Номер провадження: 22-ц/785/6217/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.,

суддів: Панасенкова В.О.

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4

та відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 травня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

17 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що протягом тривалого часу сторони по справі перебувають у дружніх та довірчих стосунках. Відповідач ОСОБА_5 з метою вирішення наявних у неї проблем майнового характеру часто зверталась до позивача ОСОБА_3 з метою позики грошових коштів з умовою їх подальшого повернення.

На підтвердження укладення договорів позики та їх умов ОСОБА_5 щоразу видавала розписки, оформлені у простій письмовій формі.

Розмір позики, отриманої позичальником ОСОБА_5 від позикодавця ОСОБА_3 протягом 2010 2014 років, становить усього 4 000 доларів США.

До теперішнього часу позичальником ОСОБА_5 не повернуто позикодавцеві грошові кошти.

За кількома розписками термін виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_5 щодо повернення позикодавцеві позик визначався за погодженням сторін моментом продажу належної відповідачу квартири.

Проте, починаючи з лютого 2014 року, коли у ОСОБА_5 виникло право власності на квартиру АДРЕСА_1, позичальником не вчиняється необхідних дій, спрямованих на продаж належної їй квартири.

Позивач вважає, що інших джерел надходження коштів, необхідних для погашення боргу, ОСОБА_5 не має, тому ухилення останньої від укладення договору купівлі-продажу належної їй квартири свідчить про відсутність у неї наміру повертати позику ОСОБА_3, що й змусило останню звернутись до суду з відповідним позовом, який вона просить задовольнити у повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 позов не визнала, вказавши, що вона заборгувала ОСОБА_3 лише 500 доларів США та 4 800 гривень за оренду гаража, заперечуючи факт одержання нею грошових коштів від позикодавця.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 27 травня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики у розмірі 85 693,89 гривень, та судовий збір у сумі 721,80 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 та думку на апеляцію відповідачки ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції у рішенні послався на ч.1 ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором, а відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми що позичалася, на його банківський рахунок.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що позивачка ОСОБА_3 передавала відповідачці ОСОБА_5, грошові кошти на загальну суму 4000 доларів США, про що відповідачем було складено письмові розписки, та гроші за цими розписками ОСОБА_5 позивачці не повернула.

Отже, розглядаючи справу місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, та обґрунтовано задовольнив позов.

Суд першої інстанції перевірив усі докази, які надала позивачка ОСОБА_3 у підтвердження своїх вимог, а відповідачка ОСОБА_5 у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, та правильно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, зробивши вірний висновок про задоволення позовних вимог.

Крім того, під час розгляду апеляційної скарги відповідачка ОСОБА_5 визнала борг, та не заперечувала що має намір його повернути.

За таких обставин судова колегія вважає що, доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_7

ОСОБА_2