Справа № 495/7842/15-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
30 листопада 2015 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого одноособово судді Боярського О.О.,
при секретарі Рачицькій І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Білгород-Дністровський районний відділ ГУ ДМС України про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогою визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 23 в будинку № 11 по вул. Першотравнева в м. Білгород-Дністровському Одеської області, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником зазначеної квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.12.1999 року, реєстровий номер 6091, а ОСОБА_2, який був зареєстрований за місцем проживання в даній квартирі 14.07.2008 року, фактично не проживає з моменту самої реєстрації.
Позивач у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи сповіщалась, надала до суду заяву з проханням розглянути позовні вимоги за її відсутністю та задовольнити їх.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі.
Представник Білгород-Дністровський районний відділ ГУ ДМС України у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву з проханням справу розглянути без його участі.
Частино 2 ст. 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявився, у порядку заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 за реєстровим номером 6091, позивачу належить квартира АДРЕСА_1.
З копії домової книги зазначеної вище квартири, вбачається, що окрім позивача в квартирі АДРЕСА_2 14.07.2008 року зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Разом з тим, позивач стверджує, що позивач фактично не мешкав в зазначеній квартирі з моменту реєстрації за вказаною адресою. Такі твердження підтверджуються актом КП «ЖЕО-№1» від 26.10.2015 року, в якому також зазначено, що будь-які особисті речі відповідача в квартирі відсутні.
З довідки Білгород-Дністровського РВ ГУДМС України в Одеській області від 20.11.2015 року № 9337 вбачається, що відповідач 14.07.2008 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідно до ст..391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності до 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст.ст. 71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин провадиться в судовому порядку.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає повністю доведеним факт відсутності відповідача понад шість місяців за адресою: АДРЕСА_3, а тому, позовна вимога позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, повністю обґрунтована та правомірна.
Згідно ч.1 ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Стаття 7: зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть.
Тобто на підставі вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.
Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003р. є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, та положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із зазначених вимог, зокрема про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову та визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за адресою: квартира № 23, вул.. Першотравнева, 11, м. Білгород-Дністровський Одеської області.
Виходячи з викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, оскільки вони обґрунтовані та доведені в судовому засіданні.
Керуючись ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст..ст. 16, 29, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 60, 74, 88, 130, 209, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя