Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 323/2268/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Мінаєв М.М.
Номер провадження 22-ц/778/6041/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у звязку з навчанням,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у звязку з навчанням.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що від шлюбу з відповідачем має сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

07 серпня 2001 року шлюб розірвано. 06 жовтня 2001 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище.

На даний час син позивача досяг повноліття, але продовжує навчання, є студентом денної форми навчання в Державному вищому навчальному закладі «Запорізький будівельний коледж», тому позивач потребує матеріальної допомоги на утримання сина.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до 23 років, починаючи стягувати від дня предявлення позову.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 30% прожиткового мінімуму, встановленого для особи відповідного віку щомісяця починаючи з 21 липня 2015 року і до закінчення ОСОБА_5 навчання на денному відділенні на бюджетній основі у Державному вищому навчальному закладі «Запорізький будівельний коледж».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у сумі 121,80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивачем не доведена потреба у матеріальній допомозі у звязку з навчанням, оскільки ОСОБА_5 отримує стипендію у розмірі 550,00 грн. Крім того, сам ОСОБА_5 до участі у справі не залучений. Суд не врахував, що в нього на утриманні знаходиться малолітня дитина, для розвитку якої витрачаються грошові кошти, а батьки пенсіонери, які також потребують матеріальної допомоги. Вважає, що при стягненні з нього 30% прожиткового мінімуму у розмірі 413,40 грн., на його прожиття залишається сума 1034,52 грн., що є менше прожиткового мінімуму та перевищує рівень доходів позивача.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3, відповідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 (а.с. 5).

ОСОБА_5 проживає разом з матірю за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Лежене, вул. Вишнева, 40, що сторонами не оспорюється (а.с.2,6).

Відповідно довідки Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» від 21.05.2015 року № 135 ОСОБА_5 у 2014 році вступив до цього навчального закладу і на даний час навчається на другому курсі денної форми навчання у групі ОА-21, термін закінчення навчального закладу 01 липня 2017 року.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 частково та стягуючи з відповідача аліменти на навчання дитини, суд виходячи із закріпленого законодавством принципу, про обовязок батьків утримувати своїх дітей, та зясувавши фактичні обставини справи, що мають істотне значення, дійшов висновку про те, що батько дитини має можливість надавати матеріальну допомогу сину у звязку з його навчанням.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та обєктивно зясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розяснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тобто, однією з умов для задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу.

Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Постановляючи рішення, суд врахував всі обставини, передбачені ст. 182 СК України для визначення розміру аліментів, зокрема стан, здоровя та матеріальний стан як позивача так і відповідача, той факт, що він є працездатним, має на утримання малолітню дитину, тому дійшов обґрунтованого висновку про те, що він має можливість надавати матеріальну допомогу у звязку з навчанням сина, а тому наявні всі правові підстави для покладення на відповідача обов'язку сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у визначеному судом розмірі, виходячи з засад розумності та виваженості.

Доводи апелянта про те, що суд не залучив ОСОБА_5 до участі у справі не є підставою для скасування рішення суду та не спростовують висновок суду про стягнення аліментів на навчання сина.

Частиною 3 ст. 199 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів того з батьків, з ким проживає дитина.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 20 постанови, відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі предявляння позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 проживає разом з матірю і це не оспорюється сторонами, тому мати дитини має право на предявлення позову про стягнення аліментів на навчання дитини.

Інший довід про те, що дитина навчається на денному відділенні та отримує стипендію є безпідставний, оскільки в силу ст.ст.199,200 СК України, обов'язок батьків утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття, виникає незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів враховуються вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Довід апелянта про те, що при задоволенні позову суд не врахував, що в нього на утриманні знаходяться непрацездатні батьки є безпідставні, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на спростування висновку суду про неможливість сплачувати аліменти на навчання сина, апелянт не надав ні до суду першої інстанції, ні до апеляційної інстанції, які б суд апеляційної інстанції міг би дослідити в порядку в порядку ч.2 ст. 303 ЦПК України, а в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про те, що доводи апелянта не спростовують висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення аліментів на навчання дитини у визначеному судом розмірі.

Щодо розміру стягнутих аліментів 30% від прожиткового мінімуму, що є меншим від ? частки всіх видів доходів, як просила позивач, то оскільки нею розмір стягнутих аліментів не оспорюється, а в силу ч.1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, тому цей розмір стягнутих аліментів судом апеляційної інстанції не переглядається.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: