Ухвала

іменем україни

9 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 квітня 2015 року,

встановила:

У серпні 2014 року публічне акціонерне комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 18 червня 2011 року

ОСОБА_3 став клієнтом закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є

ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримав кредитну картку «Універсальна».

12 лютого 2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на кредитну карту «Голд» відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 16 600 грн, з відсотковою ставкою за користування кредитом у сумі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Неналежне виконання ОСОБА_3 умов укладеного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 30 травня 2014 року склала

25 650 грн, які позивач просив стягнути з останнього.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від

3 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21 квітня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 12 лютого 2013 року в сумі

25 650,50 грн та 256,51 грн судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають з кредитного договору, невиконання якого тягне настання наслідків, передбачених договором або законом.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 18 червня 2011 року ОСОБА_3 став клієнтом закритого акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримав кредитну картку «Універсальна».

12 лютого 2013 року ОСОБА_3 отримав кредитну карту «Голд» відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 16 600 грн з відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

З 30 вересня 2013 року кошти на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3, що призвело до утворення заборгованості, яка станом 30 травня 2014 року склала 25 650 грн та погашена не була.

Відповідно до ст. 610 ЦК Українипорушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 зазначав, що 8 червня 2011 року він отримав кредитну картку, а у лютому 2013 року за його заявою було збільшено ліміт кредитних коштів на кредитній картці до 16 600 грн, та видано картку «Голд». Особову інформацію та ПІН-коду нікому не розголошував, картку не втрачав та не передавав третім особам. При спробі зняти кошти з кредитної картки 8 липня 2013 року він дізнався про відсутність коштів, у цей же день він звернувся до установи банку та до органів внутрішніх справ з відповідною заявою.

Відповідно до висновку службового розслідування ПАТ КБ «ПриватБанк від 19 липня 2013 року, проведеного за заявою ОСОБА_3 встановлено, що причиною зняття грошових коштів клієнта ОСОБА_3 є неналежні міри щодо зберігання карти та належного йому мобільного телефону, без застосування яких неможливо здійснення будь-яких банківських операцій.

Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банку разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, щокористувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, якадає змогу ініціювати платіжні операції, суд дійшов передчасного висновку про вину ОСОБА_3, як підставу цивільно-правової відповідальності.

Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки

ОСОБА_3 17 542,30 грн супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обов'язок відповідача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість для відмови в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року № 6-71цс15, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до його рішення.

Викладене свідчить, що при вирішенні спору судом неповно встановлено фактичні обставин справи, не дано юридичної оцінки наданим сторонами доказам, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська