Номер провадження 22-ц/788/2038/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Попруги С. В. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_6 суму основного боргу договору позики від 02.12.2011 р. у розмірі 86185,00 грн., суму трьох відсотків річних в розмірі 7756,65 грн., інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 18788,33 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1127,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно розписки від 02.12.2011 р. вона надала у борг відповідачу 5500 доларів США, які остання зобовязалася повернути 12.12.2011 р., проте, на момент звернення з даним позовом до суду, не повернула зазначену суму боргу.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.02.2015 р. позов ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 суму основного боргу за договором позики від 02.12.2011 р. у розмірі 86185,00 грн., суму трьох відсотків річних в розмірі 7756,65 грн., інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 18788,33 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1127,30 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не можливість відповідача подати у встановлені законом процесуальні строки докази по справі, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги посилаючись на долучені документи, бо відповідач не приймала участі у судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача вказує, що правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем ґрунтуються на укладеному договорі купівлі-продажу частини квартири від 17.02.2012 р. № 734, який в подальшому був розірваний.

Зазначає, що між сторонами по справі не виникало жодних правовідносин щодо договору позики, а розписка на суму 5500 доларів США була видана у звязку з передачею позивачем завдатку за частину квартири відповідно до вищезгаданого договору.

Однак, 23.02.2012 р. на вимогу позивача договір між її сином ОСОБА_7 та відповідачем було розірвано.

У звязку з цим, відповідачем було повернуто сину позивача ОСОБА_7 5600 доларів США, про що є відповідна розписка. Проте, на вимогу відповідача повернути видану нею розписку на 5500 доларі США, позивач повідомила про її втрату.

Також зазначає, що судом безпідставно застосовані положення ч. 2 ст. 625 ЦК України до правовідносин в іноземній валюті, оскільки положення даної статті застосовуються лише до грошових зобовязань в національній валюті.

В судовому засіданні відповідач підтвердила, що познайомилась з ОСОБА_5 у звязку із наданням у газеті оголошення про продаж однією кімнати у квартирі по вул. Першотравнева, 37 кв.2. в м. Сумах. Позивач оглянула кімнату, погодилася її купити і на початку листопада 2011 року вони зустрілися в районі ТЦ «Лавина», де позивачка разом з сином передали їй, в рахунок узгодженої суми продажу кімнати, 10000 доларів США, а решту 1000 доларів США домовились передати вже при підписанні документів. Ціна продажу кімнати складала 11000 доларів США. Але через деякий час син позивачки запросив у неї повернути 800 доларів США, пообіцяв їй сплатити залишок ціни в розмірі 1800 доларів США вже у нотаріуса. Вона підтвердила, що від суми «задатку» гроші в розмірі 5500 доларів США вона внесла на банківський депозитний рахунок, тому написала їй розписку на вказану суму, бо вважає, що через не оформлення документів мала борг перед позивачкою. В день розірвання договору купівлі-продажу кімнати вона повернула усі отримані гроші за продаж кімнати, але написана нею розписка їй не була повернута і тому вона запропонувала сину позивача написати розписку про отримання від неї 5600 доларів США. Зайва сума 100 доларів зазначена у розписці є витратами понесеними покупцями на послуги нотаріуса. Ніякої позики вона у позивача не отримувала, тому просила рішення скасувати.

Представники відповідача доводи апеляційної скарги підтвердили і просили задовольнити.

Позивач та її представник по скарзі заперечили, вважають рішення законним. У своїх поясненнях позивач підтвердила обставини викладені нею під час її звернення до Зарічного РВ УМВС України в Сумській області. Факт передачі відповідачу суми позики в районі ТЦ «Лавина» 11 листопада 2011 року підтвердила. Окрім того, визнала, що до зустрічі з відповідачем з приводу огляду кімнати не була знайома.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та свідка, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 02.12.2011 року сторонами укладено договір позики, на підтвердження якого позивачем представлена розписка. Через неповернення відповідачем суми позики в розмірі 5500 доларів США у строк визначений розпискою 12.12.2011 року, суд на підставі частин перших статей 1046,1049,625 ЦК України стягнув з відповідача суму боргу в національній валюті в розмірі 86185грн, а також суму трьох відсотка річних в розмірі 7756,65грн. та інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 18788,33грн. Вирішив питання судових витрат.

Відповідно до статей 212,213 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наданих у справі доказів і жодний доказ немає для суду наперед встановленого значення, та ухвалює рішення, яке повинно бути законним та обґрунтованим, а саме, вирішено згідно закону на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, з вирішенням усіх питань, визначених статтею 214 цього Кодексу.

Оскаржене рішення зазначеним вимогам не відповідає і згідно ст. 309 ЦПК України через неповне зясування судом та невідповідність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, внаслідок чого місцевим судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, підлягає скасування з ухваленням нового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відбувся без участі відповідача.

Згідно доказу представленого позивачем, на підставі якого, суд визнав укладення сторонами договору позики є розписка написана відповідачем 02.12.2011р., у якій вона зобовязується повернути борг в сумі 5500 доларів США 12 грудня 2011 року.

Статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 цього Кодексу передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Аналіз приведених норм вказує, що розписка позичальника повинна посвідчувати передавання йому позикодавцем йому грошової суми, але представлена позивачем розписка не містить даних про передачу нею як позики відповідачу грошової суми в розмірі 5500 доларів США, а тільки свідчить про зобовязання відповідача повернути вказану суму грошей як борг. Тому висновок суду першої інстанції про те, що визначений розпискою борг є умови виконання відповідачем договору позики є передчасним. Суд вирішив спір, не визначивши характеру правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначена в розписці сума є грошові кошти, які відповідач отримала як аванс у звязку з продажем нею кімнати сину позивача, оплата вартості якої відбулась за участю самої позивачки, знайшло своє підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду.

Так, заперечуючи на апеляційну скаргу, позивач не спростовувала обставин викладених нею у її зверненні до начальника Зарічного ВР СМУ УМВС України в Сумській області, де вона чітко вказує, що неповернута сума 5000 доларів США є неповернутою сумою задатку, переданої при покупці житла, розташованого за адресою: вул. Першотравнева 37/2 у м. Сумах.

Окрім того, як пояснила вона в судовому засіданні апеляційного суду, суму позики в розмірі 10000 доларів США вона передала відповідачу за два рази, а саме, 11 листопада 2011 року біля 8-9 тис. доларів США, а решту наступного дня. Зустрічі відбувались біля магазину «Лавина» і інших зустріч не було.

У своїх поясненнях до міліції вона вказала, що грошові кошти в сумі 10000 доларів США передані відповідачу на початку листопада 2011 року є сумою «задатку» за придбання у неї для сина кімнати за гроші від продажу своєї квартири.

Остання також підтвердила, що була присутня у нотаріуса як при оформленні договору купівлі-продажу кімнати, стороною якого виступав її син, так і при оформленні розірвання цього договору і написання сином розписки.

Згідно договору купівлі-продажу від 17.02.2012 року 55/200 часток квартири 2, що знаходиться в м. Суми по вул. Першотравнева в буд.37, укладеного між відповідачем та сином позивача, продаж цієї частки квартири відбувся за 87862грн. 50 коп., що складає еквівалент 11000 доларів США по курсу валют НБУ на день укладання договору. Гроші в сумі 73362грн.50коп. продавець одержала від покупця до підписання цього договору, а решту суми у розмірі 14500грн. покупець зобовязався сплатити до 01 червня 2012 року.

23.02.2012р. за згодою сторін договір купівлі-продажу 55/200 часток квартири було розірвано і гроші в сумі 73362грн.50коп. повністю повернуті ОСОБА_7

Опитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, підтвердив факт отримання від відповідача 800 доларів США при вказаних нею обставинах та те, що представлена відповідачем розписка від 23.02.2012 року написана ним особисто у нотаріуса, в день коли відбулось розірвання договору купівлі-продажу частки квартири.

Апеляційний суд не приймає свідчення цього свідка про написання ним цієї розписки під психологічним впливом з боку відповідача, бо ці свідчення не спростовані належними та допустимими доказами, оскільки він з приводу його психологічного примусу на написання цієї розписки до правоохоронних органів не звертався.

Відповідно до змісту розписки написаною сином позивача 23.02.2012р. останній отримав від відповідача ОСОБА_6 5600 доларів США, бо розписка від неї була втрачена і претензій до неї немає.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що у період з 11 листопада 2011 року по 23 лютого 2012 року між сторонам мало місце передача грошей з приводу купівлі-продажу частки квартири, що належала відповідачу, синові позивача і ця подія відбулась за участю позивача, яка особисто розраховувалась з відповідачем.

Обставини щодо виникнення між сторонами правовідносин з приводу укладення договору позики згідно розписки від 02.12.2011р. в судовому засіданні позивачем доведено не було, а відповідач заперечила про виникнення між ними таких правовідносин.

Відповідно до статей 10, 11, 303 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи приведене вище, апеляційний суд, перевіряючи рішення місцевого суду в межах заявлених позовних вимог, визнає, що вимоги про повернення боргу позики через недоведеність виникнення між сторонами правовідносин з приводу укладення договору позики, задоволенню не підлягають, тому скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове, який відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 лютого 2015 року скасувати.

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді