провадження № 2/760/7638/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2015 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
За участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
За участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
28.09.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, 08.10.2008 позивач та відповідач уклали договір позики № 1, за умовами якого відповідач отримала у борг 45 000 дол. США.
Відповідач суму боргу не повернула, а тому рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31.07.2012 у цивільній справі № 2-1708/12 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто зазначену суму боргу у гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ на день стягнення у розмірі 358 695 грн.
03.10.2008 між сторонами був укладений договір про юридичні послуги по продажу нерухомого майна.
Крім цього, 08.10.2008 позивач та відповідач уклали договір позики № 2, за умовами якого відповідач отримала у борг 72 000 дол. США. За зазначеним договором відповідач свої зобов'язання також не виконала.
Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06.11.2012 у цивільній справі № 2-6262/12 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики № 2 від 08.10.2008 у гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ на день стягнення у розмірі 575 496 грн., а також неустойку за договором про юридичні послуги по продажу нерухомого майна від 03.10.2008 у сумі еквівалентній 24 000 дол. США, що на день стягнення становила 191 832 грн.
Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24.07.2014 у справі № 2-3403/14 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 49 705,48 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 64 565,10 грн. за договором позики № 1 від 08.10.2008; 3 % річних у розмірі 75 734 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 103 589 грн. за договором позики № 1 від 08.10.2008.
У ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві перебуває на виконанні зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих на підставі зазначених рішень Солом'янського районного суду м. Києва.
Позивач стверджував, що у зв'язку з невиконанням рішення зазнав збитків у вигляді курсової різниці. Так, сума заборгованості, яка стягнута рішеннями суду, становить 141 000 дол. США (45 000+72 000+24 000 дол. США), а у гривневому еквіваленті становить 1 131 446 грн. Станом на 22.09.2015 сума заборгованості 141 000 дол. США у гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 3 080 850 грн. Отже, розмір збитків складає: 3 080 850 - 1 131 446 = 1 949 404 грн.
Крім того, 3 % річних за договором позики № 1 від 08.10.2008 за період з 09.10.2009 по 01.09.2015 складає 176 985 грн. Враховуючи суму 3 % річних, яка стягнута заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24.07.2014, остаточний розмір 3 % річних складає: 176 985 - 49 705,48 = 127 279,52 грн.
3 % річних за договором позики № 2 від 08.10.2008 за період з 09.10.2009 по 01.09.2015 складає 271 377 грн. Враховуючи суму 3 % річних, яка стягнута заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24.07.2014, остаточний розмір 3 % річних складає: 271 377 - 75 734 = 195 643 грн.
Інфляційні витрати за договором позики № 1 від 08.10.2008 за період з 09.10.2009 по 01.09.2015 за вирахуванням суми, стягнутої заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24.07.2014, становлять: 953 752,50 - 64 565,10 = 889 187,40 грн.
Інфляційні витрати за договором позики № 2 від 08.10.2008 за період з 09.10.2009 по 01.09.2015 за вирахуванням суми, стягнутої заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24.07.2014, становлять: 1 526 004 - 103 589 = 1 422 415 грн.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача збитки у розмірі 1 949 404 грн.; 3 % річних за договором позики № 1 від 08.10.2008 у розмірі 127 279,52 грн.; інфляційні витрати за договором позики № 1 від 08.10.2008 у розмірі 889 187,40 грн.; 3 % річних за договором позики № 2 від 08.10.2008 у розмірі 195 643 грн.; інфляційні витрати за договором позики № 2 від 08.10.2008 у розмірі 1 422 415 грн., а всього: 4 583 928,92 грн.
Позивач у судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 19.11.2015 № 216 (5590).
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутності відповідача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
08.10.2008 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали письмовий договір позики № 1, за умовами якого ОСОБА_1 передав у власність, а ОСОБА_3 прийняла 45 000 дол. США із зобов'язанням повернути ОСОБА_1 таку ж саму суму до 08.10.2009 включно (а.с. 6-7).
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва у цивільній справі № 2-1708/12 від 31.07.2012, яке набрало законної сили 13.08.2012, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 1 від 08.10.2008 у розмірі 358 695 грн., судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 120 грн. Стягнута рішенням суду заборгованість у розмірі 358 695 грн. є гривневим еквівалентом суми позики за вказаним договором (а.с. 8-9).

03.10.2008 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір на юридичні послуги по продажу об'єкта нерухомого майна (а.с. 35-36).

08.10.2008 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали письмовий договір позики № 2, за умовами якого ОСОБА_1 передав у власність, а ОСОБА_3 прийняла 72 000 дол. США із зобов'язанням повернути ОСОБА_1 таку ж саму суму до 31.12.2009 включно (а.с. 10-11).

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва у цивільній справі № 2-6262/12 від 06.11.2012, яке набрало законної сили 17.12.2012, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 2 від 08.10.2008 у розмірі 575 496 грн., що є гривневим еквівалентом суми боргу у розмірі 72 000 дол. США; неустойку за договором про юридичні послуги по продажу об'єкта нерухомого майна від 03.10.2008 у сумі 191 832 грн., що є гривневим еквівалентом неустойки у розмірі 24 000 дол. США; судовий збір у розмірі 3 219 грн. та витрати, пов'язані з публікацією у пресі у розмірі 420 грн. (а.с. 12-16).

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва у цивільній справі № 2-3403/14 від 24.07.2014, яке набрало законної сили 12.09.2014, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 49 705,48 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 64 565,10 грн. за договором позики № 1 від 08.10.2008; 3 % річних у розмірі 75 734 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 103 589 грн. за договором позики № 2 від 08.10.2008; судовий збір у розмірі 121,80 грн. та витрати, пов'язані з публікацією оголошення у пресі, у розмірі 420 грн. (а.с. 22-24).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 23.09.2015 у ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві перебуває на виконанні зведене виконавче провадження з примусового виконання вищезазначених рішень суду (а.с. 17-21).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.

Стаття 625 ЦК встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що «боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Таким чином, при застосуванні цієї правової норми необхідно встановити що є зобов'язанням і які зобов'язання є грошовими.

Частина перша статті 509 ЦК визначає, що «зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку».

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається у грошовій одиниці України (або у грошовому еквіваленті у іноземній валюті).

Оскільки між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики грошових коштів, то зазначені правовідносини є зобов'язальними, а зобов'язання - грошовим.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.

Суд встановив, що грошове зобов'язання за договорами позики було визначене у доларах США, однак рішеннями суду заборгованість була стягнута у гривнях. Визначення гривневого еквівалента іноземної валюти і стягнення судом коштів у гривнях за офіційним курсом на день ухвалення рішення не суперечить чинному законодавству, а саме частині другій статті 533 ЦК.

Однак, враховуючи те, що на час виконання рішень про стягнення позики доларів США у гривневому еквіваленті курс цієї валюти зріс, то право позивача на отримання еквівалентної переданим у позику доларам США суми порушене. Для відновлення цього права позивач змушений зробити витрати, які є збитками у розумінні пункту 1 частини другої статті 22 ЦК.

З огляду на встановлені обставини та норми чинного законодавства суд вважає вимоги позивача про стягнення збитків обґрунтованими та їх належить задовольнити.

Розрахунок збитків суд робить виходячи з того, що сума грошових коштів, які стягнуті за рішеннями суду, становить 141 000 дол. США (45 000+72 000+24 000), що еквівалентно 1 126 023 грн. (358 695+575 496+191 832). Офіційний курс НБУ станом на 22.09.2015 (на день, заявлений позивачем у позові) складає: 1 дол. США = 21,855146 грн. Отже, 141 000 х 21,855146 = 3 081 575,59 грн. - розмір заборгованості у гривневому еквіваленті станом на 22.09.2015.

3 081 575,59 - 1 126 023 = 1 955 552,59 грн. - це розмір збитків позивача, які виникли внаслідок курсової різниці.

Позивач просив суд стягнути збитки у розмірі 1 949 404 грн. Враховуючи принцип диспозитивності, передбачений статтею 11 ЦПК, суд не може вийти за межі позовних вимог, тому вважає, що позовні вимоги у частині стягнення збитків підлягають задоволенню у сумі, заявленій позивачем, а саме: 1 949 404 грн.

Зважаючи на те, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договорів позики та договору про надання юридичних послуг, індексації не підлягає, тому у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних витрат належить відмовити. Порушене право позивача у цьому випадку підлягає захисту шляхом стягнення збитків, які виникли внаслідок курсової різниці.

Позовні вимоги у частині стягнення 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Розрахунок 3 % річних від простроченої суми за договором позики № 1 від 08.10.2008:

Сума боргу (грн) за рішенням від 31.07.2012Період прострочення, починаючи з наступного дня після закінчення періоду, визначеного рішенням від 24.07.2014, по день, заявлений позивачем у позовіКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
35869524.04.2014 - 01.09.20154963 %14622.96

Розрахунок 3 % річних від простроченої суми за договором позики № 2 від 08.10.2008:

Сума боргу (грн) за рішенням суду від 06.11.2012 Період прострочення, починаючи з наступного дня після закінчення періоду, визначеного рішенням від 24.07.2014, по день, заявлений позивачем у позовіКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
57549624.04.2014 - 01.09.20154963 %23461.32

Вимоги про стягнення 3 % річних на неустойку за договором про юридичні послуги по продажу об'єкта нерухомого майна від 03.10.2008 у розмірі 191 832 грн., що стягнута за рішенням суду від 06.11.2012, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до частини другої статті 550 ЦК проценти на неустойку не нараховуються.

Таким чином, загальна сума грошових коштів, що підлягає стягненню з відповідача, становить: 1 987 488,28 грн., з яких 1 949 404 грн. - збитки, 14 622,96 грн. - 3 % річних від простроченої суми за договором позики № 1 від 08 жовтня 2008 року, 23 461,32 грн. - 3 % річних від простроченої суми за договором позики № 2 від 08 жовтня 2008 року.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 6090 грн.

Керуючись статтями 16, 22, 509, 524, 533, 550, 625 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: 03058, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) 1 987 488,28 грн. (один мільйон дев'ятсот вісімдесят сім тисяч чотириста вісімдесят вісім гривень 28 копійок), з яких 1 949 404 грн. - збитки, 14 622,96 грн. - 3 % річних за договором позики № 1 від 08 жовтня 2008 року, 23 461,32 грн. - 3 % річних за договором позики № 2 від 08 жовтня 2008 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: 03058, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) 6090 грн. (шість тисяч дев'яносто гривень) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко