Справа № 219/6869/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Харченко О.П.,

при секретарі Болотюк О.Л.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фітофарм» «про визнання наказу про накладення дисциплінарного стягнення та депреміювання незаконним та його скасування, а також стягнення суми незаконно утриманої премії», -

в с т а н о в и в :

1.03.08.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Фітофарм» ,який в подальшому уточнив і у якому вказав що наказом № 62к/пр від 14.03.2013 р. він був призначений на посаду водія навантажувача в дільницю автотранспорту Публічного акціонерного товариства «Фітофарм».На ПАТ «Фітофарм» він працював до 07.07.2015 року. 03.07.2015р. його ознайомили з письмовим розпорядженням про депреміювання його в розмірі 100% за червень 2015 р. Інших дисциплінарних стягнень розпорядження не містило, було складено з одного пункту і він його підписав, хоча був не згодний з даним розпорядженням.07.07.2015 року його звільнили з ПАТ «Фітофарм» і він подав до Артемівського міськрайонного суду позовну заяву про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Під час попереднього судового засідання 31.07.2015 року представником відповідача ПАТ «Фітофарм» був наданий відзив на позовну заяву, де серед доданих матеріалів містився Наказ № 118 від 26.06.2015 р. «Про винесення догани ОСОБА_1 за неналежне виконання службових обовязків ». Позивач вказав , що вважає, що незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, та позбавлений премії оскільки у відповідача відсутні будь-які дані про ,що свідчили б про порушення ним обовязків працівника. В його обовязки входило навантаження та транспортування засобів виробництва фармацевтичного спрямування. 11.06.2015 року він транспортував 6 бочок лікарського засобу « екстракт валеріани» автонавантажувачем з таблеточної дільниці на фасування , які розвантажив згідно правил без просипу та пошкоджень і уїхав , а майже через три дні узнав, що при перенесенні цих лікарських засобів вантажником ОСОБА_4 було допущено просипання таблеток на землю у кількості 4,2 кг на загальну сумму 470 грн.. Особисто позивач цього не бачив . 15.06.2015 р. його керівник - ОСОБА_5 повідомив йому про наявність просипання лікарського засобу та запропонував йому написати пояснення з цього приводу. Цього ж дня він надав пояснення про те, що 11.06.2015 р. з таблеточної дільниці до СП навантажувачем він транспортував 6 (шість) бочок лікарського засобу «Екстракт вареліани» на фасування і розвантажив вантаж згідно правил без просипу та пошкоджень та поїхав. Також зі слів ОСОБА_6 в поясненні він зазначив, що при перенесенні зазначених лікарських засобів, які містились в бочках, вантажником ОСОБА_6 було допущено просипання таблеток на землю в кількості 4,2 кг на загальну суму 470 грн.. 03.07.2015р. він був ознайомлений з письмовим розпорядженням про депреміювання його в розмірі 100% за червень 2015 р. Інших дисциплінарних стягнень розпорядження не містило, було складено з одного пункту і він його підписав, хоча був не згодний з даним розпорядженням. У наказі №118,який наданий йому у суді і де є посилання на догану стоїть не його підпис і відсутня дата ознайомлення.Текст наказу не містить будь -якої описової та мотивувальної частини, за що його притягнули до дисциплінарної відповідальності та він позбавлений премії. Проте, як зазначено в ст. 149 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. В тексті наказу не зазначено ні обставини, за яких вчинено проступок, ні ступінь тяжкості вчиненого проступку, ні заподіяна підприємству шкода, ні попередня робота працівника. Тобто, жодна вимога ст. 149 КЗпП при виданні наказу уповноваженим органом не виконана. Як зазначено в наказі, підставою застосування дисциплінарного стягнення та позбавлення премії являються службова записка заступника начальника цеху ГЛС № 2 ОСОБА_7 та пояснювальні записки ОСОБА_1 та ОСОБА_4. В службовій записці заступника начальника цеха ГЛС № 2 ОСОБА_7 йдеться мова про те, що «11.06.2015 при транспортуванні таблеток з таблеточного участку на СП і розвантаження складений акт утилізації продукції в кількості 4,2 кг на суму 470 грн. і той просить в рахунок погашення матеріальної шкоди лишити премії за результатами роботи за червень місяць водія автопогрузчика ОСОБА_1С.». Ця службова записка без дати її складання , яка зазначена в наказі, як підстава накладення стягнення, не містить будь якого опису про те, яка відбулась подія, хто був учасником цієї події, чи було порушення службових обов'язків та в чому воно полягало.В порушення вимог Державного класифікатора управлінської документації ДК 010-98, затвердженого наказом Держстандарту України від 31.12.1998 р. № 1024, службова записка не містить внутрішньої реєстрації та дати складання. Позивач зазначає ,що в тексті наказу не зазначено, через що його позбавлено премії. В доповідній записці заступника начальника цеху ГЛС № 2 ОСОБА_7 А Н. зазначено, що його потрібно позбавити премії в рахунок відшкодування шкоди. Але «Положення про преміювання працівників ПАТ «Фітофарм» не містить такої підстави для позбавлення премії, як відшкодування шкоди.Згідно зі ст. 147 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути застосоване до працівника лише у випадку порушення ним трудової дисципліни. Позивач вказує,що у відповідача відсутні будь-які дані, що свідчили б про порушення ним обов'язків працівника, визначених ст. 139 КЗпП України, а застосування до нього стягнення у вигляді догани застосоване не на підставах та не у відповідності до вимог трудового законодавства, в зв'язку з чим наказ № 118 від 26.06.2015 року підлягає скасуванню як незаконний.Відповідно до квитанції про нарахування йому заробітної плати за червень 2015 року йому нарахована заробітна плата в розмірі 2538 грн 48 коп. Премія в червні місяці робітникам виплачувалась в розмірі 10 % від заробітної плати, тобто його премія, якої він був незаконно позбавлений складає 253 грн. 85 коп.. Позивач просив суд визнати накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани незаконним, визнати незаконним депреміювання його, ОСОБА_1 в розмірі 100 % премії за червень 2015 року, скасувавши наказ № 118 від 26.06.2015 р. «Про винесення догани ОСОБА_1С.» та стягнути з ПАТ «Фітофарм» на його користь премію в розмірі 253 грн. 85 коп..

31.08.2015 р. відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому вказав, що позивач дійсно був прийнятий на роботу водія автонавантажувача 14.03.2013 року і був ознайомлений з посадовою інструкцією водія з виконанням обовязків експедитора та вантажно-розвантажувальних робіт , яка регламентує коло його прав та обовязків . 11.06.2015 року протягом робочого дня при перевезенні лікарського засобу «валеріани екстракт» за участі позивача із таблеточної ділянки на ділянку фасовки було здійснене просипання лікарського засобу у кількості 4.2 кг ,серія 2510515. Відповідач посилається, що при розслідуванні даного факту було встановлено, що водій автонавантажувача ОСОБА_1 не проконтролював вантажно-розвантажувальні роботи вантажу , його належне розташування та кріплення, чим порушив п.3 підрозділу « Обовязки в області роботи з продукцією , що перевозиться» розділу 2 робочої інструкції .Крім цього позивач вказує у пояснювальній записці на порушення цілісності упаковки вантажу ,бо корка була не загвинчена на бочці з таблетками. Для належного вирішення питання по суті щодо накладення дисциплінарного стягнення на позивача були витребувані пояснення від механіка автотранспортної дільниці підприємства ОСОБА_8В.(безпосередній керівник ОСОБА_1С.),заступника операційного директора ОСОБА_9. Наказ № 118 від 26.06.2015 року був доведений до відома працівника ОСОБА_1 у присутності ОСОБА_10. Інформація про винесену догану також записана у особову картку форми П-2 ,з якою був ознайомлений позивач у день звільнення. Крім того відповідач вважає,що наказ про винесення догани на його думку не повинен містити дату ознайомлення з ним, а повинен містити лише дату його оформлення та підписання керівником ,набрання чинності і це дата 26.06.2015р..Відповідач також вважає,що жодна правова норма не передбачає щоб наказ про накладення дисциплінарного стягнення містив у собі нормативні посилання на із зазначенням назв, статей тощо на підставі яких працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Також відповідач вважає, що згідно чинного законодавства він не зобовязаний видати позивачеві копія оскаржуваного ним наказу №118 і тому він її йому не видав. Відповідач просив суд визнати позовну заяву ОСОБА_1 такою,що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним вимоги у повному обсязі та суду розповів, що він 11.06.2015 року виконував обовязки водія навантажувача, перевіз бочки з таблетками до СП і розвантажив як завжди під навіс. При вивантаженні піддон як і завжди розміщувався таким чином, що одна його частина частково зависала і про це було відомо усім, бо по-іншому розвантажити піддон не було можливим. Знаючи про це , він пропонував розвантажувати піддони на землю, але йому відмовили, сказали , що тоді вантаж не буде під навісом. Про це знали усі водії автонавантажувачів і вантажники. Він не допустив жодних порушень і про те, що сталося просипання таблеток узнав спочатку від ОСОБА_6, сам він цього не бачив , бо у цей час виконував іншу роботу.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав і пояснив суду, що із наказу взагалі невідомо, за яке порушення позивачеві винесена догана. Відповідач кожного разу називає різні підстави, щодо нібито «неналежного виконання службових обовязків»,бо у наказі конкретно не вказано у чому це полягало. До того ж, позивач працював водієм навантажувача, а відповідачем надана посадова інструкція водія, з якою позивач також був ознайомлений, бо , як йому повідомили , він міг виконувати і таку роботу. Відповідач не надав посадову інструкцію водія навантажувача та не вказав , які саме порушення цієї інструкції позивач нібито допустив при виконанні вивантажувальних робіт. Винним визнав себе ОСОБА_6, але жодних доказів того, що його притягли до відповідальності чи позбавили премії суду не надано. Ненадано суду доказів завдання шкоди підприємству, позивач не бачив просипання таблеток. Наказ № 118 не містить у собі взагалі ніяких відомостей, щодо порушень, які нібито допустив позивач. Позивач порушень не допускав. Просив суд задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав у повному обсязі, він суду пояснив, що вважає наказ про накладення дисциплінарного стягнення обґрунтованим і законним та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі,вважаючи доводи позивача припущеннями.

Заслухавши пояснення позивача,його представника,представника відповідача та свідка ОСОБА_10 , вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає що заявлені вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за наступними підставами.

Як визначено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод конституційне право на судовий захист повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з вимогамист. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ст. ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст. 21 КЗпП України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували у трудових відносинах .

Як встановлено у судовому засіданні і не заперечує відповідач , позивач був прийнятий на роботу до відповідача 14.03.2013 року на посаду водія автонавантажувача на дільницю автотранспорта згідно наказу №62 п/пр від 14.03.2013 року, що підтверджує відзив відповідача (а.с.26) ,запис у трудовій книжці (а.с.5),наказ №№62 п/пр.(а.с.38), та особова картка (а.с.39).

Наказом Публічного акціонерного товариства «Фітофарм» №118 від 26.06.2015 року ОСОБА_1 , водію навантажувача оголошено догану за неналежне виконання посадових обовязків та депремійовано його в розмірі 100% премії за червень 2015 року. Підставами для наказу вказані: службова записка зам. начальника цеха ГЛС №2 ОСОБА_11,пояснювальна записка ОСОБА_1,ОСОБА_6А.(а.с.33).

Як видно також із тексту цього наказу позивач обіймав посаду водія навантажувача на час притягнення його до дисциплінарного стягнення.

Доказів того , що позивач ОСОБА_1 повинен був виконувати за договором чи сумісництвом роботу водія з виконанням обовязків експедитора та вантажно-розвантажувальних робіт відповідачем суду не надано, навпаки, це твердження спростовується наданим відповідачем суду наказом №62 п/пр від 14.03.2013 року та особовою карткою в яких вказана лише одна посада позивача водій навантажувача (а.с.38,39).

Між тим відповідачем суду надана посадова інструкція водія з виконанням обовязків експедитора та вантажно-розвантажувальних робіт ,а не водія навантажувача на посаду якого був прийнятий на роботу позивач. Більш того, у своєму відзиві та у суді відповідач посилається на ту обставину, що саме із цією інструкцією був ознайомлений позивач і до дисциплінарної відповідальності позивача було притягнуто саме за порушення п.3 підрозділу « Обовязки в області роботи з продукцією , що перевозиться» розділу 2 робочої інструкції водія з виконанням обовязків експедитора та вантажно-розвантажувальних робіт.

Судом оглянута надана відповідачем робоча інструкція водія з виконанням обовязків експедитора та вантажно-розвантажувальних робіт яка затверджена 01.08.2006 р. (а.с.44-47) і виявлено, що як справедливо вказав під час судового розгляду представник позивача, у даній інструкції взагалі відсутнє посилання на саму назву «навантажувач» ,а також права та обовязки водія автонавантажувача(навантажувача) , посаду якого обіймав позивач і обовязки якого він виконував 11.06.2015 року , хоча факт виконання позивачем саме обовязків водія навантажувача підтверджує і сам відповідач.

Більше того , суд погоджується з доводами представника позивача про те, що згідно Національного класифікатора України ДК 003:2010 „Класифікатор професій (КП) із наступними змінами існує професія водій навантажувача (а.с.64-67) і відповідно існує типова посадова (робоча) інструкція для цієї професії , яка відрізняється від інструкції інших водіїв, у звязку із специфікою транспортного засобу - навантажувача.

Відповідно до положень ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, із яким укладено трудовий договір. Статтею 29 КЗпП України на власника (уповноваженого ним органу) покладено обов'язок щодо роз'яснення працівникові до початку його роботи прав та обов'язків, інформування щодо умов праці. Власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (ст. 31 КЗпП України).

За таких обставин суд не може погодитися з доводами представника відповідача про правомірність застосування ним до позивача вимог щодо виконання робочої інструкції водія з виконанням обовязків експедитора та вантажно-розвантажувальних робіт, в той час як згідно трудового договору позивач був прийнятий на посаду водія навантажувача та виконував ці обовязки, без належного розяснення йому до початку роботи прав та обовязків ,інформування щодо умов праці шляхом ознайомлення його з посадовою(робочою) інструкцією водія навантажувача , в тому числі станом 11.06.2015 року.

Згідно ст. ст. 139, 140, 142 КЗпП України та п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Держкомпраці СРСР за погодженням з ВЦРПС від 20.07.1984 року, порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків.

Отже, трудовою дисципліною передбачено додержання працівниками норм, закріплених КЗпП України, правил внутрішнього трудового розпорядку, уставів, положень, посадових інструкцій, за порушення яких до працівника можливе застосування положень ст. 147 КЗпП України.

Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Із аналізу вказаних норм діючого законодавства слідує, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарне стягнення накладається лише за встановлене порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

При цьому, закон вимагає аби факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, описова частина оскаржуваного наказу не містить визначення, коли і який саме дисциплінарний проступок вчинений позивачем, не вказано в чому проявилося порушення ним трудової дисципліни, обставини, які вказують на вчинення працівником дисциплінарного проступку з порушення правил внутрішнього розпорядку, посадової інструкції тощо, в невиконанні чи неналежному виконанні посадових обовязків та яких саме.

Крім цього, відсутня мотивувальна частина, зокрема, відсутнє обґрунтування прийнятого рішення з посиланням на акти, які обґрунтовують правомірність притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, та акти, що підтверджують вчинення дисциплінарного стягнення, а також правові посилання (законодавство, локальні нормативні акти, зокрема посадова інструкція).

Ч. 1 ст. 149 Кодексу встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Тобто, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім трудової дисципліни. При цьому, закон вимагає, аби факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків. Застосування стягнення у вигляді догани, може мати місце, коли працівник вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання чи неналежне виконання своїх трудових обов'язків, щоб це невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило характер протиправних дій щодо його трудових обов'язків.

Згідно ч.3 ст.149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ними орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

У оскаржуваному наказі не вказано жодного конкретного факту дисциплінарного проступку з боку позивача за який його притягнули до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани , він лише містить посилання на загальну фразу «неналежне виконання службових обовязків» без вказівки коли і які винні дії вчинив позивач, що є неприпустимим.

Навіть свідок з боку відповідача ОСОБА_10, яка підтвердила у суді факт ознайомлення з наказом ОСОБА_1 суду пояснила, що вона із тексту наказу не зрозуміла за що саме конкретно була оголошена догана та був депремійований цей робітник.

При цьому суд звертає увагу, що підставою для винесення догани позивачеві вказані: службова записка зам. начальника цеха ГЛС №2 ОСОБА_11,пояснювальна записка ОСОБА_1та ОСОБА_6.

Аналіз пояснювальної записки ОСОБА_6 від 11.06.2015 р. наданої відповідачем показує, що останній підтверджує пояснення позивача ОСОБА_1 про те, що просипання таблеток відбулося вже після того, як він вивантажив бочки на СП і як вказує ОСОБА_6 ,він не маючи досвіду , зняв 4 бочки з піддону і виник перевіс ,піддон перевернувся і дві бочки впали на землю і таблетки розсипалися. В подальшому він зобовязується бути більш уважним. (а.с.50).

У відповідності до вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач та його представник у суді наполягали, що відповідач також не надав доказів завдання підприємству шкоди : саме 4,2 кг таблеток валеріани вартістю 470 грн. .Позивач у суді розповів, що він не бачив самого просипання таблеток , бо поїхав виконувати іншу роботу і взнав про просипання від ОСОБА_4 та свого начальника про що і написав 15.06.2015р. у пояснювальній записці. Ці його слова підтверджує та обставина що , як видно із пояснювальної записки ОСОБА_1,пояснення від нього були взяті лише 15.06.2015р. .

До того ж сам представник відповідача у суді наполягав, що на його думку не було необхідності показувати ОСОБА_1 заподіяну шкоду, а саме розсипані таблетки , те що акт утилізації складався у його відсутності він вважає нормальним. На пропозицію суду надати докази завданої шкоди представник відповідача відмовився. Тож факт завдання шкоди підприємству з вини позивача не доведений , напроти , виходячи з тексту пояснення необережна вина у просипанні таблеток визнана вантажником ОСОБА_6 . У відзиві на позовну заяву відповідач посилається як на підставу для накладення догани на ОСОБА_1 на витребувані та додані до відзиву пояснення від механіка автотранспортної дільниці підприємства ОСОБА_8В.(безпосередній керівник ОСОБА_1С.)та заступника операційного директора ОСОБА_9. Суд зазначає, що вказані пояснення не можуть бути враховані судом в якості допустимого та належного доказу по справі, оскільки хоча ці пояснення датовані 11.06.2015р. , але наказ №118 від 26.06.2015р. не містить посилань на ці пояснення , як на такі, що існували , були підставою та враховані при постановлені наказу. До того ж, суд звертає увагу, що ці пояснення є ідентичними , надруковані слово в слово , що ставить під сумнів їх написання цими двома різними особами особисто , які до того ж не були заявлені як свідки та допитані у судовому засіданні у встановленому законом порядку. Крім цього ці письмові свідчення містять у собі посилання на посадову інструкцію від 01.08. 2006 року, яка не є посадовою інструкцією водія навантажувача.

Позивач надав суду розрахунковий рахунок за червень 2015 року , з якого встановлено, що йому була нарахована заробітна плата без утримання податків та обовязкових платежів у сумі 2538 грн.48 коп. В уточненій позовній заяві він вказав ,що йому, як і іншим працівникам підприємства повинна була бути нарахована щомісячна премія у розмірі 10 відсотків від заробітної плати , що складає 253 грн.85 коп. без утримання податків та обовязкових платежів. Відповідач у судовому засіданні підтвердив, що саме у такому розмірі нараховувалась премія. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За таких обставин, враховуючи , що суд дійшов висновку щодо визнання наказу №118 від 26.06.2015року «про винесення догани ОСОБА_1С.» та його депреміювання за червень 2015 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню , то і вимоги про стягнення на користь позивача незаконно утриманої з нього премії у розмірі 253 грн.85 коп. слід задовольнити з утриманням податків та обовязкових платежів.

Сторони вважали надані ними суду докази достатніми.

У звязку із задоволенням заявлених вимог з відповідача також слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 43 Конституції України, ст. ст.3,10,11,60,79,209,212,214-215 ЦПК України, ст. ст.26,31,147,147-1,148,149,150-151,232,233 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами , суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фітофарм» «про визнання наказу про накладення дисциплінарного стягнення та депреміювання незаконним та його скасування, а також стягнення суми незаконно утриманої премії» задовольнити повністю.

Визнати наказ № 118 від 26 червня 2015 року Публічного акціонерного товариства «Фітофарм» про винесення догани ОСОБА_1 та депреміювання ОСОБА_1 в розмірі 100 % премії за червень 2015 року незаконним та скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фітофарм» (84500, Донецька область, м. Артемівськ, вул. Сибірцева, 2, ідентифікаційний код 05430596) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) премію за червень 2015 року у сумі 253 (двісті пятдесят три) грн. 85 коп. без утримання податків та інших обовязкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фітофарм» (84500, Донецька область, м. Артемівськ, вул. Сибірцева, 2, ідентифікаційний код 05430596) судовий збір на користь держави у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П.Харченко