Справа № 490/8532/15-ц
н/п 2/490/4131/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання третейської угоди недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у пп. 5.2 п. 5 Договору поруки № 640/886-П886, укладеного 18 березня 2008 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк».

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що вказана третейська угода порушує норми Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки така умова у договорі є несправедливою. Крім того, оскільки за своїм характером Договір поруки, на його думку, є договором приєднання, позивач не мав реальної можливості внести свої пропозиції щодо зміни умов Договору поруки. Позивач також посилався на те, що регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не був (хоча і повинен був бути) невідємною частиною договорів та не надавався позивачу разом із Договором поруки, що в свою чергу виключало можливість останнього ознайомитися з його змістом та умовами розгляду справи у третейському суді.

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Крім того, надав до суду додаткові пояснення, в яких як на підставу для задоволення позову посилався на правові позиції, викладені Верховним Судом України у справах № 6-831цс14, № 6-856цс15 та № 6-2074цс15.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання також не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі за наявними у справі матеріалами. При цьому вимоги позову визнала у повному обсязі.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» (далі ОСОБА_3) до суду не зявився, надав письмові заперечення проти позову, посилаючись при цьому на те, що позивачем не надано доказів про внесення ним пропозицій щодо змін будь-яких умов Договору, а також на те, що правові підстави для визнання третейського застереження недійсним відсутні. Крім цього, представник Банку надав до суду заяву про пропуск позивачем строків позовної давності, оскільки договір, який містить застереження, було укладено у 2008 році, а позивач звернувся до суду із позовом лише у 2015 році.

Дослідивши обставини справи, вивчивши доводи позову та письмових заперечень, а також дослідивши інші матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 18 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено Договір кредиту № 640/886-К886 на купівлю автотранспортних засобів (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобовязався надати ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 24 514 дол. США зі сплатою 8,99% річних строком до 17 вересня 2015 року.

Згідно з п. 1.2 Кредитного договору кредит надавався для оплати автомобіля марки «Mazda», модель 3, 1.6, білого кольору, 2008 р. в., придбаного за договором купівлі-продажу № L2308/158 від 23.09.2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ «Легенда-Авто».

З метою забезпечення зобовязань позичальника за Кредитним договором, 18 вересня 2008 року між Банком, ОСОБА_2 та позивачем було укладено Договір поруки № 640/886-П886, за умовами якого ОСОБА_1 зобовязався солідарно із ОСОБА_2 відповідати за виконання зобовязань за Кредитним договором.

При цьому, в пп. 5.2 п. 5 Договору поруки міститься третейське застереження: "У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або ОСОБА_4 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий вищезазначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків ".

У подальшому, ОСОБА_3 звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором. Рішенням третейського судді Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків ОСОБА_5 від 04 березня 2015 року вимоги Банку про стягнення у солідарному порядку заборгованості було задоволено у повному обсязі.

За своїм характером кредит, отриманий відповідачкою ОСОБА_2 за Кредитним договором, є споживчим кредитом, у зв'язку з чим до вказаного договору, а також до Договору поруки, який укладений в якості забезпечення виконання основного зобов'язання, регулюються положеннями Закону України "Про захист прав споживачів", нормами ЦК України, а також Закону України "Про третейські суди".

Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. При цьому, відповідно до рішення КСУ від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 дія вказаної статті поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За такого, суд приходить до висновку, що вимоги Закону України "Про захист прав споживачів" щодо споживчого кредиту поширюються також і на відносини, пов'язані із забезпеченням виконання вказаного договору, тобто і на відносини, пов'язані з забезпеченням виконання зобов'язань.

Вимоги щодо форми третейської угоди передбачені ст. 12 Закону України "Про третейські суди". Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 вказаної статті третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

В той же час, Законом України № 2983-VI від 03.02.2011 було доповнено ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди", яка передбачає випадки, коли спір не може бути переданий на розгляд до третейського суду, пунктом 14, відповідно до якого третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

У зв'язку із прийняттям вказаних змін, Верховним Судом України у справах № 6-856цс15, № 6-2074цс15 було висловлено правові позиції, відповідно до яких положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту. За такого, суд приходить до висновку, що положення вказаного пункту поширюються також і на правовідносини щодо забезпечення виконання зобов'язання.

21 жовтня 2015 року Верховний Суд України у справі № 6-831цс14 також висловив правову позицію відносно третейських угод та третейських застережень у грошових зобов'язаннях в іноземній валюті.

Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» іноземна валюта як засіб платежу може використовуватися лише у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту. Такі розрахунки повинні здійснюватися лише через уповноважені банки в порядку, встановленому Національним банком України. Розрахунки іноземною валютою між резидентами допускаються лише в магазинах безмитної торгівлі, а також під час реалізації товарів на шляху руху транспортних засобів при міжнародних перевезеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України та п. 1 ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

За змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

У справі, рішення касаційного суду в якій переглядається Верховним Судом України, вирішено скаргу на рішення третейського суду, постановлене у справі щодо проведення розрахунку за укладеним резидентами кредитним договором, предметом якого була іноземна валюта долари США.

Порядок здійснення на території України розрахунків в іноземній валюті регулюється Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Цей закон установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ в регулюванні валютних операцій, права й обовязки субєктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Норми цього закону, спрямовані на регулювання порядку проведення розрахунків іноземною валютою, носять імперативний характер, вони вкрай обмежують свободу резидентів при здійсненні таких розрахунків. Статтею 16 Декрету встановлено фінансові санкції, які застосовуються до резидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 Декрету незаконне використання валютних цінностей як засобу платежу тягне за собою адміністративну відповідальність (ст. 162 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Отже, норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб забезпечення стабільності української грошової одиниці гривні.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку третейськими судами.

Судом в ході розгляду справи було встановлено, що предметом Кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_2, є грошові кошти в іноземній валюті (доларах США) у розмірі 24 514 дол. США. При цьому, п. 1.1.1 Кредитного договору затверджено графік погашення заборгованості за кредитом, відповідно до якого відповідачка мала погашати заборгованість щомісячними платежами у іноземній валюті (доларах США). А за такого, враховуючи той факт, що поручитель за Договором поруки солідарно відповідає за виконання основного зобов'язання, суд приходить до висновку, що вищезазначені обставини поширюються також на Договір поруки.

Відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

На підставі викладеного, а також враховуючи правову позицію ВСУ у справі № 6-831цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, і має враховуватися судами загальної юрисдикції при здійсненні правосуддя, суд приходить до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому, підставою для визнання недійсною третейської угоди є той факт, що відносини між сторонами не носять суто приватно-правовий характер, а за такого третейські суди не можуть розглядати зазначену категорію справ.

Крім того, суд не приймає до уваги заперечення представника Банку, оскільки підставою для визнання третейського застереження недійсним суд вважає саме те, що спір між сторонами не носить суто приватного характеру, оскільки предметом договору є грошові кошти у іноземній валюті; заперечень же проти вказаної правової підстави представник відповідача не надав.

За такого право позивача порушено та підлягає поновленню у судовому порядку.

При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

З огляду на це, суд приходить до висновку, що перебіг трирічного строку позовної давності розпочався 19 вересня 2008 року і сплив 19 вересня 2011 року. Позивач же звернувся до суду із позовом 25 серпня 2015 року, що свідчить про пропуск ним строків позовної давності.

ОСОБА_3, суд погоджується із твердженнями позивача про те, що строк позовної давності було пропущено ним з поважних причин. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, враховуючи той факт, що 03.02.2011 року ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" було доповнено п. 14, позивач добросовісно розраховував, що у разі виникнення спору між ним та Банком, спір буде розглянуто по суті відповідно до вимог чинного законодавства судом загальної юрисдикції. ОСОБА_3, всупереч вимог Закону України "Про третейські суди", звернувся із позовною заявою до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Враховуючи викладене, суд вважає, що пропуск строків позовної давності позивачем відбувся із поважних причин, а тому його слід поновити для захисту його порушеного права.

За таких підстав, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у підпункті 5.2 пункту 5 Договору поруки № 640/886-П886, укладеного 18 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк".

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН