Справа № 158/811/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пономарьова О.М.
Провадження № 22-ц/773/1216/15 Категорія: 30 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

при секретарі Губарик К.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 обласної психіатричної лікарні №2 про відшкодування шкоди, завданої незаконним поміщенням в психіатричний заклад за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 обласної психіатричної лікарні №2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 липня 2015 року позов ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконним поміщенням в психіатричний заклад задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 обласної психіатричної лікарні № 2 на користь ОСОБА_1 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 3 000 грн. витрат на правову допомогу.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 обласної психіатричної лікарні в дохід держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_4 обласна психіатрична лікарня №2 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким зменшити суму відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 травня 2012 року ОСОБА_1 був доставлений у ОСОБА_4 обласну психіатричну лікарню № 2 смт. Олика в супроводі свого сина, працівника міліції та районного лікаря психіатра за направленням останнього на примусову госпіталізацію за заявами родичів (колишньої дружини, дітей та матері), поданими 07 та 08 травня 2012 року на імя лікаря-психіатра Ківерцівської ЦРЛ та начальника Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області (а. с. 46-49).

Цього ж числа ОСОБА_1 був оглянутий лікарською комісією, яка прийшла до висновку, що останні виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у формі шизоафективного розладу, депресивний тип з антисоціальною поведінкою. Потреба госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку мотивована загостренням психічного стану, що проявляється в антисоціальній поведінці і становить небезпеку для оточуючих.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальним соціально-правовим обмеженням.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою.

Підстави для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку передбачені ст. 14 цього Закону, відповідно до якої особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено обовязок представника психіатричного закладу, в якому перебуває особа, госпіталізація якої до психіатричного закладу в примусовому порядку визнана доцільною, протягом 24 годин направити до суду заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку.

В порушення вищенаведеної норми спеціального закону, що регулює порядок перебування особи у психіатричному закладі, заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку було зареєстровано у ВОПЛ № 2 15.05.2012 року, на поштове відділення така заява здана лише 17 травня 20012 року.

21 травня 2012 року до Ківерцівського районного суду надійшла вищезгадана заява головного лікаря ВОПЛ №2 про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу в примусовому порядку (а. с. 7 зворот).

В звязку з незабезпеченням доставки до суду ОСОБА_1, дана заява розглянута судом лише 01 червня 2012 року.

Рішенням Ківерцівського районного суду від 01 червня 2012 року в задоволенні заяви головного лікаря ВОПЛ №2 смт. Олика ОСОБА_5 про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку громадянина ОСОБА_1 було відмовлено. При розгляді справи встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_1 вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих або неспроможний самостійно задовольнити свої основні потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність.

Згідно відповіді управління охорони здоровя від 09 грудня 2013 року № М-42/16/3 клініко-експертна комісія психонаркологічного профілю, яка вивчала звернення ОСОБА_1 до прокурора Волинської області, дійшла висновку, що психічний розлад, наявний у ОСОБА_1 станом на 08 травня 2012 року не відповідає в достатній мірі діагностичним критеріям, встановленим для «шизоафективного розладу», а тому відсутні підстави вважати, що він страждає на «шизоафективний розлад» (а. с. 8).

Отже, на підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстав для поміщення ОСОБА_1 в психіатричний заклад в примусовому порядку не було та встановив, що ОСОБА_1 без добровільної згоди, всупереч закону примусово був поміщений в психіатричний заклад та перебував в ньому протягом 24 доби.

Апелянти не заперечуючи неправомірності утримання ОСОБА_1 у психіатричному закладі без законних на те підстав, покликались на необґрунтованість суми, яка стягнута з відповідача в користь позивача.

В силу ст. 25 ЗУ «Про психіатричну допомогу» передбачено право осіб, яким надається психіатрична допомога, на відшкодування заподіяної їм шкоди або шкоди їх майну внаслідок незаконного поміщення до психіатричного закладу чи внаслідок незабезпечення безпечних умов надання психіатричної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У статті 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Беручи до уваги вищенаведені норми Законів, обєктивно та повно дослідивши обставини справи, з врахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача в користь ОСОБА_1 30000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

З огляду на обставини справи, беручи до уваги вищевказані принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди є адекватним нанесеній моральній шкоді.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

З врахуванням викладеного суд першої інстанції у повній мірі забезпечив права ОСОБА_1 гарантовані йому Конституцією України, з врахуванням норм права які регулюють дані правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вищенаведеним нормам, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження доводів викладених в апеляційній скарзі про наявність підстав для зменшення суми відшкодування моральної шкоди, а тому ці заперечення не можуть бути прийняті до уваги.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно перевіривши доводи сторін, надавши належну правову оцінку дослідженим доказам та фактичним обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про частково задоволення позову.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 обласної психіатричної лікарні №2 відхилити, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: