Дата документу 20.10.2015
Справа № 334/5419/15-ц
Провадження № 2/334/2454/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015 року Ленінський райсуд м. Запоріжжя у складі :

головуючого судді - Махіборода Н.О.,

при секретарі - Кузьменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, який є директором Дитячої юнацької спортивної школи 4 Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської Ради, звернувся до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 4600 грн., які він передав під розписку від 25.09.2012р., відповідачу ОСОБА_2, який працював тренером у вищевказаній школі. Кошти були передані у якості компенсації за вимушений прогул за період з липня 2012р. по вересень 2012р. у результаті незаконного звільнення відповідача, та компенсації за моральну шкоду. Позивач посилається на те, що стягнення заборгованості по заробітній платі за липень вересень 2012р. були предметом розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ДЮСШ 4 про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди. За результатами розгляду цього спору, Апеляційним судом Запорізької області було ухвалено рішення від 12.03.2014р. яким стягнуто з ДЮСШ №4 на користь ОСОБА_2 заробіток за час вимушеного прогулу з 14 липня 2012р. по 28 вересня 2012р. у сумі 1947,75 грн. Тобто, відповідач отримав компенсацію від ДЮСШ-4 за рішенням суду. А оскільки позивач передавав відповідачу свої кошти як приватна особа, тому, позивач вважає що відповідач безпідставно отримав від нього 4600 грн., тому повинен їх повернути, оскільки отримав їх без достатніх правових підстав.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн., так як тривалий розгляд трудового спору з відповідачем негативно відобразився на стані його здоровя, через що він погіршився, а також, відповідач в добровільному порядку не бажає вирішити спір, тому позивач вимушений був звернутися з позовом до суду, крім того, він просить суд стягнути суму сплаченого судового збору 487,20 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, пояснивши суду що кошти отримані ОСОБА_2 є такими що набуті без достатньої правової підстави, оскільки вони фактично двічі були виплачені за один і той же період часу та за одну і ту ж підставу звільнення з роботи, тобто, відповідач отримав кошти і з департаменту і від приватної особи позивача по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечував в повному обсязі, пояснивши суду, що грошові кошти позивач сам йому передав під розписку як моральну компенсацію за незручності, які сам і створив як директор ДЮСШ №4 щодо незаконного звільнення відповідача з посади тренера. А кошти з департаменту відповідач отримав за рішенням суду, щодо неправомірного звільнення. Крім того, він заперечує проти відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач жодного документу в підтвердження спричинення йому моральної шкоди суду не надав.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав:

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання , крім того, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позивач ОСОБА_1 станом на 2012р. працював директором дитячо-юнацької спортивної школи №4 Запорізької міської ради /а.с. 11,12-13/.

Як встановлено в судовому засіданні, наказом №15 від 07.06.2012р. за підписом директора ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 був звільнений з ДЮСШ №4, де він працював на посаді тренера-викладача фехтувальника за сумісництвом.

В результаті незаконного звільнення, ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до Дитячо-юнацької спортивної школи №4 Департаменту освіти і науки, молоді і спорту Запорізької міської ради про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Згідно розписки від 25.09.2012р. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4600 грн., з яких 2100 грн. в якості компенсації за вимушений прогул за фактом незаконного звільнення та суму 2500 грн. у вигляді моральної компенсації за незаконне звільнення /а.с.8/.

Наказом від 28.09.2012р за №15 у звязку з неправомірністю видання наказу про звільнення з посади ОСОБА_2, наказ №15 від 07.06.2012р. було визнано недійсним /а.с.48/.

Тому, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2012р. позовна заява ОСОБА_2 до Дитячо-юнацької спортивної школи №4 Департаменту освіти і науки, молоді і спорту Запорізької міської ради про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу була залишена без розгляду за заявою ОСОБА_2 /а.с.30/.

Після чого, ОСОБА_2 був повторно звільнений. Однак, не погодившись з цим звільненням він 02 січня 2013р. знову звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ДЮСШ-4 департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, предметом розгляду якої, в тому числі, були вимоги про стягнення з ДЮСШ - 4 середнього заробітку за період з 14 липня 2012р. по 28 вересня 2012р., за результатами розгляду цієї справи, рішенням суду від 23.12.2013р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 12.03.2014р. скасовано рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2013р. в частині відмови в стягненні середнього заробітку за період з 14 липня 2012р. по 28 вересня 2012р. (що вбачається з мотивувальної частини рішення) та постановлено стягнути з Дитячої юнацької спортивної школи 4 департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за вищевказаний період часу в сумі 1947,75 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 227,20 грн. та за відшкодування моральної шкоди 300 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін /а.с.5-7/.

На виконання цього рішення, ОСОБА_2 було видано виконавчий лист, який був предявлений до ВДВС Орджонікідзевського району м. Запоріжжя та 01.04.2015р. було відкрито виконавче провадження /а.с.9/.

18.04.2015р. Дитячою - юнацькою спортивною школою №4 департаменту освіти і науки, молоді і спорту Запорізької міської ради ОСОБА_2 було сплачено 2474,95 грн. на виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 12.03.2014р. /а.с.10/.

21.04.2015р. державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, щодо примусового виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області /а.с.41/.

Відповідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Цим майном можуть бути предмети що наділені родовими ознаками, а також, кошти.

Крім того, згідно статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Але, судом встановлено, що згідно розписки від 25.09.2012р. кошти були передані відповідачу від позивача не як директора школи, а як від приватної особи, яка намагалася вирішити спір з фізичною особою в добровільному порядку, тобто, в якості компенсації за вимушений прогул та компенсацію моральної шкоди, про що, було зроблено зауваження в мотивувальній частині рішення Апеляційного суду Запорізької області від 12.03.2014р. та було підставою, для неврахування цієї суми, та стягнення суми за період з 14 липня 2012р. по 28 вересня 2012р., саме з дитячо-юнацької спортивної школи № 4 департаменту освіти і науки, молоді і спорту Запорізької міської ради. Тобто апеляційний суд звернув увагу на те, що позивач може як приватна особа звернутися до суду про стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів.

Суд вважає, що вимоги позивача про повернення безпідставно отриманих коштів у сумі 4600 грн. є обґрунтованими та такими, що підтверджені представленими по справі доказами, тому, підлягають задоволенню як такі що отримані відповідачем без достатніх правових підстав, оскільки за той самий період часу, за тих самих підстав він вже отримав грошову компенсацію від ДЮСШ.

Щодо задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5000 грн., то суд зазначає що згідно п. 3 Постанови пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як зазначив позивач в судовому засіданні, підставою для відшкодування моральної шкоди є неможливість повернути грошові кошти які ним були передані ОСОБА_2 в добровільному порядку, незважаючи на неодноразові звернення позивача до відповідача, крім того, він зазначив, що в нього погіршився стан здоровя, однак жодного документу в підтвердження стану його здоровя він суду не надав. Тому, суд вважає, що законних підстав для стягнення моральної шкоди немає.

У звязку з чим з відповідача підлягають стягненню судові витрати тільки в сумі 243,60 грн. які були понесені позивачем при зверненні із позовом до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог /а.с.1/.

Керуючись ст.10,60, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2 - безпідставно отримані грошові кошти в сумі 4600 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2 суму судового збору 243,60 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

На рішення суду, протягом 10 днів, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області.

СУДДЯ: