РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Якуша Н.В.

при секретарі Пічугіної А.Г.

за участі:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про усунення перешкод у користуванні житлом, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з уточненим в процесі розгляду позовом про зобовязання відповідача не чинити їй перешкоди у здійсненні права користування кімнатою площею 18,0 м2 та підсобними приміщеннями у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить 28/100 частин квартири АДРЕСА_2. Вказала, що взагалі квартира є комунальною та складається з чотирьох кімнат, в трьох з яких мешкає відповідач та її родина, а у одній із кімнат, що має житлову площу 18,0 кв.м., мешкає вона, коридор, ванна кімната, туалет, кухня, комори повинні знаходитись у загальному користуванні. Проте, вказала, що відповідач систематично чинить перешкоди у вільному користуванні нею своєю власністю та місцями загального користування, а саме не пускає її до власної кімнати, постійно перекриває вхід і не допускає до ванної кімнати та санвузла, кухні, не дає розмістити власні речі у спільних приміщеннях. Крім того, посилалась на те, що відповідач тримає у себе собаку, яка постійно кидається на неї, гавкає, що створює нестерпні умови для проживання в квартирі.

Зазначала, що неодноразово зверталась до правоохоронних органів, проте конфлікт продовжує існувати, у звязки з чим просила суд задовольнити її уточнені позовні вимоги та зобовязати відповідача не чинити їй перешкоди у здійсненні права користування кімнатою площею 18,0 м2 та підсобними приміщеннями у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилалась на обставини, викладені у позові. Додатково на питання суду вказала, що дійсно вона має можливість користуватися санвузлом, проте не робить це через те, що відповідач та її родина там курять. Крім того вказала, що на кухні дійсно не має дверей, проте вона вбачає порушення її прав відповідачем у тому, що остання не дозволяє розмітити кухонне приладдя саме в тій частині кухні, в якій вона бажає. Щодо ванної кімнати, то вказала, що відповідач закриває її на ключ, а тому користуватися нею вона не має змоги, проте не заперечувала, що їй взагалі неприємно нею користуватися після родини відповідача та те, що відповідач неодноразово пропонувала їй встановити дві душові кабінки. Щодо

користування коридорами та коморами, то зазначила, що через крик відповідача не неї вона має страх ними користуватися та вимушена постійно знаходитися у своїй кімнаті.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала до суду письмові заперечення на позов, які оголосила у судовому засіданні. Наполягала на тому, що ніяких перешкод у користуванні кімнатою та приміщеннями загального користування позивачу вона чинить.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_3, а саме позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 27.07.1994 року належить 28/100 частин комунальної квартири, відповідачу ОСОБА_2 інша частина квартири (а.с.27-30).

Тобто, судом встановлено, що позивач є власником кімнати житловою площею 18 кв.м, а відповідач разом із родиною є власниками трьох інших кімнат житловими площями 18 кв.м., 136, та 13,9 кв.м. (а.с.8); коридор №1 та №2, ванна кімната, туалет, кухня, 2 комори повинні знаходитись у загальному користуванні.

Вирішуючи по суті вимоги позивача про зобовязання відповідача не чинити їй перешкоди у здійсненні права користування кімнатою площею 18 кв.м. та місцями загального користування, що розміщенні у квартирі, суд виходить з того, що факти та обставини здійснення перешкод з боку відповідача позивачу повинні бути доведенні належними та допустимим доказами.

Відповідно до вимог ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Проте, наявні в матеріалах справи оригінали та копії постанов про відмову у порушенні кримінальних справ, листів про розгляд та прийняття рішення щодо заяв позивача стосовно перешкод їй у доступі до квартири, а також висновків про завершення перевірки за заявами ОСОБА_1 не є належними доказами, що доводять чинення перешкод відповідачем

позивачу у користуванні її майном, а лише є реалізацією прав ОСОБА_1 на звернення до правоохоронних органів в разі коли на її думку існують підстави для перевірки дій інших осіб на предмет дотримання закону.

Викладені у цих документах обставини, які були повідомлені правоохоронним органам ОСОБА_1 не є преюдицією для суду, а лише констатацією її звернень, які перевірялись.

Крім того, з постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 03.02.2012 року вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_2 та її чоловік також були опитані працівниками міліції та повністю заперечували обвинувачення ОСОБА_1 у перешкоджанні їй користуватися кімнатою (а.с.33-34).

Тобто доказів, які б свідчили про обґрунтованість вимог позивача матеріали справи не містять. Клопотань про допит свідків, які б могли підтвердити існування перешкод з боку відповідача, позивач не заявляла. Будь яких актів про фіксування чинення перешкод або фотоматеріалів, які б це підтверджували, позивач до суду також не надала.

Щодо посилань позивача про порушення відповідачем положень законів відносно утримання домашньої тварини, то в суді вона також доведені не були, а навпаки відповідач надала до суду доказ того, що її собака є зареєстрованою та має відповідне реєстраційне посвідчення на тварину (а.с.54-55).

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що право позивача на час розгляду справи в суді не порушено, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись: ст. 40 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, ч. 3 ст. 61, ст.ст. 88, 212, 213, 215, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про усунення перешкод у користуванні житлом - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти дні з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 08 грудня 2015 року.

Суддя Н.В. Якуша