Ухвала іменем україни
25 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, про зняття арешту, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що 19 квітня 2013 року між нею та ОСОБА_8 було укладено письмовий договір купівлі-продажу нежилих приміщень, які позначені в технічному паспорті «87-1» - «87-4», загальною площею 72,10 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 27 серпня 2014 року визнано дійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 19 квітня 2013 року. Позивачка вважала, що з моменту набрання законної сили рішенням апеляційного суду про визнання договору дійсним у неї виникло право власності на зазначене майно.

Але рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно

від 15 вересня 2014 року № НОМЕР_1 ОСОБА_6 було відмовлено у державній реєстрації права власності на нежилі приміщення по АДРЕСА_1 та повідомлено, що за зазначеною адресою відносно попереднього власника внесено записи про обтяження даного об'єкта нерухомого майна.

Оскільки подальше існування арешту перешкоджає ОСОБА_6 у державній реєстрації права власності, позивачка просила суд задовольнити її позовні вимоги та скасувати арешт на майно.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 27 серпня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено.

Знято арешти з нежитлових приміщень, які позначені в технічному паспорті «87-1» - «87-4», загальною площею 72,10 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та скасовано записи про обтяження зазначеного об'єкта нерухомого майна від 13 травня 2013 року № НОМЕР_2 (спеціального розділу) про накладання арешту на майно боржника Першотравневим ВДВС Чернівецького МУЮ (ВП № 37882461) та від 13 січня 2014 року № 4228015 (спеціального розділу) про накладення арешту на майно боржника Сокирянським районним судом Чернівецької області (згідно з ухвалою суду у справі № 722/982/13-ц).

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій суду вказаній нормі процесуального права не відповідають.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що при ухваленні рішення суду, яким було визнано дійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень, укладеного 19 квітня 2013 року між ОСОБА_8 як продавцем та ОСОБА_6 як покупцем, не було визначено право власності на вказані приміщення за ОСОБА_6 і тому її доводи про те, що відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України у неї виникло право власності на нежилі приміщення є необґрунтованими.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції та ухваливши нове рішення, яким позов задоволено, керуючись положеннями ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», виходив із того, що оскільки у позивача виникло право власності на спірні нежитлові приміщення після набрання чинності рішенням суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу вказаних приміщень, однак вона не може зареєструвати своє право у встановленому законом порядку у зв'язку з тим, що на спірне нерухоме майно було накладено арешт під час перебування його у власності ОСОБА_8

Проте з такими висновками апеляційного суду не можна погодитись з наступних підстав.

Судом встановлено, що в травні 2013 року ОСОБА_9 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_8 про стягнення боргу в сумі 342 524 грн 65 коп. Одночасно з позовною заявою ОСОБА_9 подав до суду заяву про забезпечення позову, яка ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08 травня 2013 року була задоволена. Згідно з вказаною ухвалою суду накладено арешт на нерухоме майно - нежилі приміщення «87-1» - «87-4», загальною площею 72,10 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 27 серпня 2014 року визнано дійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 19 квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_8 як продавцем та позивачкою ОСОБА_6 як покупцем, згідно з яким продавець продав, а покупець купив нежилі приміщення, які позначені в технічному паспорті «87-1» - «87-4», загальною площею 72,10 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2014 року у задоволенні заяви ОСОБА_6 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено в зв'язку з тим, що заходи забезпечення позову щодо заявниці не вживались, а вона відповідно до ч. 4 ст. 154 ЦПК України не відноситься до тих осіб, які вправі звертатись до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову. Крім того, судом встановлено, що рішення суду від 21 червня 2013 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 боргу не виконано, а тому законні підстави для задоволення заяви про зняття арешту із спірного нерухомого майна відсутні.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 15 вересня 2014 року № НОМЕР_1 в державній реєстрації права власності на належні нежилі приміщення, які позначені в технічному паспорті «87-1» - «87-4», загальною площею 72,10 кв. м, та які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, було відмовлено та повідомлено, що згідно з даними, отриманими з реєстрів, встановлено, що за зазначеною адресою відносно попереднього власника внесено записи про обтяження даного об'єкта нерухомого майна. Зокрема, 13 травня 2013 року запис № НОМЕР_2 (спеціального розділу) - накладено арешт на майно боржника Першотравневим ВДВС Чернівецького МУЮ (ВП № 37882461) та 13 січня 2014 року - запис № 4228015 (спеціального розділу) накладено арешт на майно боржника Сокирнянським районним судом Чернівецької області (згідно з ухвалою суду № 722/982/13-ц).

У ст. 4 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» судам роз'яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

З матеріалів справи вбачається, що при ухваленні рішення апеляційним судом Чернівецької області від 27 серпня 2014 року про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 19 квітня 2013 року діяв арешт, який було накладено ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08 травня 2013 року на нерухоме майно - нежилі приміщення «87-1» - «87-4», загальною площею 72,10 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, в межах вирішення спору за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення боргу в сумі 342 524 грн 65 коп.

Рішення суду від 21 червня 2013 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 боргу не виконано.

Згідно із ст. 152 ЦПК України накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, є одним із способів забезпечення позову, який має на меті попередити можливі ускладнення при виконанні у подальшому рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд, ухвалюючи рішення про зняття арешту з нежитлових приміщень «87-1» - «87-4», загальною площею 72,10 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, не перевірив, чи буде вказаним рішенням порушено права ОСОБА_9, у зв'язку з тим, що арешт на вказане майно було накладено з метою забезпечення виконання рішення суду про стягнення на його користь заборгованості з ОСОБА_8

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлено, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 27 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана Г.В. Юровська