Справа № 502/2632/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання Кітреску О.М.

розглянувши цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до

Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області

про

встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про встановлення факту належності спадкодавцям та визнання за позивачем права власності на житловий будинок № 5 по вул. Канал Шевченка в місті Вилкове Одеської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, яка померла 14.11.2014 року. В обґрунтування позовних вимог представник позивача в позові зазначила, що після смерті батька ОСОБА_3, померлого 26.12.2004 р., його мати ОСОБА_4 несла всі витрати по утриманню будинку, проводила його поточний ремонт, сплачувала комунальні та інші встановлені платежі, вела господарство, обробляла земельну ділянку та будучі спадкоємцем за заповітом, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном та не заявила про відмову від спадщини. Крім того ОСОБА_4 звернулася до Кілійської державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3, але у звязку із хворобою не отримала свідоцтва про право власності на спадщину. 14.11.2014 р. померла мати позивача, ОСОБА_4. Спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 позивач прийняв фактично. ОСОБА_2 проживав в спадковому домоволодінні перші місяці після смерті матері, але потім з-за відсутності роботи в м. Вилкове мусив виїхати на заробітки за межі України та в жовтні 2015 року зміг звернутися до приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 за отриманням свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася після смерті його матері. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, інші спадкоємці відсутні. Зазначений нотаріус підтвердив, що заповіт, виданий померлою на імя позивача, є чинним та що спадкова справа після смерті вказаної громадянки ніким не відкривалася, про що видав відповідні документи, однак в оформлені спадщини позивачу відмовила. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданою приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області від 08.10. 2015 р. підставою для відмови є пропуск встановленого законодавством 6-місячного строку для прийняття спадщини, який може бути подовжений судом. Другою підставою, з якої позивачу відмовлено в оформлені права на спадщину в нотаріальній конторі є відсутність на спадкове майно права власності у спадкодавців. На підставі вищевказаного представник позивача просить суд:

- встановити факт належності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної власності по 1/2 частині кожному житлового будинку розташованого за адресою: Одеська область Кілійський район м. Вилкове, вул. Канал Шевченка, 5;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область Кілійський район м. Вилкове, вул. Канал Шевченка, 5, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4

Після відкриття провадження у справі представником позивача було надано заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача, Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області надав заяву, в якій вказав, що з позовними вимогами згоден та просить розглянути справу за його відсутності.

Зважаючи на те, що особи, які беруть участь у справі, не прибули в судове засідання, розгляд справи проведено за відсутності сторін без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини

Зі свідоцтва про одруження від 14.04.1960 р. вбачається, що Нерушайською с/радою Татарбунарського району Одеської області ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено шлюб, актовий запис № 9, внаслідок укладення шлюбу ОСОБА_6 змінила своє прізвище на «Сіваєва».

Відповідно до заповіту складеного 25.02.1974 р. в м. Вилкове, ОСОБА_3 заповідав ОСОБА_4 все майно, яке буде йому належати на день його смерті. Станом на 02.10.2007 р. заповіт не скасовувався та не змінювався.

Як вказано в свідоцтві про смерть серії 1-ЖД № 409270, виданого Виконкомом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 179, ОСОБА_3, помер 26.12.2004 року.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 15.09.2015 р. № 1323, ОСОБА_3 знято з реєстрації 26.12.2004 р. з м. Вилкове, вул. Шевченко № 5 в звязку зі смертю.

Відповідно до заповіту складеного 28.11.2006 р. секретарем виконкому Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області в м. Вилкове, ОСОБА_4 заповідала ОСОБА_2 все майно, яке буде їй належати на день її смерті. Станом на 16.10.2015 р. заповіт не скасовувався та не змінювався.

З листа державного нотаріуса Кілійської державної нотаріальної контори Одеської області від 25.09.2007 р. № 753 вбачається, що ОСОБА_4 звернулася до Кілійської державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3.

Як вказано в свідоцтві про смерть серії І-ЖД № 389436, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 661, ОСОБА_4, померла 14.11.2014 року.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 15.09.2015 р. № 1322, ОСОБА_4 знято з реєстрації 14.11.2014 р. з м. Вилкове, вул. Шевченко № 5 в звязку зі смертю.

Згідно виписки з рішення виконавчого комітету Вилківської міської ради депутатів трудящих Одеської області 28.04.1978 р. № 97 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво житлового будинку № 5 по вул. к-л Шевченко в м. Вилкове.

З акту від 23.04.1984 р. вбачається, що будинок № 5 по вул. Шевченко в м. Вилкове прийнятий в експлуатацію.

Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «Кілійське РБТІ та РОН» від 04.11.2015 р., житловий будинок за адресою: м. Вилкове Кілійського району Одеської області, вул. Канал Шевченка, № 5, розташоване на земельній ділянці площею 1244,0 кв.м., в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», 1983 року побудови, загальною площею 53,4 кв.м., з них житловою площею 36,0 кв.м.; літньої кухні літ. «Б»; веранди літ. «В»; сараю літ. «Г»; убиральні літ. «Д»; надвірних споруд - №1, 2, І.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 08.10.2015 р. наданої приватним нотаріусом ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4, померлої 14.11.2014 р. спадкова справа не відкривалася.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 08.10.2015 р., виданої приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області вбачається, що підставою для відмови є пропуск встановленого законодавством 6-місячного строку для прийняття спадщини, який може бути подовжений судом. Другою підставою з якої позивачу відмовлено в оформлені права на спадщину в нотаріальній конторі - це відсутність на спадкове майно права власності у спадкодавців.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно п.5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР /який діяв на час проведення будівництва нерухомого майна з приводу якого заявлені позовні вимоги/ - майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Оскільки нерухоме майно було побудовано спадкодавцем в період перебування у шлюбі з позивачем, згідно положень ст. 22 КпШС України, який діяв на момент проведення будівництва, на вказане майно розповсюджуються відповідні положення ст. 112 ЦК УРСР.

Тобто, виходячи з сенсу ст. 22 КпШС України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, фактично виходячи з матеріалів справи вбачається, що спірний житловий будинок було збудовано в період шлюбу батьків позивача, та він, відповідно, є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обовязки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Ст. 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до розяснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по обєктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Беручи до уваги те, що позивач, який є спадкоємцем першої черги за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 14.11.2014 року в порядку ст. 1223 ЦК України є її син, та яка фактично після смерті чоловіка стала володіти всім житловим будинком в м. Вилкове Кілійського району Одеської області, вул. Канал Шевченка, 5, як спадкоємець за законом першої черги згідно ст. 1261 ЦК України, що прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, інші спадкоємці відсутні, а оформлення спадщини у вигляді відповідного будинку в нотаріальному поряду неможливе в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадщину та вважає, що право позивача підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в звязку з чим задовольняє позов.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 256 ЦПК, ст. ст. 16, 1223, 1261 ЦК України, ст. ст. 112 ЦК УРСР, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3, померлому 26.12.2004 р. та ОСОБА_4, померлій 14.11.2014 р. на праві приватної власності по ? частині кожному житлового будинку літ. «А», 1983 року побудови, загальною площею 53,4 кв.м., з них житловою площею 36,0 кв.м.; літньої кухні літ. «Б»; навісу літ. «В»; сараю літ. «Г»; убиральні «Д»; надвірних споруд № № 1, 2, І, розташованих на земельній ділянці фактичною площею 1244,0 кв.м. за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Канал Шевченка, 5.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 14.11.2014 р. право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розміщений за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Канал Шевченка, 5, який складається з: житлового будинку літ. «А», 1983 року побудови, загальною площею 53,4 кв.м., з них житловою площею 36,0 кв.м.; літньої кухні літ. «Б»; навісу літ. «В»; сараю літ. «Г»; убиральні «Д»; надвірних споруд № № 1, 2, І, розташованих на земельній ділянці фактичною площею 1244,0 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_7