Справа № 502/1691/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання Кітреску О.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_3

про

поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому та в судовому засіданні разом з представником ОСОБА_2 зазначили, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення суду від 03.10.2014 року було розірвано. Проживаючи у шлюбі сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, у грудні 2013 року на підставі судового рішення ними було набуто спірне майно однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка відповідно до мирової угоди, укладеної між відповідачем та ОСОБА_4, була добровільно передана колишній дружині позивача в рахунок погашення боргу в сумі 24 000 гривень. Позика ОСОБА_4 видавалась із сімейного бюджету. Таким чином, спірна квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто позивача та відповідача, хоча була оформлена лише на відповідача. На підставі викладеного позивач та його представник просили суд здійснити поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за позивачем та відповідачем право власності по ? частки квартири АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, надавши письмові заперечення на позов, за змістом яких в звязку з тим, що разом з нею після розірвання шлюбу з позивачем проживає спільна неповнолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і позивач не надає достатньо коштів на утримання дитини, просила суд відступити від засади рівності часток подружжя при поділі спільного майна, визнавши за нею право власності на ? частки спірної квартири та за позивачем на ? частку квартири, розглянувши справу без її присутності /а.с. 24-25/.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі в ході з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 28.07.2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, 07.06.2008 року було зареєстровано шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_6, після реєстрації якого дружині було присвоєне прізвище «Шульга», про що складено актовий запис № 45 /а.с. 7/.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 03.10.2014 року у справі №502/2194/14-ц шлюб, зареєстрований 07.06.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 45, між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 14.10.2014 року /а.с. 8/.

13.12.2013 року ухвалою Кілійського районного суду Одеської області у справі № 502/3281/13-ц затверджено мирову угоду, укладену сторонами по справі позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4, за якою в рахунок погашення боргу відповідача в сумі 24 000 гривень було передано у власність позивача належну відповідачу квартиру АДРЕСА_3. Ухвала суду набрала законної сили 19.12.2013 року /а.с. 9-10/.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, сформованого 20.01.2014 року Реєстраційною службою Кілійського районного управління юстиції в Одеській області за номером 16409498, на підставі зазначеної ухвали суду від 13.12.2013 року за реєстраційним номером обєкта нерухомого майна 23 від 15.01.2014 року здійснено запис про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру розміщену за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 25,2 кв.м., житловою площею 17,8 кв.м., номер запису про право власності 4319797.

Як зазначено в свідоцтві про народження серії 1-ЖД № 169569, виданого 04.04.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 68, батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, записано ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Згідно довідки про склад сім'ї, виданої 20.08.2014 року КП «Жилсервіс» за № 437, ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_5. До складу її родини входить ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, син.

При розгляді справи суд керувався наступними положеннями законодавства:

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як зазначено у ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За правилами ч. 1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З наданих сторонами та досліджених в ході судового розгляду доказів, судом встановлено, що спірна квартира була придбана відповідачем за час перебування у шлюбі з позивачем. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину та наразі шлюб між ними розірвано. Таким чином, суд приходить до висновку, що за правилами ст. ст. ст. 60, 70 СК України на спірну квартиру розповсюджуються положення законодавства щодо визнання її спільною сумісною власністю подружжя. Обставин, які б свідчили про наявність підстав для застосування до даних правовідносин положень ч. 2, 3 ст. 70 СК України щодо відступу від засади рівності часток подружжя, про що просила відповідач по справі, з урахуванням вказаних розяснень постанови Пленуму, не встановлено з огляду на недоведеність тверджень відповідача по справі щодо недостатнього забезпечення коштами для фізичного та духовного розвитку дитини, яка після розірвання шлюбу з позивачем проживає з нею. Більш того, в письмових запереченнях на позов нею визнається, що матеріальну допомогу у розмірі 1000 гривень щомісячно на утримання сина позивач надає добровільно, звязку з чим з позовом про стягнення аліментів вона не зверталась.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, та необхідність визнання за позивачем права власності на ? частину відповідної квартири з визнанням за відповідачем права власності на іншу ? частину квартири, провівши, таким чином, поділ спільного майна подружжя, як те передбачено ст. 70 СК України, в звязку з чим ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі положень ст. 88 ЦПК України в звязку з задоволенням позову присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК, ст. ст. 60, 69-70 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на ? частину та за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 25,2 кв.м., житловою площею 17,8 кв.м., яку за час перебування сторін у шлюбі було зареєстровано 15.01.2014 року на праві власності за відповідачем ОСОБА_3 за реєстраційним номером 23, номер запису про право власності 4319797.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243,60 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_7