АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7509/15 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в обгрунтування якого посилалався на те, що ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2015 р. постановлено додаткову ухвалу, якою стягнуто з Державного бюджету України в особі УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова ГУ Харківської області на його користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 60 грн. 90 коп., та стягнуто з Державної казначейської служби України компенсацію за відрив від звичайних занять в сумі 07 грн 29 коп.

Для виконання вказаної ухвали судом видано виконавчий лист 10.04.2015 р. про стягнення з Державної казначейської служби України компенсацію за відрив від звичайних занять на його користь в сумі 07 грн. 29 коп.

14.04.2015 він направив поштою заяву про виконання вищевказаного виконавчого листа до Державної виконавчої служби України, на яку в травні 2015 р. отримав постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мінюсту про відмову у відкритті виконавчого провадження від 27.04.2015 р. та йому було повернуто виконавчий лист з підстав що рішення про стягнення коштів із державного та місцевих бюджетів виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

У зв»язку з невиконанням ДВС України вищевказаного виконавчого листа порушено його права як людини та спричинено моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях та нервових переживаннях, він був змушений постійно дзвонити, писати листи, надсилати заяви до суду, судова тяганина порушила його звичайний ритм життя, тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 43 843 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив із того, що позивачем не надано доказів незаконності дій органів державної влади України та заподіяння йому моральної шкоди.

Судова колегія погоджується з такими висновками районного суду за таких підстав.

Судом встановлено, що на виконання ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2015 р. судом видано виконавчий лист 10.04.2015 р. про стягнення з Державної казначейської служби України компенсацію за відрив від звичайних занять на користь ОСОБА_2 в сумі 07 грн. 29 коп. (а.с. 14)

14.04.2015 року ОСОБА_2 направив заяву про виконання виконавчого листа.

27.04.2015 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мінюсту відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документу та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 10.04.2015 р. по справі № 820/2103/13-а. ( а.с. 16)

Підставою для відмови є те, що згідно з п.п.1 п.9 РОЗДІЛУ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, тобто Державною казначейською службою України. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання.

Частиною 2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішення про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

06.02.2013 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 №45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845», яка прийнята в зв'язку із приведенням постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ» у відповідність із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до п. 6 Порядку, у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній;оригінал виконавчого документа;судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

ОСОБА_2 посилається на те, що моральна шкода йому була завдана не виконанням рішення суду з боку державних органів України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до положень статті 11 Закону № 202/98-ВР « Про державну виконавчу службу» від 24.03.1998 р., шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки, заявляючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилався на завдання моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону № 202/98-ВР « Про державну виконавчу службу» від 24.03.1998 р.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі 6-48цс13, щодо відшкодування моральної шкоди органом виконавчої служби.

Судова колегія погоджується з висновками районного суду про те, що позивачем не надано належних т доапустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди.

Більш того, в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, які свідчать про неправомірність дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мінюсту, який відмовив у відкритті виконавчого провадження, оскільки його дії в судовому порядку не оскаржені.

А тому, висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позову є законним та обґрунтованим.

Суд повно та всебічно з»ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне рішення.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхиити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: