Справа № 380/804/15 Головуючий у І інстанції Лісовенко П.І.
Провадження № 22-ц/780/5017/15 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 18 07.12.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

07 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Мельника Я.С., із участю секретаря Говорун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 21 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

19 травня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, де просив визнати недійсним договір фінансового лізингу №001182 від 22 січня 2015 року, який укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" та стягнути із відповідача на його користь грошові кошти у сумі 32 000 грн., сплачені за правочином

На обгрунтування позову зазначив, що 22 січня 2015 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс", укладено договір фінансового лізингу №001182, предметом якого є трактор Jinma 264Е.

Детально ознайомившись з договором, виявив, що ціна трактора, зазначена в додатках №1, №2 до договору, відрізняється від ціни, зазначеної в п. 8.2 правочину, на яку він погодження не давав.

Вважає, що під час підписання договору представник відповідача ввів його в оману щодо ціни товару, що є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та підставою для визнання договору недійсним.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 21 липня 2015 року та додатковим рішенням цього ж суду від 27 жовтня 2015 року у позові ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" грошових коштів у сумі 32 000 грн. відмовлено .

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що виходячи із змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи, що матеріалами справи не підтверджений факт укладання між сторонами договору фінансового лізингу внаслідок здійснення нечесної підприємницької практики, а позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірних дій відповідача щодо навмисного введення його в оману не надано, то в позові необхідно відмовити.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Тетіївського районного суду Київської області від 21 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 22 січня 2015 року ОСОБА_2 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс", в особі представника ОСОБА_3 досягли домовленості про передачу в користування трактора Jinma 264Е за 3 890,90 доларів США, що становить 64 316,58 грн. ( а.с. 13, 14 ).

На її виконання ОСОБА_2 цього ж дня сплатив 32 015,82 грн. ( а.с. 15, 16 ).

Однак, сторони, поза волевиявленням ОСОБА_2, уклали договір фінансового лізингу №001182 щодо зазначеного майна на умовах сплати його вартості у іншому розмірі, зокрема, 7 781,79 доларів США, що становить 128 633 грн., що майже вдвічі перевищує суму за домовленістю ( а.с. 6-12 ).

05 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про повернення коштів, які були оплачені по договору фінансового лізингу №001182, з посиланням на пропозицію в рекламі майна та досягнуту домовленість із ОСОБА_3 про лізинговий платіж у розмірі 64 316 грн. ( а.с. 17 ).

У задоволенні вимоги позивача 03 березня 2015 року товариством відмовлено та запропоновано розірвати договір з наслідками, передбаченими правочином ( а.с. 18 ).

Не погодившись на таку пропозицію, 19 травня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із названим позовом ( а.с. 1-2 ).

На переконання апеляційного суду, вимоги позивача обґрунтовані на положеннях ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України, підтверджуються доказами по справі, які слід віднести до числа достовірних, оскільки волевиявлення позивача на сплату лізингових платежів, зазначених у договорі, не було і будь-яких доказів на їх ( доказів ) спростування відповідач не надав.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи, зробивши висновки, що не відповідають обставинам справи, без додержання норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 212-215, ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, знайшли своє підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції.

Відповідно, апеляційні вимоги, на переконання суду другої інстанції, підлягають задоволенню згідно положень ст. 309 ЦПК України та зазначених норм матеріального та процесуального права за обґрунтованістю заявлених позовних вимог.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із відповідача зазначену у позові, а не сплачену суму грошових коштів у відповідності до положень ст. 11 ЦПК України.

Згідно ж вимог ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" на користь держави судовий збір у розмірі 480 ( 32 000 х 1 : 100 + 32 000 х 1 : 100 : 2 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 21 липня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів скасувати і ухвалити по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити. Визнати недійсним договір фінансового лізингу №001182 від 22 січня 2015 року, який укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс".

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" на користь ОСОБА_2 сплачені за правочином 32 000 грн. та на користь держави - судовий збір у розмірі 480 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

Я.С. Мельник