Cправа № 621/2238/15-ц
Провадження № 2/621/1077/15
РІШЕННЯ

іменем України

04.12.2015 року Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Нестерцової Н.В.,

за участю секретаря Горобець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Змієві справу за позовною заявою ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

28.08.2015 року до суду з позовом звернулось ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

У позові зазначено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1.

Зміївською ТЕС ПАТ «Центренерго» відповідачу надавались комунальні послуги з тепло-, водопостачання та водовідведення у повному обсязі та належної якості відповідно до встановлених тарифів, але оплата цих послуг відповідачем здійснювалась нерегулярно.

Відповідач прострочив виконання свого зобовязання по оплаті наданих послуг, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31.07.2015 року становить 2446,21 грн., а з урахуванням індексу інфляції та 3% річних 3603,27 грн.

Представник ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС ОСОБА_2 звернулась із заявою про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову, не заперечувала проти постановлення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав, тому, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів.

Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідив надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з положень ст.ст.11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 105-1 ЦПК України, у разі скасування судового наказу заявлені стягувачем вимоги можуть розглядатися у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо предявлення позову.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 12.08.2015 року було відмовлено у прийнятті заяви ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської ТЕС про видачу судовго наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги. (а.с.4)

Встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований ОСОБА_1 (а.с.14)

Між позивачем та відповідачем склались фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку №4529, згідно розрахунку, заборгованість з урахуванням інфляційних витрат та 3-х процентів річних за житлово комунальні послуги по особовому рахунку №4529 становить 3603,27 грн. (а.с.6-7,8-10)

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово - комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо) .

До переліку мінімально необхідних житлово комунальних послуг не можуть включатися послуги, ціни/ тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово комунальних послуг.

Не укладення відповідачем договору не є підставою звільнення від виконання обовязку як учасника договірних відносин у сфері житлово комунальних послуг відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово комунальні послуги».

Відповідно до ст. 11 цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, а саме, постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обовязків може бути настання або ненастання певної дії.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 1875 IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі постанова № 529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19 21 Закону № 1875 IV від 24 червня 2004 року, постанови № 529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 IV від 24 червня 2004 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином та в повному обсязі надавались житлово комунальні послуги. Сторони перебували у фактичних договірних відносинах, однак, відповідачем не виконувалися зобовязання по своєчасній оплаті за житлово комунальні послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість, за таких умов, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, суд приходить до висновку про стягнення заборгованості за надані послуги, нарахованих інфляційних витрат та 3-х процентів річних від простроченої суми.

З відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції необхідно стягнути судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 625 ЦК України, ст. 67 ЖК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209,212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення 1126 (одну тисячу сто двадцять шість) грн. 22 коп., постачання гарячої води 710 (сімсот десять) грн. 75 коп., перерахував їх на рахунок 6891 в АТ « Ощадбанк» м.Харків, код банку 351823, ; з централізованого постачання холодної води 257 (двісті пятдесят сім) грн. 25 коп., водовідведення 351 (триста пятдесят одну) грн. 99 коп., інфляційних нарахувань 1069 (одну тисячу шістдесят девять) грн. 59 коп. та 3% річних 87 (вісімдесят сім) грн. 47 коп., перерахував їх на рахунок 40 в АТ «Ощадбанк» м.Харків, МФО 351823, .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору на рахунок 40 в АТ «Ощадбанк» м.Харків, МФО 351823, .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії відповідачем.

Головуючий: