Провадження №2-о/521/420/15
УХВАЛА

Про відмову у відкритті провадження

30 листопада 2015 року суддя Малиновського районного суду м. Одеси Гранін В.Л., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту та зміну національності, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту згідно якому ОСОБА_1 (в заяві не вказано постійне місце проживання чи перебування) по національності є полька. Крім того, просить внести зміни до актового запису про народження та змінити національність свою, батька та матері.

Цей факт заявнику необхідно встановити для підтвердження свого польського походження, про це вона указала в заяві.

У ч. 2 ст. 256 ЦПК України, йдеться про умови, за яких можливе встановлення інших юридичних фактів, крім тих, які перераховані у ч. 1 ст. 256 ЦПК України. До таких умов віднесено:

1. Встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права;

2. Коли законом не визначено іншого порядку їх встановлення;

3. Заявник не має іншої можливості одержати документ, що посвідчує юридичний факт;

4. Встановлення факту не посвідчується з наступним вирішенням спору про право.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року з змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» указано: При вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Також указано, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

На підставі цієї Постанови в п.4 Листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі ч. 2 ст. 122 ЦПК, а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній. Також не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо: 11) належності до певної національності;

Також, на думку суду, фактично з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право на отримання дозволу на виїзд на постійне місце проживання в іншу державу для отримання відповідних пільг, який при відповідних умовах повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства, шляхом подання адміністративного позову в установленому законом порядку, а не в порядку окремого провадження.

На підставі ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки з заяви про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Така відмова на думку суду буде відповідати вимогам Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року з змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в якій в п.1 указано, що в порядку окремого провадження розглядаються такі справи, якщо встановлення факту не посвідчується з наступним вирішенням спору про право, а в п. 2 указано, що відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена до суду.

Частинами 1 і 2 ст. 256 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення факту, а також що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зміст цих правових норм відповідає положенням ст. 234 ЦПК України, яка визначає поняття окремого провадження, як виду непозовного цивільного судочинства.

Системне тлумачення цих статей свідчить про те, що не підлягає розгляду в судовому порядку справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо законом визначено інший порядок їх встановлення.

Крім того, заявник просить внести зміни до актового запису про народження і фактично в даному випадку є спір про внесення змін до актового запису, який розглядається у порядку адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Законом встановлено інший порядок встановлення неправильності у актових записах і внесення в них змін після відповідної відмови. Органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних осіб із субєктами владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій, чи бездіяльності.

Згідно п.7 «Прикінцевих та перехідних положень» КАС України - Після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, заяви у справах щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести виправлення в актовий запис цивільного стану (глави 29-32 і 36 Цивільного процесуального кодексу України 1963 року , позовні заяви у господарських справах, що віднесені цим Кодексом до адміністративної юрисдикції, а також апеляційні, касаційні скарги (подання), заяви (подання) про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими та винятковими обставинами у таких справах, подані і не розглянуті до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, заявник не позбавлений можливості подати адміністративний позов до окружного адміністративного суду в установленому законом порядку.

Тому, заява про встановлення такого факту не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, що відповідно до вимог ст. ст. 235 ч. 3 і 122 ч. 2 п. 1 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 235 ч. 3 і 122 ч. 2 п. 1, 234. 256 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення юридичного факту та внесення змін до актового запису.

Цю ухвалу невідкладно надіслати представнику заявника разом із заявою та всіма доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 5- денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Суддя