Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1376/15-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І. М.
Категорія 50 Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

В обґрунтування позову зазначала, що з 04 березня 2000 року та до 02 липня 2015 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_2. Від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, 09 січня 209 року народження.

Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча він працездатний та може надавати таку допомогу.

За наведених обставин ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1500 грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі по 700 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду 04.08.2015 року і до повноліття кожного з дітей.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким призначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей у відповідності із законом.

Зокрема зазначає, що позивачкою не надано суду розрахунок розміру аліментів, які просила стягнути з нього.

Крім того зазначає, що на даний час він ніде офіційно не працює, його заробітки мають періодичний мінливий характер, а сума аліментів, що стягнута судом, перевищує його місячні доходи.

Вказане, на думку відповідача, не було враховано судом, що призвело до неправильного вирішення спору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно.

Положеннями ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК, розяснень, які містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині утримання не передбачений в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обовязку по утриманню дитини, однак враховується судом при визначенні розміру аліментів.

Як встановив суд та вбачається з матеріалів справи, відповідач по справі ОСОБА_2 є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.4, 5).

В добровільному порядку відповідач достатньої та регулярної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

Також, матеріалами справи доведено та не заперечується відповідачем, що останній є працездатною особою, має задовільний стан здоровя, інвалідом не являється, інших осіб на утриманні не має, жодних стягнень по виконавчих листах з нього не проводиться, у Центрі зайнятості населення на обліку, як особа, що шукає роботу, не знаходиться.

При цьому, заперечуючи проти позову відповідач посилається на те, що надає матеріальну допомогу своїй матері, яка має похилий вік та одержує незначний розмір пенсії.

А тому, враховуючи вищенаведені норми закону, виходячи з принципу рівних обовязків батьків щодо дітей, необхідності в придбанні продуктів харчування, одягу, лікуванні та розвитку дітей, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі.

При цьому, визначаючи розмір аліментів суд першої інстанції в повній мірі врахував вимог ч.1 ст. 182 СК та розяснення, які містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Також враховано положення ст.180 Сімейного кодексу України, згідно до якої обовязок по утриманню дитини лежить на обох із батьків, тобто матері і батька.

Доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі про те, що судом не був врахований його матеріальний стан не підтверджені відповідними доказами, а тому є безпідставними і на правильність рішення суду не впливають.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни в ході апеляційного розгляду справи не встановлено.

Відтак, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України судове рішення підлягає залишенню без змін

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді