Справа № 362/4731/13-ц Головуючий у І інстанції Ковбель М. М.
Провадження № 22-ц/780/5474/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 26 06.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

6 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ПАТ КБ «Надра» звернулися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 239/П/74/2008-840 від 11 червня 2008 року в загальному розмірі 248 137,94 грн., а також понесених витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування вимог позову зазначено, що 11 червня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір «Автопакет» № 239/П/74/2008-840, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти на придбання автотранспортного засобу в розмірі 31 309,01 дол. США зі сплатою 15,90 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення до 10 червня 2015 року.

Позивач вказав, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, натомість відповідач своїх зобов'язань належним чином не виконував, своєчасно платежі в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків не вносив, а тому станом на 27 травня 2013 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 31 044,41 дол. США, що за курсом НБУ становить 248 137,94 грн. Оскільки відповідач на вимогу позивача вищевказану заборгованість не погасив, вона підлягає до стягнення в судовому порядку.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначено, що відповідачем не надано, а судом не здобуто достатніх доказів, які б спростували факт укладання кредитного договору та передачі кредитних коштів. Вважають, що правочин є правомірним, оскільки не визнаний судом недійсним і його недійсність прямо не встановлена законом, тому зобов'язання за ним повинні виконуватися належним чином.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 червня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір «Автопакет» № 239/П/74/2008-840, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти на придбання автотранспортного засобу в розмірі 31 309,01 дол. США зі сплатою 15,90 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення до 10 червня 2015 року.

Згідно заяви на видачу готівки № 367, відповідач у цей же день отримав грошові кошти у розмірі 31 309,01 дол. США для здійснення оплати вартості автомобіля за договором купівлі-продажу № 882 від 10 червня 2008 року, укладеним з ТОВ «Автоград».

Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості, у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, станом на 27 травня 2013 року за ним рахується заборгованість в розмірі 31 044,41 дол. США, що за курсом НБУ становить 248 137,94 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 21 243,19 дол. США (169 796,82 грн.), заборгованості по сплаті відсотків - 5 367,08 дол. США (42 899,06 грн.), пені за прострочення сплати кредиту - 1 303,24 дол. США (10 416,77 грн.) та штрафу за порушення умов кредитного договору - 3 130,90 дол. США (25 025,29 грн.).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з посиланням на висновок судової почеркознавчої експертизи дійшов висновку, що позивачем не доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, зокрема, що відповідач дійсно отримував кредитні кошти.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи і зроблений в результаті неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України, якою встановлена презумпція правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ст. 216 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем, недійсним не визнавався, його недійсність прямо не встановлена законом, а відтак він є чинним і підлягає виконанню.

Згідно висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 78 від 22 червня 2015 року, підписи від імені ОСОБА_2 в графі «позичальник» в договорі «Автопакет» № 239/П/74/2008-840 від 11 червня 2008 року виконані ОСОБА_2

Вирішити питання ОСОБА_2 чи іншою особою виконано підпис від імені ОСОБА_2 в графі «зазначену суму одержав» в заяві про видачу готівки № 367 від 11 червня 2008 року - не виявляється можливим.

При цьому в підписах від імені ОСОБА_2 у вказаних графах ознак навмисної зміни почерку чи ознак наслідування почерку ОСОБА_2 не виявлено.

Згідно із ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України.

За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Таким чином проведена у справі судова почеркознавча експертиза не дала однозначного відповіді про те, що відповідач не отримував кредитні кошти від позивача, а навпаки експертом було встановлено, що кредитний договір підписаний позичальником і ознак навмисної зміни або наслідування його почерку виявлено не було.

Крім цього, в матеріалах справи наявні копії договору купівлі-продажу автомобіля № 882, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Автоград», платіжного доручення № О-3069-06, гарантійного листа ВАТ КБ «Надра», адресованого керівнику ТОВ «Автоград», які датовані 10 червня 2008 року, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_2, де в особливих відмітках зазначено про кредитні зобов'язання власника автомобіля.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановлено, що ОСОБА_2 умов кредитного договору, який є чинним, не виконав і законних підстав для його невиконання у нього немає, а тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови в стягнені з нього заборгованості.

Суд першої інстанції в порушення норм матеріального права на зазначене уваги не звернув, не врахував, що зобов'язання відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України припиняється з підстав, передбачених договором, або законом (ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України) і дійшов до помилково висновку про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності факту передачі кредитних коштів на виконання укладеного кредитного договору між сторонами спору.

Заперечення ОСОБА_2 про невчинення ним особисто підпису на кредитному договорі та заяві про видачу готівки не підтвердженні належними доказами у справі, і навіть у випадку доведення цієї обставини, само по собі, без вирішення вимог про визнання такого договору недійсним, не тягнуть за собою недійсність вказаного правочину.

За таких обставин, коли зобов'язання відповідача за кредитним договором не припинені і повинні виконуватись належним чином, то з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» необхідно стягнути суму заборгованості за кредитним договором № 239/П/74/2008-840 від 11 червня 2008 року в загальному розмірі 248 137,94 грн.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати, а саме 2481,38 грн. судового збору на користь позивача за розгляд справи у суді першої інстанції та 1240,69 грн. в дохід держави за подання апеляційної скарги, оскільки на час її подачі на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором «Автопакет» № 239/П/74/2008-840 від 11 червня 2008 року в розмірі 248 137,94 грн. (двісті сорок вісім тисяч сто тридцять сім гривень дев'яносто чотири копійки) та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481,38 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня тридцять вісім копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1 240,69 грн. (одна тисяча двісті сорок гривень шістдесят дев'ять копійок) судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: