Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1507/15-ц

Номер провадження: 2/511/567/15

30 листопада 2015 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

при секретарі Яценюк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення порушень правил добросусідства та перешкод у використанні земельної ділянки, третя особа - Кучурганська сільська рада Роздільнянського району Одеської області,

в с т а н о в и в:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про усунення порушення та перешкоди у використанні її земельної ділянки незаконними діями сусідів - відповідачів по справі, а саме знести в примусовому порядку металеве огородження, встановлене на земельній ділянці по вул.Гагаріна, 119 у с.Кучурган Роздільнянського району Одеської області висотою 2,60 м. шириною 11 м, яке затінює її земельну ділянку, розташовану по вул.Гагаріна, 121 у с.Кучурган Роздільнянського району Одеської області на 1,5 м від загальної границі.

Ухвалою суду від 21.08.2015р. до участі у справі в якості третьої особи залучено Кучурганську сільську раду Роздільнянського району Одеської області (а.с.60).

15.09.2015р. уточнила позов й на підставі ст.103 ЗК України, ст.391 ЦК України остаточно просила суд ухвалити рішення, яким усунути порушення та перешкоди у використанні її земельної ділянки незаконними діями сусідів - відповідачів по справі, а саме знести в примусовому порядку металеве огородження у розмірі 0,70см над азбесто-шиферним парканом, встановлене на земельній ділянці по вул.Гагаріна, 119 у с.Кучурган Роздільнянського району Одеської області, шириною 11 м, яке затінює її земельну ділянку, розташовану по вул.Гагаріна, 121 у с.Кучурган Роздільнянського району Одеської області (а.с.64).

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, розташований по вул.Гагаріна, 121 у с.Кучурган Роздільнянського району Одеської області на земельній ділянці площею 700 кв.м. ЇЇ сусіди подружжя ОСОБА_3 мають на праві власності житловий будинок та земельну ділянку, розташовані по вул.Гагаріна, 119 у с.Кучурган Роздільнянського району Одеської області. При будівництві її будинку та господарчих споруд були дотримані всі вимоги державних стандартів та будівельних норм, між тим як у відповідачів маються порушення в реконструкції будинку та будівництві господарчих споруд. Раніше в якості межової споруди ними використовувався старий азбесто-цементний паркан висотою 1,90см. В теперішній час над старим парканом відповідачі влаштували огородження з металевого шиферу, яке має висоту 70 см та ширину 11 м, таким чином загальна висота паркану складає 2 м 60 см. Така огорожа затінює її присадибну ділянку на 1,5м від межі, де ростуть кущі малини та дерева, і на які не потрапляє сонячне світло. Крім того, сонячне світло не потрапляє у вікна її житлового будинку. Факт порушення відповідачами правил добросусідства зафіксований актом комісії сільради від 12.05.2015р., яким відповідачам надано припис в строк до 22.05.2015р. знести огорожу, та актом комісії сільради від 09.09.2015р., яким відповідачам надано припис знести частину паркану з металевого шиферу висотою 70 см, які вони відмовляються виконувати.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 уточнений позов підтримали в повному обсязі, суду пояснили, що коли стояла стара огорожа висотою 1 м 90 см, позивачка претензій до відповідачів не мала, незручності у неї виникли, коли в травні 2015 року відповідачі побудували прибудову до паркану висотою 0,70 м. З цього моменту почались порушення правил добросусідства з боку відповідачів, які треба усунути в примусовому порядку. Позивачка пояснила, що з влаштуванням надбудови спричиняється шкода її будинку, в кімнаті стало зовсім темно, сонячне світло туди не потрапляє, паркан затіняє і будинок, і вікна, і земельну ділянку, причому період доби, коли відбувається затінення вона вказати не може, оскільки тінь присутня постійно.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_5 позов не визнали. Суду пояснили, що знесення споруди є крайньою мірою, коли неможливо застосувати інші заходи. На їх думку, позивачі не надали підтвердження того, що ними при влаштуванні надбудови до існуючого паркану були порушені будь-які технічні норми або правила та правила добросусідства. Пояснили, що огорожа знаходиться з північної сторони від будинку ОСОБА_1, з якої взагалі не буває сонця, тому огорожа не може завдавати незручностей для позивачки. Вказана огорожа, навпаки, затінює їх земельну ділянку, оскільки розташована відносно них з південної сторони. Тінь на земельну ділянку позивачки за будинком та на вікна будинку дає сам будинок позивачки, оскільки його вікна виходять на північ, а також дерево позивачки, яке росте на межі біля її будинку, і її ж сарай. Крім того, паркан не є капітальною спорудою, та його висота і вид не передбачені державними будівельними нормами та правилами, на його будівництво не потрібно отримувати дозвіл компетентних органів. Акти сільської ради, на думку відповідачів та їх представника, не мають юридичної сили, оскільки дільничні інспектора міліції та спеціаліст-землевпорядник не є спеціалістами в галузі будівництва. А Державна інспекція архітектурного та будівельного контролю не встановлювала наявності таких порушень при будівництві паркану з їх боку. Відповідачі пояснили, що побудували паркан з металевого шиферу, який на 60 см вище існуючого паркану, на своїй земельній ділянці, правил добросусідства не порушували, оскільки між сусідами на протязі тривалого періоду склались стійки неприязнені відносини, позивачка постійно заглядає через паркан к ним у двір, дивиться, хто к ним приходить, що приносять, а потім пише на них заяви та скарги у різні органи та інстанції, що доставляє їм самим великих незручностей. Крім того, вважають, що позивачка не довела факту затінення кімнати будинку, а з позову їм взагалі не зрозуміло, що затіняє надбудова до паркану земельну ділянку чи кімнату, і чому вона просить знести всі 11 м надбудови, якщо ширина вікна кімнати складає 1,5 2м. А якщо затіняється земельна ділянка, то вважають недоведеними і ці позовні вимоги, оскільки позивачем не зазначено, який період часу затіняється земельна ділянка, як це впливає на ріст рослин, взявши до уваги той факт, що в першій половині дня будинок самої позивачки затіняє земельну ділянку і рослини, які на ній знаходяться. Просять в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_6 суду пояснила, що працює в сільраді на посаді землевпорядника. 12.05.2015р. вона разом з двома дільничними інспекторами міліції здійснювала обстеження земельної ділянки по вул.Гагаріна, 121 у с.Кучурган Роздільнянського району Одеської області для перевірки скарги ОСОБА_1 на порушення правил добросусідства подружжям ОСОБА_3. Перевірка здійснювалась в другій половині дня. На частині земельної ділянки між будинком позивачки та парканом було темно, майже «ніч». 09.09.2015р. вона разом з членами комісії здійснювала перевірку вказаної земельної ділянки по скарзі ОСОБА_1 вже в першій половині дня і паркан частину земельної ділянку між будинком та парканом не затіняв, оскільки затінення відбувалось від самого будинку скаржника, який знаходиться від паркану на відстані 1 м 70 см. Вважає, що діями відповідачів по влаштуванню надбудови над парканом порушено правило добросусідства, оскільки відбувається затінення земельної ділянки позивача, але обмеження у висоті паркану діючими будівельними нормами та правилами не встановлені.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: вул.Гагаріна, 121, с.Кучурган Роздільнянського району Одеської області, що розташований на земельній ділянці площею 700 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 03.05.1990р. (а.с.4). Земельна ділянка перебуває у власності Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, в установленому законом порядку позивачці у власність або користування не надавалась, рішення органу місцевого самоврядування з цього приводу відсутні, її статус та цільове призначення не визначені, межі не встановлені.

ОСОБА_3 має на праві власності земельну ділянку, розташовану за адресою: вул.Гагаріна, 119, с.Кучурган Роздільнянського району Одеської області, площею 0,1182га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:003:0156, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09.09.2013р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.44,45).

ОСОБА_7 додатку до акта встановлення в натурі меж земельної ділянки від 10.10.2011р. земельні ділянки, розташовані за адресою: вул.Гагаріна, 119 та 121 в с.Кучурган Роздільнянського району Одеської області мають спільну межу (а.с.6).

Між сторонами виникли тривалі неприязнені відносини, що підтверджується численними скаргами сторін один на одного до різни органів та інстанцій (а.с. 7,10, 34-38, 40).

ОСОБА_7 перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт, складеного 19.03.2013р. головним державним інспектором інспекції ДАБК в Одеській області ОСОБА_8 при перевірці житлового будинку та господарських будівель, належних на праві власності ОСОБА_1, було встановлено, що вони побудовані в період 1970-1980 роки і не підпадають під контроль інспекції ДАБК. (а.с.9).

Актом комісії у складі сп.землевпорядника Кучурганської сільської ради ОСОБА_6 , ДІМ ОСОБА_9, ДІМ ОСОБА_10 від 12.05.2015р., яка виїхала по заяві ОСОБА_1, що мешкає за адресою: вул.Гагаріна, 121, с.Кучурган Роздільнянського району Одеської області, встановлено, що вздовж спільної межі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 встановлена огорожа з металевого шиферу висотою 2 м 60 см, шириною приблизно 11м. На присадибній ділянці ОСОБА_1 біля будинку ростуть кущі малини та дерева, які після встановлення огорожі постійно знаходяться в тіні. В вікна будинку, які знаходяться приблизно на відстані 1,5м від межі взагалі не потрапляє сонячне світло. Комісія дійшла висновку щодо порушення ОСОБА_2 ст. 103 ЗК України, що не дозволяє ОСОБА_1 використовувати частину своєї земельної ділянки за цільовим призначенням, та необхідності знесення огорожі з металевого шиферу до 22.05.2015р. (а.с.8).

Зі слів ОСОБА_6 комісія виїздила на місце в другій половині дня.

09 вересня 2015 року комісія Кучурганської сільської ради у складі депутата ОСОБА_11, начальника КП «Гармонія» ОСОБА_12, завідуючої ВОБ ОСОБА_13 та сп.землевпорядника сільради ОСОБА_6 повторно виїхала по заяві ОСОБА_1 для перевірки її скарги на дії сусідів ОСОБА_2.

Актом комісії було встановлено, що вздовж спільної межі гр.ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стоїть суцільний паркан з азбестно-цементного шиферу висотою 1 м 90 см, а над суцільним парканом на відстані 2 м 30 см від початку паркану (спільної межі) та на відстані 1 м 70 см паралельно з житловим будинком громадянки ОСОБА_1 громадянином ОСОБА_2 було встановлено ще паркан з металевого шиферу, таким чином загальна висота паркану з урахуванням вже існуючого паркану з азбестно-цементного шиферу та доповненого до нього 70 см металевого шиферу складає 2 м 60 см довжиною 11 м. Між будинком та парканом з північної сторони від будинку ростуть кущі малини та дерево.

Враховуючи, що виїзд комісії відбувся з 09.30 до 10.00 год. ранку, то затінення від забору комісією встановлено не було, тінь на кущі малини потрапляла від самого будинку ОСОБА_1 та від дерева, яке росте біля спільної межі на її присадибній ділянці.

Таким чином, комісія при повторному виїзді на місце прийшла до висновку, що на протязі світового дня сонце по різному освітлює земельну ділянку. В першій половині дня затінення земельної ділянки, якою користується ОСОБА_1, від встановленого подружжям ОСОБА_2 паркану не виявлено. В другій половині дня затінення від встановленого паркану має місце згідно акту від 12.05.2015р. ОСОБА_2 вказано на необхідність прибрати частину паркану з металевого шиферу висотою 70 см (а.с.66-69).

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_4 посилаються на два акта комісії Кучурганської сільської ради як на докази порушення відповідачами правил добросусідства і просять усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні та розпорядженні її майном.

Інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог: а саме затінення земельної ділянки, неможливості її використовування за цільовим призначенням, спричинення шкоди кущам та деревам, затінення належного на праві власності позивачці житлового будинку та кімнат, спричинення шкоди будинку, позивачка та її представник суду не надали.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що затінення від паркану призвело до незручностей в користуванні земельною ділянкою та неможливість її використання за цільовим призначенням.

Оскільки у позивачки немає жодного документу, що підтверджує її право на земельну ділянку, то встановити розмір, межі та цільове призначення земельної ділянки, яка, на її думку затінюється парканом, неможливо.

Позивачем не доведено, що паркан чинить шкідливий вплив на рослини, що ростуть між будинком та парканом, а саме: кущі малини та дерево.

Навпаки, судом було встановлено, що сам будинок позивачки затінює вказані рослини, оскільки вони ростуть з північної сторони від будинку, з якої сонця не буває. А також дерево позивачки, що росте на межі біля будинку, затінює її житловий будинок та кущі малини.

Та обставина, що ОСОБА_1 спилила дерево після складення актів комісією сільської ради, не впливає на вирішення справи, оскільки на момент обстеження земельної ділянки комісією дерево існувало і акти комісія робила з урахуванням наявності цього дерева. Як змінилась обстановка після знищення дерева, суду не відомо, а позивачка належних, допустимих та достатніх доказів того, що після знищення рослини затінення має місце - не надала.

З наданих актів сільської ради не вбачається беззаперечно, що з влаштуванням прибудови до паркану стало мати місце затінення ділянки, якою користується позивачка, і якого не існувало до влаштування цієї прибудови, що вказане затінення відбувається саме від прибудови до паркану, а не від дерева, що росте на межі і належить позивачці, і не від її будинку, оскільки рослини, дерево та вікна будинку виходять на північну сторону. І що таке затінення спричиняє позивачці таких незручностей, що паркан для їх усунення необхідно знести.

Що стосується спричинення шкоди житловому будинку, затінення житлових кімнат, то на підтвердження цієї обставини позивачка взагалі жодного доказу не надала, вказану обставину не довела.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Зміст ст. 103 ЗК України не виключає можливості власника землі при використанні належної йому земельної ділянки заподіювати деяких незручностей сусіднім власникам, але таких незручностей має бути якомога менше за умови відсутності значного шкідливого впливу.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Встановлення споруди з металевого шиферу на своїй земельній ділянці відповідачами не є діями, які вчинені з метою порушення права власності позивача, не припиняє права власності останньої та не перешкоджає їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. В разі якщо дії відповідачів приведуть до пошкодження її власності, позивачка вправі захистити своє право шляхом зобов'язання останніх відновити пошкоджене майно або відшкодувати завдані збитки.

Статтями 375 , 376 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Житловий будинок, будівля, споруда, будівля, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту або з істотним порушенням будівельних норм та правил.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідачами при влаштуванні споруди з металевого шиферу порушені вимоги ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських селищ». Оскільки спірна споруда збудована на земельній ділянці відповідачів, права позивача як власника житлового будинку та фактичного користувача земельної ділянки, на якій він розташований, не порушено. Підтверджень наявності фактів порушення інших прав позивачки даною спорудою матеріали справи не містять.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391 , 396 ЦК , статтею 103 ЗК України.

Право на пред'явлення позову з використанням способу захисту, передбаченого п.3 ч.2 ст.16 ЦК , про знесення будівлі, спорудженої відповідачем із порушенням прав іншої особи, мають державні органи, у тому числі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю, органи місцевого самоврядування (ст. 376 ЦК , ст. 38 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності), а також особа, права якої порушено таким будівництвом (ст. ст. 391, 396 ЦКУкраїни).

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки судом не встановлено порушень прав позивачки, які б давали підстави для вирішення даного питання у спосіб, заявлений нею в позовній заяві.

ОСОБА_7 з матеріалами справи позивачем не надано належного підтвердження факту здійснення шкідливого і неприпустимого впливу відносно себе і належного їй нерухомого майна, навколишнього середовища і оточення зі сторони відповідачів у вигляді дій останніх, які полягають в спорудженні огорожі з металевого шиферу.

На підставі ст.103 ЗК України, ст.ст.15,16,391 ЦК України, керуючись ст.ст.11,60,88,209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення порушень правил добросусідства та перешкод у використанні земельної ділянки, третя особа - Кучурганська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. Особа, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засідання під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Бобровська