АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №645/1058/15-ц. Головуючий 1 інст.: - ОСОБА_1
Провадження №22-ц/790/7652/15. Суддя-доповідач: - ОСОБА_2 Категорія: житлові.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 грудня 2015 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

при секретарі: - ОСОБА_5,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6, діючої у власних інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_8, 3-особи: ОСОБА_9, служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - про виселення,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернулося в суд із вказаним позовом, який уточнило у квітні 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що 23 червня 2005 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 уклали кредитний договір №НАG9GF01270015, за умовами якого банк надав ОСОБА_9 кредит на придбання квартири у розмірі 44 825 доларів США зі сплатою 11,16 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 20 червеня 2025року.

На забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором 23 червня 2005 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 уклали договір іпотеки №НАG9GF01270015, за умовами якого ОСОБА_9 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру №16 будинку №14 корп. 3 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові.

Свої зобовязання за кредитним договором ОСОБА_9 не виконував у звязку з чим, рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2014 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №НАG9GF01270015 від 23 червня 2005 року у розмірі 140 174 грн. 68 коп., на підставі договору іпотеки №НАG9GF01270015 від 23 червня 2005 року звернуто стягнення на належну ОСОБА_9 квартиру 16 будинку №14 корп. 3 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові, загальною площею 59,30 кв. м., шляхом її продажу з укладанням від імені ОСОБА_9 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за ціною, встановленою за згодою між ОСОБА_9 і ПАТ КБ «ПриватБанк», або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» права отримання дублікатів правовстановлюючих документів на вказану квартиру у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, а також здійснення всіх необхідних для продажу квартири дій. Виселено ОСОБА_9 з квартири 16 будинку №14 корп. 3 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові без надання іншого жилого приміщення.

Після ухвалення рішення суду та в порушення вимог п. 17.7 договору іпотеки №НАG9GF01270015 від 23 червня 2005 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк та ОСОБА_9, 8 травня 2014 року на підставі заяви ОСОБА_9 та без згоди банку в квартирі №16 будинку №14 корп. 3 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові була зареєстрована сестра ОСОБА_9 - ОСОБА_6, яка на теперішній час мешкає в квартирі разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

18 жовтня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк направило на імя ОСОБА_6 письмове повідомлення з вимогою про звільнення іпотечної квартири протягом 30 днів з дня отримання попередження, яке було отримане представником за довіреністю ОСОБА_10 - ОСОБА_7 29 жовтня 2014 року, однак вимога банку про виселення з іпотечного майна відповідачкою не виконана.

Вважало, що жодних правових підстав для реєстрації та проживання в квартирі №16 будинку №14 корп. 3 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові відповідачка ОСОБА_10 та її син малолітній ОСОБА_8 не мають.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 3, 7, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд виселити ОСОБА_6 та її малолітнього сина ОСОБА_8 з квартири №16 будинку №14 корп. 3 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові, яка є предметом іпотеки.

Відповідачка ОСОБА_6 в особі свого представника ОСОБА_7, позов не визнала.

При цьому посилалася на те, що вона зареєстрована та мешкає в спірній квартирі разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. До спірної квартири вона вселилася з письмової згоди власника квартири ОСОБА_9 та іпотекодержателя квартири ПАТ КБ «ПриватБанк». Інше житло у неї відсутнє.

3-особа: - ОСОБА_9 в судове засідання не зявився.

Представник служби у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не зявився.

Згідно заяви поданої до суду, просив розглянути справу за його відсутності.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_6 разом з дитиною ОСОБА_8 з квартири №16 будинку №14 корп. 3 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовій збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що спірна квартира придбана позичальником за рахунок кредитних коштів, за рішенням суду на неї звернуто стягнення на погашення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідачка та члени її сімї підлягають виселенню з квартири без надання іншого житла.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 23 червня 2005 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 уклали кредитний договір №НАG9GF01270015, за умовами якого банк надав ОСОБА_9 кредит на придбання квартири у розмірі 44 825 доларів США зі сплатою 11,16 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 20 червеня 2025 року ( а. с.5-6).

23 червня 2015 року ОСОБА_9 придбав за договором купівлі-продажу у власність квартиру №16 будинку №14 корп. 3 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 23 червня 2005 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 уклали договір іпотеки №НАG9GF01270015, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_11 за р. №3078, за умовами якого ОСОБА_9 передав в іпотеку ЗАТ КБ «ПриватБанк» належну йому на праві власності квартиру №16 будинку №14 корп. 3 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові.

Відповідно до п. 17. 7 договору іпотеки іпотекодавець зобовязався не передавати предмет іпотеки в оренду (майновий найом), у лізінг, наступну іпотеку, у спільну діяльність або у позику, не здійснювати його відчуження або інше розпорядження предметом іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя (а. с. 7-9).

Свої зобовязання за кредитним договором ОСОБА_9 не виконував.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №НАG9GF01270015 від 23 червня 2005 року у розмірі 140 174 грн. 68 коп., на підставі договору іпотеки №НАG9GF01270015 від 23 червня 2005 року звернуто стягнення на належну ОСОБА_9 квартиру 16 будинку №14 корп. 3 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові, загальною площею 59,30 кв. м., шляхом її продажу з укладанням від імені ОСОБА_9 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за ціною, встановленою за згодою між ОСОБА_9 і ПАТ КБ «ПриватБанк», або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» права отримання дублікатів правовстановлюючих документів на вказану квартиру у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, а також здійснення всіх необхідних для продажу квартири дій.

Виселено ОСОБА_9 з квартиру 16 будинку №14 корп. 3 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові без надання іншого жилого приміщення ( а. с.11-12).

Вказане рішення набрало законної сили.

Після ухвалення рішення суду 8 травня 2014 року ОСОБА_6 на підставі заяви власника квартири ОСОБА_9, без отримання письмової згоди ПАТ КБ «ПриватБанк», зареєструвалася в квартирі №16 будинку №14 корп. 3 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові та стала мешкати на жилій площі квартирі разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с.37, 64, 90-94).

18 жовтня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк направило на імя ОСОБА_6 повідомлення з вимогою про звільнення іпотечної квартири протягом 30 днів з дня отримання попередження, яке було отримане представником за довіреністю ОСОБА_10 - ОСОБА_7 29 жовтня 2014 року, однак вимога банку про виселення з іпотечного майна відповідачкою не виконана (а. с.13-15,62).

За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст. 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (ч. 4 ст. 109 ЖК УРСР).

Судом встановлено, що квартира №16 будинку №14 корп. 3 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові придбана позичальником ОСОБА_9 за рахунок отриманого кредиту та є іпотечним майном.

Відповідачка ОСОБА_6 зареєструвалася в квартирі та вселилася до неї після ухвалення судом рішення про звернення стягнення на квартиру в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_9 за кредитним договором №НАG9GF01270015 від 23 червня 2005 року, та ухвалення судом рішення про виселення ОСОБА_9 з квартири без надання йому іншого житла.

Доказів того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надавало ОСОБА_6 письмову згоду на вселення до спірної квартири, відповідачкою ОСОБА_6 та її представником ОСОБА_7 не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виселив ОСОБА_6 з її малолітнім сином з іпотечного майна, придбаного позивальником за рахунок кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що у рішенні суду не вірно вказано дату народження дитини відповідачки, а про розгляд справи не була повідомлена належним чином третя особа ОСОБА_9, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів, оскільки вказані обставини не є безумовною підставною для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не повідомляв ОСОБА_6 про необхідність виселення із спірної квартири.

Із копії повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16 жовтня 2014 року залученої до справи вбачається, що позивач направляв ОСОБА_6 письмову вимогу про добровільне звільнення спірної квартири у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги, яка була вручена під розписку представнику за довіреністю ОСОБА_6 - ОСОБА_7 29 жовтня 2014 року (а.с.13-15, 62-63).

Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання н ею законної сили.

Головуючий:

Судді: