Справа №583/2257/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Плотникова Н. Б.
Номер провадження 22-ц/788/1651/15 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Попруги С. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_6, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанси» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Вказують, що 26 березня 2007 року була досягнута домовленість між ОСОБА_3 та АТ «Індустріально - Експортний Банк» (на даний час ПАТ «Креді Агріколь Банк») щодо укладення договору споживчого кредиту на придбання квартири, у той же день були укладені договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 та договір іпотеки. Проте зазначають, що позивачка реально квартиру не отримала, документи на житло та ключі забрали представники Банку і тільки у січні 2008 року представники АТ «Індустріально - Експортний Банк» провели державну реєстрації квартири на ОСОБА_3 та зареєстрували там сторонніх осіб. Під час розгляду цивільної справи у 2011 року за позовом Банку до них про звернення стягнення на предмет іпотеки між сторонами була досягнута домовленість про врегулювання спору мирним шляхом, проте з матеріалами справи ОСОБА_3, ОСОБА_4 не знайомились. Відповідачі посилаються на те, що кредитний договір та договір поруки не підписували, тому вважають неналежними доказами ксерокопії спірних договорів наданих Банком. Звертають увагу суду, що доказів переведення коштів позичальнику або отримання позичальником коштів Банк не надав.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволені позову місцевий суд виходив з того, що досліджені судом докази свідчать про те, що кредитний договір та договір поруки є вчиненими, відповідають вимогам цивільного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання їх нікчемними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає нормам закону.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 26 березня 2007 року між АТ «Індустріально-експортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 73/07-Н, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 20000,00 доларів США зі сплатою 11,2 % річних за користування кредитними коштами та щомісячною комісією в розмірі 0,15% від фактичного залишку заборгованості по кредиту на оплату квартири АДРЕСА_1. Відповідно до п.2.1 Кредитного договору надання кредиту здійснюється у готівковій формі шляхом видачі позичальникові готівки у касі (а.с. 15 - 22 т. 1).

Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між цими ж сторонами укладені договір іпотеки № 73/07-1-Н предметом якого є вказана квартира, а також договір поруки № 73/07-1-Н, згідно з яким ОСОБА_4 зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_3 всіх зобов'язань за даним кредитним договором (а.с. 11 - 14, 23 - 24 т. 1).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 26 березня 2007 року зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу ВЕЕ 518758 від 26 березня 2007 року (а.с. 181 т. 1).

В матеріалах справи також містяться заявка та анкета ОСОБА_3 на отримання кредиту (а.с. 212 - 218 т. 1), заява позивачки на видачу готівки (а.с. 220 т. 1), згода чоловіка, в якій ОСОБА_4 надавав згоду на укладення ОСОБА_3 кредитного договору на отримання нею кредитних коштів та їх використання згідно умов кредитного договору, а також надання ним в забезпечення філії «Полтавська дирекція» АТ «Індекс Банк» майна, що належить на праві спільної власності з позичальником (а.с. 219 т. 1).

Згідно до договорів добровільного комплексного страхування ризиків при іпотечному кредитуванні, ОСОБА_3 16 квітня 2008 року та 30 вересня 2009 року страхувала предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на підставі кредитного договору № 73/07-Н від 26 березня 2007 року (а.с. 226 232 т. 1) .

Із заочного рішення Охтирського міськрайонного суду від 26 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили, вбачається, що умови кредитного договору позичальник належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість в загальному розмірі 127433,63 грн., тому заочним рішенням суду стягнуто звернення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому, у процесі примусового виконання вказаного рішення суду на прилюдних торгах предмет іпотеки був придбаний переможцем торгів ОСОБА_8, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об?єкта нерухомого майна від 06 жовтня 2014 року, договором купівлі - продажу квартири укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 18 жовтня 2013 року (а.с. 93-96, 207 т.1).

В позовній заяві позивачі вказують, що кредитного договору та договору поруки взагалі не підписували.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року по справі призначено почеркознавчу експертизу з метою встановлення належності підписів на спірних договорах позивачам (а.с. 242 - 243).

Проте, з повідомлення від 06 квітня 2015 року Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса вбачається, що провести судово - почеркознавчу експертизу неможливо, так як оригінали досліджуваних документів, а саме договору поруки № 73/07-1-Н та кредитного договору № 73/07-Н від 26 березня 2007 року відповідно до клопотання судового експерта до відділення не надано, а питання про виконання підписів, зображення яких містяться у копіях договорів експертом не вирішувалось з причин нанесення зображення цих підписів із використанням технічних засобів та методів за допомогою копіювально-розмножувальної техніки (а.с.70-73 т.2).

Згідно договору факторингу № 07/13 від 26 липня 2013 року, укладеного між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Кредекс Фінанс», Банком було передано права за кредитним договором № 73/07-Н та договором поруки № 73/07-1-Н від 26 березня 2007 року й безпосередньо оригінали самих договорів до ТОВ «Кредекс Фінанс», що підтверджується довідками Банку (а.с. 70 т.1, а.с. 59 т.2).

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у яких роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (ст. ст. 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), ст. ст. 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених ч. 1 ст. 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї з його істотних умов або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (ст. ст. 536, 638, 1056-1 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачі по справі не надали до суду доказів, які б свідчили про нікчемність кредитного договору та договору поруки. Натомість з матеріалів справи вбачається, що Банк умови кредитного договору виконав в повному обсязі надав позичальникові кредит в сумі 20000 грн. на придбання житла, при цьому з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_4, ОСОБА_3 укладений договір поруки № 73/07-1-Н, згідно з яким ОСОБА_4 зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_3 всіх зобов'язань за даним кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що лише у січні 2008 року представники АТ «Індустріально - Експортний Банк» провели державну реєстрації квартири на ОСОБА_3 спростовуються матеріалами справи, на а.с. 181 т. 1 є витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно з яким ОСОБА_3 26 березня 2007 року зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу ВЕЕ 518758 від 26 березня 2007 року.

Твердження апелянтів про те, що доказів переведення коштів позичальнику або отримання позичальником коштів Банк не надав не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Оскільки в матерілах справи міститься достатньо доказів про те, що Банк виконав умови кредитного договору. Фактичне отримання позичальником коштів за спірним кредитним договором підтверджується оригіналом заяви на видачу готівки № 11 від 27 березня 2007 року (а.с. 220 т.1), яка містить назву валюти кредиту долари США, суму 20000,00 доларів США, еквівалент у гривнях 101000,00 гривень, зміст операції надання житлового кредиту згідно кредитного договору №73/07-Н від 26 березня 2007 року, підписи виконавця, контролера, касира, а також особистий підпис отримувача ОСОБА_3, що не спростовується апелянтами. Крім того, судом встановлено, що позичальник саме в день укладення кредитного договору придбала квартиру, яка, крім того, була предметом договору іпотеки, дані обставини підтверджують самі відповідачі в позовній заяві.

Факт відсутності тексту договору - купівлі продажу квартири у матеріалах справи не може бути підставою для скасування рішення, оскільки оригінал вказаного договору був витребуваний з Сумського обласного Державного нотаріального архіву і оглядався у судовому засіданні та отримав з боку суду належну оцінку.

Із огляду матеріалів цивільної справи № 2 - 990/11 року за позовом ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що заочне рішення від 26 жовтня 2011 року про стягнення заборгованості відповідачами не оскаржувалось. На виконання вказаного рішення предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1, було реалізовано з прилюдних торгів та отримано новим власником 05 березня 2013 року свідоцтво про придбання нерухомого майна. Вказані дії відповідачами не оскаржувались, і тільки 16 червня 2014 року вони звернулись з позовом про порушення їх прав, як споживачів.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає правових підстав для визнання укладених ними правочинів нікчемними.

Доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -