РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

14.09.2015 року м.Львів

Франківський районний суд м.Львова

в складі: головуючої судді- Мартинишин М.О.

при секретарі- Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2

до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3,

треті особи: Сихівський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції; Публічне акціонерне товариство «Про ОСОБА_4»

про скасування виконавчого напису нотаріуса, суд

встановив:

Позивачі звернулись із позовом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи: Сихівський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції; Публічне акціонерне товариство «Про ОСОБА_4» про визнання незаконним та скасування виконавчого напису №3744 від 17.09.2014 р., вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №3744.

Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч ч. ч. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Однак, ПАТ «Про ОСОБА_4» такі відомості не зареєструвало. Вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус не врахував, що всупереч Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 р. №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», стягувач не подав документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Поданий стягувачем розрахунок заборгованості не містить самого розрахунку, а лише констатує, що станом на 11.08.2014 р. виникла певна сума заборгованості по капіталу, процентам по графіку, фактичним процентам та пені. Такий документ складено в односторонньому порядку, а жодного первинного документу на підтвердження суми заборгованості подано не було, а тому цих мотивів вважають відсутніми підстави для вчинення виконавчого напису. Просять позов задоволити.

Позивачі в судове засідання не зявилися, подали заяву про слухання справи у їх відсутності, позов підтримують повністю, просять такий позов задовольнити.

Відповідачі та представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення).

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 29.08.2012 р. між ПАТ «Про ОСОБА_4» та ОСОБА_5 був укладений договір про надання траншу №301.43519/FW301.719, згідно із яким ОСОБА_5 отримав кредит в сумі 40000 дол. США

Зобовязання ОСОБА_5 за вказаним договором були забезпечені іпотекою за договором іпотеки №262667-ІД1, посвідченого 29.08.2012 р. за реєстровим №1650 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6. Предметом іпотеки за вказаним договором визначено належну позивачам квартиру в м. Львів, вул. Коломийська, 14/47 вартістю 453 600,00 грн.

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

17.09.2014 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3744 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру в м. Львів, вул. Коломийська, 14/47.

Як вбачається із виконавчого напису від 17.09.2014 року(а.с.10), що ПАТ «Про ОСОБА_4», що станом на 17.09.2014 р. заборгованість ОСОБА_5 за договором про надання траншу №301.43519/FW301.719 від 29.08.2012 р. склала 489668,83 грн., у т.ч. 414575,24 грн. основний борг, 19326,44 грн. проценти по графіку, 1947,11грн. проценти за фактичне користування простроченим капіталом, 51320,04 грн. пеня.

Позовні вимоги стосуються наявності чи відсутності документальних підстав для вчинення нотаріального напису, не позбавляючи сторін права у встановленому порядку звертатись із вимогами стосовно розміру заборгованості, терміну оплати тощо. Більше того, позивачі не є позичальниками за договором про надання траншу №301.43519/FW301.719 від 29.08.2012 р., а лише майновими поручителями, у звязку із чим платіжні документи щодо виконання сторонами кредитного договору від 29.08.2012 р. своїх зобовязань, в розпорядженні позивачів відсутні. Також, законодавство обумовлює обовязок саме стягувача, а не майнового поручителя, у відносинах щодо вчинення виконавчого напису забезпечити подання нотаріусу належних документів.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі, зокрема, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Однак, стягувач такі відомості до початку процедури звернення стягнення не зареєстрував. Водночас, посилання позивачів на цю обставину не стосується суті спору враховуючи, що законодавство не ставить в залежність від реєстрації стягувачем в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження можливість вчинення нотаріусом виконавчого напису. Позивачі не позбавлені права у встановленому порядку звернутись до суду із вимогами, повязаними із дотриманням стягувачем встановленої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Відповідно до п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р., нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Згідно положень п.3.1. гл.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, в редакції, що діяла на момент вчинення спірного виконавчого напису, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Відповідно до п.3.2. вищезазначеного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172.

Згідно із п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 р. №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами проводиться на підставі нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Хоча конкретний вид та зміст таких документів Переліком не обумовлений, зміст пп. «б» п. 1 Переліку визначає, що такі документи повинні підтверджувати безспірність заборгованості боржника та встановлювати прострочення виконання зобовязання. На підтвердження таких фактів стягувачем було подано нотаріусу лише складений в односторонньому порядку розрахунок заборгованості, який, при цьому, жодного розрахунку не містить, а лише констатує, що станом на 11.08.2014 р. виникла певна сума заборгованості по капіталу, процентам по графіку, фактичним процентам та пені. Із зазначеного документа не вбачається безспірності таких сум заборгованості та прострочення виконання зобовязання як в цілому, так і на строк, який тягне за собою відповідне нарахування. При цьому, жодних первинних документів, які б підтверджували сам факт видачі кредиту у певній сумі та часткового його погашення (за наявності), або ж інших документів, як-от акти звірок взаєморозрахунків, визнання боржником суми заборгованості тощо, нотаріусу надано не було.

Крім того, суд зазначає, що згідно із ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Відповідно до положень п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 31.01.1992р. із змінами від 25.05.1998р., при вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому як потурання відхиленням від зазначеного порядку, так і формального скасування нотаріальної дії, коли ці відхилення не вплинули на її вчинення. Пунктом 13 постанови передбачено, що при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актом з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом на підставі документів, які не підтверджують безспірності вказаної у виконавчому написі заборгованості та не встановлюють прострочення виконання зобовязання.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги пояснення позивачів у позовній заяві та заперечення відповідача, що містяться у справі, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги позивачів повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню.

Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат на підставі ст.88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивачів судовий збір у розмірі 243,60 грн., що було сплачено при поданні позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

вирішив:

позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати виконавчий напис від 17.09.2014 р., вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №3744.

Стягнути з приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн., що було сплачено при поданні позовної заяви.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.