунтований та не підтверджений жодним доказом, ґрунтується на поясненнях та припущеннях позивача. При звільненні позивачці було компенсовано 2 дні (з 10 днів передбачених законодавством ) невикористаної додаткової відпустки, як працівнику який має дітей за 2014 рік, оскільки 8 днів нею були використані.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала в ТОВ «Зара Україна» з 23 лютого 2010 року, а з 13 квітня 2012 року на посаді старшого продавця-консультанта.

08 вересня 2014 року ОСОБА_1 було звільнено з посади за згодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, з 8 вересня 2014 року.

Дані обставини підтверджуються копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 15.01.1999 р. та угодою про припинення трудового договору від 08 вересня 2014 року, наказом № про припинення трудового договору від 08.09.2014 р., які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до п.2 вказаної угоди про припинення трудового договору сторони обумовили, що 8 вересня 2014 року є останнім днем роботи позивачки.

Відповідно до табелю обліку робочого часу відповідача за вересень 2014 року 8 вересня 2014 року позивачкою було відпрацьовано 8 годин. 8 вересня 2014 року вона була ознайомлена з наказом про її звільнення 8 вересня 2014 року та отримала трудову книжку.

В період часу з 08 вересня 2014 року по 15 вересня 2014 року включно ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АГІ № 984150 від 08 вересня 2014 р.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Сарненської державної адміністрації Рівненської області від 25.01.2013 року № 03/13-в-1-294 ОСОБА_1 знаходиться на обліку в управлінні і отримує допомогу на дітей одиноким матерям на ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до розрахункового листка по заробітній платі за вересень 2014 року ТОВ «Зара Україна» виплатило ОСОБА_1 зокрема відпускні в розмірі 8 320, 62 грн., інші нарахування в розмірі 120 000 грн., а всього було виплачено позивачці при звільненні 106 848, 71 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У відповідності, до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 4 ЗУ «Про відпустки» установлені такі види відпусток: щорічна відпустка: а саме: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; додаткові відпустки у зв'язку з навчанням; творча відпустка; відпустка для підготовки та участі в змаганнях; соціальні відпустки: відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв'язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей; відпустки без збереження заробітної плати.

Відповідно ст. 78 КЗпП України дні тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку, до щорічних відпусток не включаються та відповідно до ст.. 4 ЗУ «Про відпустки» є соціальною відпусткою.

Згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно ч. 1 ст. 182-1 КЗПП України, жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинокій матері, батьку, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла дитину під опіку, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 цього Кодексу).

Як встановлено судом, лист непрацездатності серії АГІ № 984150 від 08 вересня 2014 року був направлений відповідачу позивачкою лише 01 листопада 2014 року, доказів про його отримання відповідачем суду не надано. Квитанція від 14 листопада 2014 року, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с. 42), не може бути прийнята судом, як належний доказ щодо отримання відповідачем поштового відправлення, зокрема, листка непрацездатності, оскільки не містить будь-яких даних, які б слугували на підтвердження того, що саме відправлений 1 листопада 2014 року цінний лист був доставлений відповідачу і що саме ним отриманий. Проте, в будь-якому разі отримання відповідачем листка непрацездатності після її звільнення 8 вересня 2014 року не впливає на сутність вирішення спору, тому що в цей день вона була звільнена за згодою сторін. Крім того, представником позивача не було спростовано твердження представника відповідача про те, що позивачка могла звернутися за наданням медичної допомоги поза межами робочого часу, а тому листок непрацездатності міг бути відкритим вже після її звільнення з роботи.

Так, оскільки, ОСОБА_1 08 вересня 2014 року була звільнена, що підтверджується угодою про припинення трудового договору від 08.09.2014 року, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для оплати заробітної плати в період непрацездатності.

Крім цього, суд зазначає на те, що законність звільнення позивачем не оспорювалось. Доказів зворотного суду не надано.

У той же час у відповідності до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє здійсненню процесуальних прав сторін, встановлених цим Кодексом.

Тобто процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами (ст. 60 ЦПК України).

При цьому суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу.

Посилання позивача на те, що їй не було виплачено компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як одинокій матері за період з 23 лютого 2014 року по 08 вересня 2014 року, суд не приймає до уваги, оскільки спростовуються угодою про припинення трудового договору від 08.09.2014 року, підписаною позивачкою, пунктами 4 та 3 якої передбачено, що роботодавець додатково сплачує працівнику компенсацію в розмірі 120 000 грн., яка підлягає виплаті працівнику після утримання всіх податків та зборів та додатково сплачує грошову компенсацію за 30 днів невикористаної щорічної додаткової відпустки, наданої працівнику, як одинокій матері, у розмірі 7 564, 20 грн., що підлягає виплаті працівнику після утримання всіх податків та зборів. Відповідно до відомості нарахування коштів № 610 від 08.09.2014 року та платіжного доручення від 08 вересня 2014 року № 5282 ОСОБА_1 було перераховано суму коштів на оплату заробітної плати в розмірі 106 848, 71 грн.

На підставі встановлених обставин справи та вищевикладених норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зара Україна» про зобов'язання вчинити дії, нарахування та оплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду міста Києва протягом десяти днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: