У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ІваненкоЮ.Г., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором оренди (найму) житлового приміщення,

в с т а н о в и в:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість по орендній платі в розмірі 57 000 грн, інфляційні втрати в розмірі 9 312 грн та 3% річних в розмірі 1 297 грн 97 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд, виходив з того, що як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченнями свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також зобов'язання, що виникли з правочину.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що відповідачем не надано доказів на підтвердження сплати орендної плати за період з 10 жовтня 2013 року по 09 червня 2014 року, що свідчить про невиконання нею умов договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 06 грудня 2012 року.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції були допущені порушення норм процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором оренди (найму) житлового приміщення.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Ю.Г. Іваненко