Справа № 640/2903/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» про усунення від спадкування, визнання спадкового договору недійсним, скасування заповіту та визнання права власності в порядку спадкування за законом та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому з подальшим уточненням просить визнати недійсним заповіт від 27.07.1998 року, складений ОСОБА_5 на імя відповідача, зареєстрований за №1352 ПН ХМНО ОСОБА_6; визнати недійсним спадковій договір від 04.10.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладений у 8 ХДНК та зареєстр. в реєстрі за №3-1063; визнати право власності у порядку спадкування за законом за позивачем на ? частину трьохкімнатної квартири №25 у будинку готельного типу, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Революціїї, буд. 5 та ? частину трьохкімнатної квартири №2, загальною площею 90,7 кв.м., житловою площею 60,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Ольмінського, буд. 6 та усунути ОСОБА_2 від права на спадщину на вказане майно. В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. 14.10.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено спадковий договір, де зазначено, що ОСОБА_2 зобовязується виконувати розпорядження ОСОБА_5 бабусі, які передбачені у договорі, і в разі смерті ОСОБА_2 набуває право власності на майно ОСОБА_5, яке складається з квартири №2, що знаходиться у м. Харкові по вул. Ольмінського, буд. 6. 27.07.1998 року ОСОБА_5 було укладено заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй належало на день смерті заповідала онуку ОСОБА_2 24.01.2014 року ОСОБА_5 померла. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 19.01.2015 року, який набув чинності, ОСОБА_2 був визнаний винний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 115 ч.1 КК України за умисне вбивство своєї бабусі ОСОБА_7 Позивач є рідним сином померлої ОСОБА_5 Тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

04.06.2015 року з позовною заявою до суду звернулась третя особа ОСОБА_3, у якій просить усунути ОСОБА_1 від права на спадкування після смерті матері ОСОБА_5, померлої 24.01.2014 року на наступне майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та трикімнатну квартиру готельного типу №25 по вул. Революції, буд. 5 м. Харкова. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. ОСОБА_3 є донькою померлої ОСОБА_5 Після її смерті відкрилась спадщина на вказане майно. Спадкоємцями першої черги є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Але, ОСОБА_1 не має права на спадкування після смерті своєї матері з тих підстав, що він ухилявся від виконання своїх обовязків відносно померлої матері ОСОБА_5, оскільки остання тяжко хворіла та перебувала у безпорадному стані, потребувала постійного піклування, догляду та матеріальної допомоги. А ОСОБА_1, маючи змогу їй допомогти, свідомо ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги.

Представники позивача за первісним позовом та представники відповідача за самостійним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в судове засідання з`явились, свій уточнений позов підтримали, просили задовольнити, проти задоволення позову третьої особи ОСОБА_3 заперечували в повному обсязі, посилаючись на його необгрунтованість та недоведеність.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в судове засідання

не зявився, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, свій позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач за первісним позовом та третя особа за самостійним позовом третьої особи ОСОБА_2, який згідно вироку Київського районного суду м. Харкова від 19.01.2015 року відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, в судове засідання доставлений не був, повідомлений належним чином та своєчасно.

Третя особа та позивач за самостійним позовом третьої особи ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судове засідання зявились, проти задоволення первісного позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_2 має право на спадщину після померлої ОСОБА_5, свій самостійний позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Представник третіх осіб за первісним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не зявились, повідомлені належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

В судовому засідання встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_5 була власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та трикімнатної квартири готельного типу №25 по вул. Революції, буд. 5 в м. Харкові. (а.с. 14-15, 24-28).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є дітьми померлої ОСОБА_5

24.01.2014 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-ВЛ №431412. (а.с. 16).

27.07.1998 року ОСОБА_5 було укладено заповіт, відповідно до якого все її майно, де б воно не було і з чого не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповідає чоловіку ОСОБА_11, а в разі його смерті ОСОБА_2 (а.с. 22).

Відповідно до ч.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що набрав чинності з 01.01.2004 року, цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкодавців до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 1247 ЦК України передбачено, що загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними в ст. ст. 1251-1252 ЦК України. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, то відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Порядок складення заповіту регламентований главою 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 1, згідно якої, нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу. Посвідчення заповіту через представників не допускається. У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Заповіт особисто підписує заповідач. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сімї та близькі родичі спадкоємців

за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, імя, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що волевиявлення ОСОБА_5 на час підписання заповіту не було вільним і не відповідало її волі.

Позивач не посилалася на те, що підписуючи заповіт ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, такі обставини не встановлені у передбаченому законом порядку. Крім того, ПН ХМНО ОСОБА_6 особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено.

З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 при посвідченні оспорюваного заповіту було дотримано вимоги чинного законодавства, зокрема, положень ст. ст. 207,209 ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 1.

Підстави для визнання заповіту недійсним, передбачені ст. 1257 ЦК України судом не встановлені, тому суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання заповіту від 27.07.1998 року недійсним.

Відповідно до ст. 1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

14.10.2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено спадковий договір, відповідно до якого ОСОБА_2 онук зобовязувався виконати розпорядження ОСОБА_5 бабусі, передбачені цим договором, і в разі її смерті, набуває право власності на майно ОСОБА_5, яке складається з квартири №2, що знаходиться у м. Харкові по вул. Ольмінського, буд. 6. (а.с. 17).

Відповідно до положень ст. 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

Відповідно до розяснень викладених у п. 28 Постанови ВСУ № 7 від 30.05.2008 року, перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування, в тому числі право на обов'язкову частку. Відчужувачем та набувачем за спадковим договором може бути як повністю дієздатна особа, так і особи, зазначені у статтях 32, 36 ЦК. Набувач за спадковим договором не відповідає за зобов'язаннями відчужувача. Спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК. Вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою. У разі пред'явлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено (стаття 3 ЦПК). Згідно зі статтею 1308 ЦК спадковий договір може бути розірвано на вимогу відчужувача або набувача. За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред'являти вимоги про розірвання спадкового договору.

Позивач в своєму уточненому позові вказує як підставу недійсності правочину, що відбувалась зміна обставин, якими сторони керувались при укладанні спадкового договору та невиконання набувачем розпоряджень відчужувача.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Але, в судовому засіданні не було надано належних та допустимих доказів, що при укладанні спадкового договору були недодержані сторонами (стороною) вимоги, які встановлені ч.ч. 1-3,5, 6 ст. 203 ЦК України, а розірвано вказаний договір може бути лише на вимогу відчужувача або набувача, тому суд відмовляє в задоволенні даної позовної вимоги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

Відповідно до довідки виданої КП «Жилкомсервіс», ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить ОСОБА_5, що була також зареєстрована за цією адресою по момент смерті.

Відповідно до довідки Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, 22.01.2014 року до Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області надійшла заява від гр-на ОСОБА_2 щодо прийняття заходів щодо розшуку його бабусі ОСОБА_5, оскільки остання 21.01.2014 року пішла з дому та не поверталась. За даним фактом було розпочато досудове розслідування. Під час проведення слідчих та розшукових дій у підсобному приміщенні будинку №6 по вул. Ольмінського м. Харкова, з ознаками насильницької смерті було виявлено труп ОСОБА_5 За скоєння вбивства було затримано ОСОБА_2 та обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Відповідно до п. 4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 19.01.2015 року, який набув чинності, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України і призначено йому покарання у вигляді 10 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.04.2014 року, вказаний вирок був залишений без змін.

Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду. За змістом ч. 1 ст. 1224 ЦК підставою для позбавлення права на спадкування є умисне позбавлення життя спадкодавця чи будь-якого з можливих спадкоємців або вчинення замаху на їхнє життя. Оскільки діяння, зазначені у ч. 1 цієї статті, є кримінально караними, то вони повинні бути підтверджені вироком суду, постановою про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав, які є самостійною та достатньою підставою для усунення від права на спадкування. ОСОБА_6 осіб, позбавлення життя яких усуває особу від права на спадкування, є вичерпним та чітко визначеним ч. 1 ст. 1224 ЦК, це спадкодавець та можливі спадкоємці. Не може бути підставою для усунення особи від права на спадкування позбавлення ним життя іншої особи, яка на момент вчинення злочину не могла бути можливим спадкоємцем. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення зумовлює пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки (збільшення частки у спадщині, зміна черговості одержання права на спадкування), одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК.

Таким чином позовна вимоги, про усунення від спадкування ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

На підставі положень ст. 1261 ЦК України, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до відповіді на заяву 8 ХДНК від 15.09.2015 року за №3499/02-14, у справах 8 ХДНК зберігається спадкова справа №115/2014 до майна померлої 24 січня 2014 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в якій є наступні заяви: заява від імені сина спадкодавиці ОСОБА_1, заява від довірителя ОСОБА_3, та претензії ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Альфа-Банк». Свідоцтва про право на спадщину не видавались та вчинення нотаріальної дії зупинено до вирішення справи судом.

Таким чином, позивачеві за первісним позовом не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, умов, на наявності яких сторони не можуть отримати свідоцтво судом не вбачається, тому суд вважає дану позовну вимогу передчасною та відмовляє в її задоволенні.

Відповідно до ст. 1224 ч. 5 ЦК України за рішенням особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги

спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані .

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи .

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання .

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу .

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування має значення сукупність обставин : ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування .

Відповідно до п. 6 Постанови ВСУ №7, Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Відповідно до виписки з медичної амбулаторної карти №4811 на імя ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, остання спостерігалась в територіальній поліклініці з травня 2010 року. З 21.08.2010 року 03.09.2010 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в інфарктному відділенні ХМКЛ №27 з приводу. ІХС. За період 2011 року амбулаторно оглядалась кардіологом тричі. З 12.08.2011 по 27.08.2011рр. знаходилась в ХМКЛ в інфарктному відділенні з діагнозом: ІХС. За період 2012 року ОСОБА_5 чотири рази знаходилась на стаціонарному лікуванні в ХМКЛ №27 в інфарктному відділенні. За період 2013 року ОСОБА_5 неодноразово оглядалась лікарем кардіологом. Двічі знаходилась в інфарктному відділенні. 13.01.2014 року була оглянута амбулаторно, від планової госпіталізації відмовилась, стан хворої розцінений як задовільний відносно виявленої патології.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12, яка була дружиною ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що її колишній чоловік також надав гроші на купівлю-квартири, оскільки здійснював підприємницьку діяльність, а коли його мати ОСОБА_5 знаходилась в лікарні вони разом її відвідували.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 в судовому засіданні зазначили, що ОСОБА_3 надавала допомогу своїй матері, а ОСОБА_2 взагалі проживав разом з померлою ОСОБА_5, але також вони зазначили, що остання в безпорадному стані не знаходилась та зазначили, що ОСОБА_1 допомогу власній матері не надавав, постійно знаходився в місцях позбавлення волі.

Оглянуті медичні документи також не свідчать про знаходження ОСОБА_5 тривалий час через хворобу у безпорадному стані. А посилання представника третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_9, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 знаходився в місцях позбавлення волі взагалі ніякій оцінці не підлягає, оскільки дане твердження не заперечується представником позивача ОСОБА_4

Крім того, в судовому засіданні не надано доказів, яким чином ОСОБА_1 ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги, не зазначено чи міг він її надавати, чи потребувала ОСОБА_5 такої допомоги через важку хворобу та чи перебувала у безпорадному стані.

Той факт, що ОСОБА_1 був неодноразово засуджений та відбував покарання в місцях позбавлення волі, сторонами не заперечується, але ніяких злочинів в тому числі і насильницького характеру стосовно своєї матері не скоював, а тому факти його судимості не можуть бути підставою для усунення від права на спадкування.

З огляду на наведене, суд, виконавши вимоги закону щодо повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також надавши належну оцінку наданим доказам, вважає за необхідне відмовити в задоволенні самостійного позову третьої особи ОСОБА_3 у звязку з його недоведеністю.

На підставі, ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача за первісним позовом на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст.ст.10,11,60, 209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1222, 1224, 1268, 1258, 1261, 1269, 1270, 1272, 1302-1308 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» про усунення від спадкування, визнання спадкового договору недійсним, скасування заповіту та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_5, померлої 24 січня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_2 судові витрати в розмірі 243 (двісті сорок три) гривень 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області, через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після його проголошення.

Головуючий