Справа № 639/4505/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Іванової І.В.,

за участю секретаря Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісного майна подружжя, суд -

Встановив:

13 травня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним правочин, а саме купівлю-продаж автомобіля марки Chevrolet Epica (рік випуску 2009, державний номер НОМЕР_1, № кузова КLІLА69LЕ9В155640, № двигуна Х25D1062288К) та витребувати від відповідача на користь позивача вказаний автомобіль, як майно, яке належить на праві спільної власності.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що вона та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2003 року по 15 жовтня 2014 року. Проживаючи однією сімєю вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство і на спільні кошти 4 листопада 2010 року придбали автомобіль марки Chevrolet Epica (рік випуску 2009, державний номер НОМЕР_2, № кузова КLІLА69LЕ9В155640, № двигуна Х25D1062288К), який є їх спільною сумісною власністю. Придбаний із відповідачем автомобіль був оформлений на його імя.

10 липня 2014 року відповідачем шляхом підробки документів та введення в оману суду, було отримано рішення Жовтневого районного суду м. Харкова про розірвання шлюбу між ними. На теперішній час за її заявою до правоохоронних органів по зазначеному факту відповідачу ОСОБА_2 винесено підозру про злочин, триває слідство.

Фактично та юридично їх шлюб перестав існувати 15 жовтня 2014 року згідно рішення Апеляційного суду Харківської області.

24 листопада 2014 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова відкрито провадження по справі № 639/10707/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в тому числі і вищезазначеного автомобіля. Таким чином відповідачу було достовірно відомо про наявність перешкоди для реалізації автомобіля Chevrolet Epica.

В рамках вищевказаної справи, судом було надано запит про наявність зареєстрованих транспортних засобів за відповідачем ОСОБА_2 та прикінцеві дії, щодо розпорядження ними. З відповіді УДАІ ГУМВС України в Харківській області від 12 січня 2015 року вбачається, що у автомобіля Chevrolet Epica (рік випуску 2009, державний номер НОМЕР_2, № кузова КLІLА69LЕ9В155640, № двигуна Х25D1062288К) з 23 грудня 2014 року наявний новий власник, а саме ОСОБА_3 та автомобіль НОМЕР_3. Підставою для зазначеної перереєстрації є довідка-рахунок № ВІА649588.

З цієї ж відповіді УДАІ ГУМВС України в Харківській області від 12 січня 2015 року також вбачається, що це не єдина перереєстрація вищезазначеного автомобіля, а саме 3 вересня 2014 року на підставі довідки-рахунку № ВІА731030 відбулась перереєстрація автомобіля Chevrolet Epica (рік випуску 2009, державний номер НОМЕР_2, № кузова КLІLА69LЕ9В155640, № двигуна Х25D1062288К) на імя ОСОБА_4, яка є донькою відповідача.

Позивач зазначила, що відчужений відповідачем автомобіль на користь доньки є цінним майном. На сьогоднішній день його ринкова вартість становить близько 276 000,00 грн. Тому позивач вважає, що відчуження автомобіля виходить за межі дрібної побутової угоди, та відповідно до ч.3 ст.65 СК України, її згода на відчуження цього автомобіля мала б бути подана письмово. Втім, вона а ні усної, а ні письмової згоди на відчуження вищевказаного автомобіля не надавала. Відповідач знав, що її згоди на вчинення ним такого правочину не було, а також не мав повноважень на вчинення таких дій.

Враховуючи усе вищенаведене, відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 неправомірно, без її згоди, в порушення ст.ст. 60, 65 СК України, здійснили правочин щодо відчуження вищевказаного автомобіля, чим порушили її права власника на спільне сумісне майно подружжя та завдали їй збитків, а тому, позивач вважає, що зазначений правочин має бути визнаний судом недійсним.

3 листопада 2015 року позивач надала до суду заяву про зміну предмету позову та уточнила свої позовні вимоги. Позивач зазначила, що автомобіль Chevrolet Epica (державний номер НОМЕР_2) є майном спільної сумісної власності та всупереч цьому, в порушення ст.ст. 60, 65 СК України, був реалізований відповідачем ОСОБА_2 одноосібно, без отримання згоди та без її відома. Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 підтверджує факт неправомірної реалізації автомобіля, не заперечує, що не задовольняв її законних вимог, а саме виплати пятдесяти відсоткової компенсації від реалізації автомобіля та враховуючи, що відповідачем було повідомлено її про отримання ним 10 000 доларів США за проданий автомобіль, позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути на її користь з відповідача 114 950,00 грн. у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя

Позивач у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, згідно якої позов підтримала у повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутністю.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, згідно якої проти позову не заперечував та просив розглядати справу за його відсутністю.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2003 року по 15 жовтня 2014 року. Проживаючи однією сімєю вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство і на спільні кошти 4 листопада 2010 року придбали автомобіль марки Chevrolet Epica (рік випуску 2009, державний номер НОМЕР_2, № кузова КLІLА69LЕ9В155640, № двигуна Х25D1062288К).

Придбаний автомобіль був оформлений на імя відповідача ОСОБА_2

При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

Відповідно до п. 24 від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

За таких обставин, на день розгляду справи судом сторони погодили вартість спірного автомобіля та надали належних доказів у підтвердження його вартості.

Враховуючи те, що відповідач без дозволу позивача продав спірний автомобіль, а позивач не заперечує отримати грошову компенсацію за ? частину даного автомобіля , суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 114950 грн..

Відповідно о вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1149 грн. 50 коп..

Керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 114 950,00 грн. (сто чотирнадцять тисяч девятсот пятдесят гривень 00 копійок) у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1149 грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Іванова І.В.