АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Диба О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

секретар: Шпирук О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 23 червня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 11 жовтня 2006 року, укладеним між ВАТ «Акціонерний комерційний банк Престиж», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1. та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстровим № 4035, а саме на квартиру АДРЕСА_1, що складається з чотирьох кімнат, має загальну площу 113,00 кв.м., у тому числі жилу 77,90 кв.м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1. та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. 11 жовтня 2006 року за реєстровим номером №4031, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1. за кредитним договором №014-71/434 від 11 жовтня 2006 року, яка становить 223 337,86 доларів США (що станом на 18 березня 2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2 179 062,83 грн.) та складається з: 147 000,00 доларів США (що станом на 18 березня 2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1 434 249,60 грн.) заборгованості за кредитом, 76 337.86 доларів США (що станом на 18 березня 2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 744 813,23 грн.) заборгованості за відсотками, шляхом визнання за ПАТ «Фідобанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1, вартість якої становить 1 699 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1., ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фідобанк»по 1827,00 грн. судового збору.

04 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду та відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Фідобанк». Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості надати суду заперечення проти позову та відповідні докази. На думку апелянта у суду першої інстанції були відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на неї за іпотекодержателем, оскільки таке право не було передбачено укладеним з ним іпотечним договором. Іпотечний договір було укладено 11 жовтня 2006 року, а зміни щодо визнання права власності на предмет іпотеки в ст. 37 Закону України «Про іпотеку» внесено 25 грудня 2008 року. Рішенням Оболонського районного суду від 31 серпня 2009 року вже було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 1286149,78 грн. Натомість в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що розмір заборгованості, яка підлягає погашенню за рахунок предмета іпотеки, становить 223 337,86 доларів США, що еквівалентно 2 179 062,83 грн. Суд не надав належної оцінки тому, що в квартирі, яка є предметом іпотеки, проживає малолітня дитина - ОСОБА_5 та не залучив до участі у справі орган опіки та піклування.

В судове засідання ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3, представник Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Представник ПАТ «Фідобанк» просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення представника ПАТ «Фідобанк», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2006 року між ВАТ «АКБ Престиж», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014-71/434, відповідно до умов якого ВАТ «АКБ Престиж» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 157 500,00 доларів США зі сплатою 12% річних та строком повернення до 11 жовтня 2031 року (а. с. 11-14, т. 1).

Відповідно до п.5.2 кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора: щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту та остаточне погашення отриманого кредиту по 10 жовтня 2031 року; щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів.

Пунктом 9.1. кредитного договору визначено, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1 % від суми прострочення платежу за кожен день прострочення.

З метою забезпечення ОСОБА_1 виконання зобов'язань за кредитним договором №014-71/434, 11 жовтня 2006 року між ВАТ «АКБ Престиж» та відповідачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2, було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідачами було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцям в рівних частинах на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. 11 жовтня 2006 року за реєстром № 4031 (а. с. 16-21, т. 1).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 06 травня 2010 року здійснили відчуження предмету іпотеки ОСОБА_3

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2012 року, вказаний договір дарування від 06 травня 2010 року укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, був визнаний недійсним (а. с. 31-36, т. 1).

ОСОБА_1 неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 18 березня 2014 року становить 223 337,86 доларів США (що станом на 18 березня 2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2 179 062,83 грн.) та складається з: 147 000,00 доларів США (що станом на 18 березня 2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1 434 249,60 грн.) заборгованості за кредитом, 76 337.86 доларів США (що станом на 18 березня 2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 744 813,23 грн.) заборгованості за відсотками (а. с. 9, т. 1).

21 березня 2014 року ПАТ «Фідобанк» на адресу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 направив вимогу про усунення порушень виконання зобов'язань за кредитним договором та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання даної вимоги (а. с. 25-26, т. 1).

В квітні 2014 року ПАТ «Фідобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Просило звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 11 жовтня 2006 року, укладеним з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстровим № 4035, а саме на квартиру АДРЕСА_1, що складається з чотирьох кімнат, має загальну площу 113,00 кв.м., у тому числі жилу 77,90 кв.м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. 11 жовтня 2006 року за реєстровим номером №4031, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №014-71/434 від 11 жовтня 2006 року, яка становить 223 337,86 доларів США (що станом на 18 березня 2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2 179 062,83 грн.) та складається з: 147 000,00 доларів США (що станом на 18 березня 2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1 434 249,60 грн.) заборгованості за кредитом, 76 337.86 доларів США (що станом на 18 березня 2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 744 813,23 грн.) заборгованості за відсотками, шляхом визнання за ПАТ «Фідобанк» права власності на вказану квартиру; а також зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м Києві зареєструвати за ним право власності на квартиру.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Фідобанк», звернувши стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 11 жовтня 2006 року, шляхом визнання за банком права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки від 11 жовтня 2006 року, іпотекою визначається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором (постанова Верховного Суду України №6-124цс13 від 11 грудня 2013 року).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 11 жовтня 2006 року шляхом визнання за ПАТ «Фідобанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що таке право не було передбачено укладеним з ним іпотечним договором. Іпотечний договір укладено 11 жовтня 2006 року, а зміни щодо визнання права власності на предмет іпотеки в ст. 37 Закону України «Про іпотеку» внесено 25 грудня 2008 року.

Пунктом 5.5. укладеним з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору іпотеки від 11 жовтня 2006 року прямо передбачено право іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки згідно з ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (а. с. 19, т. 1). Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» в чинній на час укладення вказаного договору редакції було передбачено можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на те, що судом було неправильно визначено розмір заборгованості, яка підлягає погашенню за рахунок предмета іпотеки, а також вартість предмета іпотеки.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 було долучено копію рішення Оболонського районного суду від 31 серпня 2009 року, яким було стягнуто з нього заборгованість за кредитним договором від 11 жовтня 2006 року №014-71/434 в сумі 1286149,78 грн. Як вбачається зі змісту вказаного рішення, судом було стягнуто заборгованість, яка утворилася станом на 06 травня 2009 року. Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ «Фідобанк» визначив заборгованість станом на 18 березня 2014 року. ОСОБА_1 не було надано доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості. Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 04 вересня 2013 року у справі № 6-73цс13).

Як вбачається з матеріалів справи, вартість предмета іпотеки була визначена ПАТ «Фідобанк» на підставі звіту про оцінку вартості нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 від 18 листопада 2014 року, виконаного суб'єктом оціночної діяльності - оцінювачем ТОВ «Консалтинговий центр «МАРКОН» (а. с. 169-192, т. 1).

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на порушення прав малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до довідки форми №3 від 07 квітня 2015 року №3595 ОСОБА_5 зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2.

Посилання апелянта ОСОБА_5 на те, що він був неналежним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, спростовуються матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді