АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2201/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.,

секретар Дубова М.В.

за участю: апелянтки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що з 27.03.1974 вона та з 17.04.1978 відповідач зареєстровані і проживають у житловому будинку № 12 по вул. Чайковського у м. Хмельницькому, частина якого належала на праві власності батькам позивачки, а інша частина формально значилася за ОСОБА_6 Позивачка зазначає, що її батьки користувались та володіли, здійснювали ремонт та утримували цей будинок з 1957 року. У 2008 році позивачка в порядку спадкування оформила право власності на 66/100 частин будинку та продовжувала відкрито користуватися іншими 34/100 частинами спірного будинку. ОСОБА_1 вказує на те, що 34/100 частини будинку не є майном ОСОБА_6, так як остання з 1957 року відмовилася від нього і будь - яких вимог стосовно цього майна не заявляла, не утримувала його та не встановлювала режим користування житловим будинком. Позивач зазначає, що спірна частина нерухомого майна є у складі житлового будинку по вул. Чайковського, 12 м. Хмельницького, яким вона відкрито володіє. А

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7 Справа № 22ц/792/2201/15

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 2

тому і просила суд винести рішення, яким припинити право власності ОСОБА_6 на 34/100 частини будинковолодіння по вул. Чайковського, 12 у м. Хмельницькому та визнати за нею право власності на зазначену частину житлового будинку за набувальною давністю.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18 вересня 2015 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено ОСОБА_4.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 09 жовтня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 30 жовтня 2015 року відмовлено ОСОБА_1 у постановленні додаткового рішення про визнання права власності ОСОБА_1 на 34/100 частин будинковолодіння по вул. Чайковського, 12 у м. Хмельницькому.

Не погоджуючись із вказаним рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу і вважає це рішення незаконним у звязку із тим, що судом надана неналежна правова оцінка фактичним обставинам справи, невірно застосовано норми матеріального права, адже застосовано норми, що стосуються спадщини, замість норм, що регулюють питання права власності. Також, апелянта вказує, що судом в порушення норм процесуального права не дотримано порядку при призначенні справи до розгляду, не визначено в попередньому судовому засіданні доказів, що мають бути додані, не надано оцінки усім письмовим доказам та поясненням сторін і висновки суду є надуманими. ОСОБА_1 також зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_6 за кошти, надані ОСОБА_8 08.09.1954 придбала незакінчений будівництвом одноповерховий глинобитний житловий будинок по вул. Чайковського, 16 у м. Хмельницький і, вподальшому, не маючи намір проживати у ньому та завершувати його будівництво подарувала 66/100 незакінченого будівництвом будинку ОСОБА_8, який і здав його у експлуатацію, а частина будинку, що належала ОСОБА_6 через заміну геометричних та будівельних параметрів була знищена. Також апелянтка вказує, що ОСОБА_6 фактично з 11.09.1956 проживала ІНФОРМАЦІЯ_1 і ця обставина свідчить про відмову ОСОБА_6 від свого права на частину будинку. Апелянтка вважає, що суд помилково розтлумачив норми цивільного законодавства, відповідно до якого ОСОБА_4 вважається спадкоємцем ОСОБА_6, адже це суперечить волі третьої особи. В апеляційні скарзі апелянтка також зазначає, що строки її добросовісного володіння майном у вигляді частини будинку, що є підставою для визнання права власності, судом не спростовано та вони є доведені з урахуванням того, що остання народилася та виросла у спірному будинку і добросовісно володіла ним, сплачувала платежі за землю та здійснювала догляд за будинком. А тому апелянтка просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апелянтка та її представник апеляційну скаргу підтримали і просять її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Відповідач та третя особа апеляційну скаргу визнали і просять її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позов є безпідставним, адже позивачка була обізнана про те, що власником 34/100 частин будинку є ОСОБА_6, яка померла 04 серпня 2006 року, а давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Також, суд не прийняв визнання відповідачем та третьої особою позову, оскільки це визнання суперечить закону і встановив, що третя особа ОСОБА_4, будучи спадкоємцем майна померлої ОСОБА_6, протягом строку встановленого законом від спадщини не відмовлялась.

Однак, на думку колегії суддів, такий висновок є передчасним, адже суд першої інстанції не з'ясував, чи є відповідач у справі належним та в порушення положень ст. 33 ЦПК України не перевірив, хто є належним відповідачем у цій справі.

Частиною першою статті 30 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належним позивачем є особа, яка має право вимоги, а належним відповідачем - особа, яка має відповідний обов'язок перед позивачем.

Як вбачається із матеріалів справи позивачка звернулася до суду із позовом про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності, зазначивши при цьому відповідачем ОСОБА_3 Позивачка посилалася на те, що вона, будучи власником 66/100 частин житлового будинку № 12 по вул. Чайковського м. Хмельницькому добросовісно та відкрито володіла іншими 34/100 частинами цього будинку, власником яких була ОСОБА_6, яка померла 04 серпня 2006 року. Однак, позивачка ОСОБА_1 не вказала, який обов»язок перед нею як позивачем та, яке відношення до спірного майна, а саме 34/100 частин зазначеного вище будинку, має відповідач ОСОБА_3

Разом з тим, в ході розгляду справи з метою встановлення кола спадкоємців померлої ОСОБА_9 судом першої інстанції залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 (а.с.55).

Згідно із ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

В порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив належним чином позивачу його прав, зокрема щодо заміни неналежного відповідача та можливості залучення до участі у справі як співвідповідачів спадкоємців ОСОБА_6, а при їх відсутності територіальну громаду в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та не вирішив цього питання в порядку, передбаченому ст. ст. 32, 33 ЦПК України, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення цих процесуальних дій, не сприяв здійсненню його прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін; скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог; змінити рішення; постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Із роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року, за наявності підстав, передбачених статтею 309 ЦПК, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення або змінює його й не має права передавати із цих підстав справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

З наведеного вище вбачається, що суд першої інстанції дійшов своїх висновків з порушенням норм процесуального права, які не можуть бути усунені апеляційним судом в апеляційному провадженні, адже з урахуванням вимог ст.ст. 33, 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості здійснити заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідачів в справі, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з підстав предявлення його до неналежного відповідача.

Керуючись ст. ст. 303, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_10

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк