№ 336/6416/15-ц
провадження № 2/336/3118/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

при секретарі Петрові С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся 31.08.2015 р. до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 27.11.2008 р. на підставі наказу № 167 від 27.11.2008 р. його було прийнято до відокремленого відділу «Південно-Східне представництво Державного підприємства «Державний науково-технічний центр Інспекції якості та сертифікації дорожньої продукції «Дор»якість» на посаду водія автомобіля.

Згідно наказу № 7 від 06.01.2013 р. назву Державного підприємства «Державний науково-технічний центр Інспекції якості та сертифікації дорожньої продукції «Дор»якість» було змінено на Державне підприємство «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» (ДП «Дорцентр»).

01.08.2014 р. позивача було переведено до відокремленого відділу «Південне представництво» на посаду водія автотранспортних засобів відповідно до наказу відповідача № 133-к від 31.07.2014 р.

22.08.2014 р. ОСОБА_1 звільнено з роботи за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України з посади водія автотранспортних засобів відокремленого відділу «Південне представництво на підставі наказу ДП «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» № 157-к від 18.08.2014 р.

У зв»язку з тим, що на підприємстві заробітна плата виплачувалась невчасно та не в повному обсязі на дату звільнення перед ним виникла заборгованість по заробітній платі, нарахована компенсація за невикористану відпустку, а також вихідна допомога, відповідно до чинного законодавства.

Борг за підприємством на кінець грудня 2013 р. по виплаті заробітної плати складав 7639,31 грн., на кінець січня 2014 р. 7533,85 грн., на кінець лютого 2014 р. 8949,61 грн., на кінець березня 2014 р. 8287,80 грн., на кінець квітня 2014 р. 9030,81 грн., на кінець травня 2014 р. 7533,85 грн., на кінець червня 2014 р. 9315,72 грн., і на кінець липня 2014 р. 9396,71 грн.

На момент звільнення, ні в подальшому, аж до 21.07.2015 р. заборгованість підприємства перед ним не була в повному обсязі сплачена. Відмову у виплаті всіх належних позивачу коштів, відповідач обґрунтовував відсутністю грошових коштів на рахунках.

У зв'язку із викладеним ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.08.2014 р. по 21.07.2015 р. у розмірі 25 087,92 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні визнала позовні вимоги частково з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.38-40).

Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 27.11.2008 р. на підставі наказу № 167 від 27.11.2008 р. ОСОБА_1 було прийнято до відокремленого відділу «Південно-Східне представництво Державного підприємства «Державний науково-технічний центр інспекції якості та сертифікації дорожньої продукції «Дор»якість» на посаду водія автомобіля.

Згідно наказу № 7 від 06.01.2013 р. назву Державного підприємства «Державний науково-технічний центр Інспекції якості та сертифікації дорожньої продукції «Дор»якість» було змінено на Державне підприємство «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» (ДП «Дорцентр»).

01.08.2014 р. позивача було переведено до відокремленого відділу «Південне представництво» на посаду водія автотранспортних засобів відповідно до наказу № 133-к від 31.07.2014 р.

22.08.2014 р. ОСОБА_1 звільнено з роботи за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України з посади водія автотранспортних засобів відокремленого відділу «Південне представництво на підставі наказу ДП «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» № 157-к від 18.08.2014 р.

Вищевикладене підтверджено копією трудової книжки (а.с.13-23).

Борг за підприємством на кінець грудня 2013 р. по виплаті заробітної плати складав 7639,31 грн., на кінець січня 2014 р. 7533,85 грн., на кінець лютого 2014 р. 8949,61 грн., на кінець березня 2014 р. 8287,80 грн., на кінець квітня 2014 р. 9030,81 грн., на кінець травня 2014 р. 7533,85 грн., на кінець червня 2014 р. 9315,72 грн., і на кінець липня 2014 р. 9395,71 грн., що підтверджується розрахунковими листами (а.с.56-63).

Розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 23.08.2014 р. по 21.07.2015 р. становить:

середньоденний заробіток за 1 робочий день у червні 2014 р. становить 147,08 грн. (2794,50 грн. : 19 робочих днів);

середньоденний заробіток за 1 робочий день у липні 2014 р. становить 121,50 грн. (2794,50 : 23 робочих дні = 121,50 грн.).

147,08 грн. (червень 2014 р.) + 121,50 грн. (липень 2014 р.) = 268,58 грн.

134,29 грн. : 2 = 134,29 грн. середньоденна заробітна плата за червень-липень 2014 р.

Згідно листа Мінсоцполітики України від 04.09.2013 р. № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік»:

серпень 2014 р. 4 робочих дні; вересень 2014 р. 22 робочі дні; жовтень 2014 р. 23 робочі дні; листопад 2014 р. 20 робочих днів; грудень 2014 р. 23 робочі дні.

На підставі листа Мінсоцполітики України від 09.09.2015 р. № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік»:

січень 2015 р. 20 робочих днів; лютий 2015 р. 20 робочих днів; березень 2015 р. 21 робочий день; квітень 2015 р. 21 робочий день; травень 2015 р. 18 робочих дні; червень 2015 р. 20 робочих днів; липень 2015 р. (по 21.07.2015 р.) 15 робочих днів.

Загальна кількість робочих днів затримки виплати заробітної плати з 23.08.2014 р. по 21.07.2015 р. становить 227 робочих днів.

227 робочих днів х 134,29 грн. (середній заробіток за робочий день) = 30483,83 грн.

Згідно з положенням ст.163.1.1 Податкового кодексу України компенсація за затримку розрахунку при звільненні є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб.

Ст.18 Податкового кодексу України визначає, що особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Нарахування та утримання податку здійснюється за ставками 15% та 17 % з дотриманням абзаців першого та другого ст.167.1 ПКУ:

12180 грн. х 15% = 1827 грн.;

(30483,83 грн. 12180 грн.) х 17% = 3111,65 грн.

Загальна сума податку з доходу фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати складає 4938,65 грн. (1827 + 3111,65).

Відповідно до п.п.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ, виплата без вирахування сум податку на доходи фізичних осіб є об»єктом оподаткування військовим збором. Нарахування та утримання військового збору визначено п.п.1.3 п.16 прим.1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України за ставкою 1,5% від об»єкта оподаткування. Податковим агентом, відповідальним за нарахування та сплату до бюджету військового збору є відповідач. 30483,83 грн. х 1,5% = 457,26 грн.

Розрахунок за час затримки виплати заробітної плати працівнику при звільненні згідно ст.117 КЗпП України після утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору: 30483,83 грн. 4938,65 грн. 457,26 грн. = 25087,92 грн.

Таким чином, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 23.08.2014 р. по 21.07.2015 р. складає 25 087,92 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з ч.4 ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За правилами ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутись із заявою для вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 013 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно з п.21 зазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Відповідно до абз. 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» при обчисленні середньої заробітної плати за останні та місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

З огляду на вище викладене, суд вважає, що заявлений позов в частині стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні підлягає задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за звернення потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Стаття 23 ЦК України встановлює, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом .

Право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, передбачено ст. 237-1 КЗпП, згідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 3000 грн. обґрунтовуючи це тим, що дії роботодавця щодо невиплати заробітної плати у період його роботи на підприємстві, не проведення з ним розрахунків при звільненні поставили позивача у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування останнього та членів його сім'ї.

Таким чином суд приходить до висновку, що несвоєчасність розрахунку по заробітній платі з боку відповідача з позивачем завдало останній моральної шкоди, яку суд визначив у розмірі 500 грн. з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору при подачі позову про стягнення заробітної плати, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 197, 208-209, 212-215, 218, 223, 224 ЦПК України, ст.ст. 115-117, 233, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 25 087 (двадцять п»ять тисяч вісімдесят сім) гривень 92 копійки та 500 (п'ятсот) гривень моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» в дохід держави судовий збір у розмірі 255 (двісті п»ятдесят п»ять) гривень 87 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Дмитрюк