Справа № 310/8513/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване підприємство «Будзвязок» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Спеціалізоване підприємство «Будзвязок» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у якому зазначило, що 20.01.2014 року між ТОВ «Спеціалізоване підприємство «Будзвязок» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір позики. За умовами договору товариство 24.01.2014 року надало ФОП ОСОБА_1 400 000 грн. на 365 днів з моменту підписання договору, тобто до 20.01.2015 року включно, а останній зобовязався повернути грошові кошти не пізніше 23.01.2015 року. У порушення умов договору ФОП ОСОБА_1 умови договору не виконав. У звязку з тим, що 26.05.2015 року була проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1, тому просили стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 400 000 грн. заборгованості, 109 128 грн. 77 коп. пені, 140 446 грн. 59 коп. інфляційних втрат, 3% річних у сумі 7068 грн. 49 коп. та 3654 грн. судових витрат зі сплати судового збору.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився без поважних причин, про слухання справи повідомлений належним чином у порядку ст. 74 ч. 5, абз. 5 ЦПК України.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно договору позики №20/1-14 від 20.01.2014 року ТОВ «Спеціалізоване підприємство «Будзвязок» надає ОСОБА_1 400 000 грн., а останній зобовязується повернути ці грошові кошти на протязі трьох днів з часу закінчення строку надання займу, який визначено сторонами в п. 3.1 договору і складає 365 днів (а.с.35).

Позивач належним чином виконав зобовязання за цим договором і платіжним дорученням №40 від 24.01.2014 року перерахував ОСОБА_1 400 000 грн. (а.с.36).

Судом встановлено, що передбачений договором термін виконання зобовязання закінчився, проте відповідач ухиляється від взятого на себе зобовязання по поверненню позики у сумі 400 000 грн., тому ці грошові кошти підлягають стягненню з відповідача.

Стаття 1050 ЦК України передбачає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Договором від 20.01.2014 року передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання. Згідно п. 5.2 договору позики, у випадку порушення строків повернення отриманої позики позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період просрочки за кожний день просрочки.

Оскільки боржник прострочив виконання зобовязання по поверненню грошових коштів у сумі 400 000 грн., тому розмір пені на підставі п. 5.2 договору та ст. 625 ЦК України буде складати 109 128 грн. 77 коп. відповідно до розрахунку (а.с.4).

Крім того, суд вважає, що сума боргу підлягає стягненню з урахуванням встановленого індексу інфляції в межах заявлених позовних вимог за період з 24.01.2015 року по 26.08.2015 року в сумі 140 446 грн. 59 коп.

Позивач також просив на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних від простроченого боргу в сумі 7068,49 грн., але ці вимоги не можуть бути задоволені з наступних підстав.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що з боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.2 договору позики від 20.01.2014 року передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період просрочки за кожний день просрочки, тобто договором встановлено інший розмір процентів, ніж той, що зазначено в статті 625 ЦК України, тому підстави для стягнення трьох процентів річних від простроченої суми в сумі 7068,49 грн. відсутні.

На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 3654 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 79, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 526, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване підприємство «Будзвязок» 400 000 грн. основної заборгованості, 109 128,77 грн. пені, 140 446,59 грн. інфляційних втрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване підприємство «Будзвязок» 3654 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя