АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 - ц/796/ 7674/2015 Головуючий у І інстанції Маліновська В.М.
Доповідач Котула Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретарів Крічфалуши С.С., Лучко І.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, Відкрите акціонерне товариство "Банк Кіпру" про визнання права власності та поділ майна , набутого під час шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно, посилаючись на те, що 23 липня 1999 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2009 року розірвано.

Від шлюбу є двоє дітей : дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачем.

За час шлюбу придбано :

трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ;

нежилі приміщення з №1 по №6 , № 6 -а , з № 7 по № 10 ( групи приміщень № 389), кафе - бар загальною площею 145,0 кв.м, які розташовані за адресою : АДРЕСА_2 вартістю 2 000 000 ,00 грн.;

автомобіль Mitsubishi Pajero 3828 , 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 320 000 , 00 грн., який відповідач відчужив.

Посилаючись на те , що домовленості щодо поділу цього майна вона з відповідачем не дійшла, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила визнати за нею право власності на Ѕ частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 ; на Ѕ частину нежилих приміщень з №1 по №6 , № 6 а , з №7 по №10 ( групи приміщень № 389) кафе-бар загальною площею 145,0 кв.м , які розташовані за адресою : АДРЕСА_2 та стягнути з ОСОБА_1 на її користь компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля Mitsubishi Pajero 3828 у сумі 87 677,10 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, Відкрите акціонерне товариство "Банк Кіпру" про визнання права власності та поділ майна , набутого під час шлюбу задоволено.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ( загальна площа квартири 88,40 кв.м , житлова площа 49,90 кв.м).

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ( загальна площа 88,40 кв.м , житлова площа 49,90 кв.м ).

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину нежилих приміщень з № 1 по №6 , з № 7 по № 10 ( груп і приміщень № 389) кафе-бар у будинку АДРЕСА_2 ( загальна площа нежилих приміщень 145,00 кв.м)

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину нежилих приміщень з №1 по № 6 , з №7 по № 10 ( груп і приміщень № 389 ) кафе - бар у будинку АДРЕСА_2 ( загальна площа нежилих приміщень 145,00 кв.м).

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля Mitsubishi Pajero 3828 2008 року , який зареєстрований за ОСОБА_1 та був ним відчужений 26.10.201 р. у розмірі 87 677,10 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір сплачений нею при зверненні до суду у розмірі 3 219,00 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та відмовити позивачу у задоволені позову, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав, викладених у ній, позивача та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши надані суду докази, які на вимогу суду першої інстанції не були надані, колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Стаття 60 СК України презюмує , що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування ( ст. 70 СК України).

Статтею 71 СК України встановлені способи та порядок поділу майна що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, згідно якого майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 23 липня 1999 року по 16 липня 2009 року( т.1 а.с. 12,16). Від шлюбу мають двох дітей : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2( т.1 а.с.10,11) .

Під час шлюбу сторонами придбана трикімнатна квартира НОМЕР_2 загальною площею 88,40 кв.м, жилою площею - 49,90 кв.м по АДРЕСА_1 свідоцтво про право власності, на яку видано 18 липня 2006 року на ім'я ОСОБА_1 ( т.1 а.с. 5).

Згідно довідки №67 від 06.02.2012 ЖЕД №5 ТОВ " Новобудова " у зазначеній квартирі зареєстровані сторони та їх неповнолітні діти і 2 фізичні особи( т.1 а.с. 9).

24 вересня 2008 року Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради( Київської міської державної адміністрації) видано на ім'я ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нежилі приміщення з № 1 по №6 , № 6а , з №7 по №10 ( групи приміщень №389) кафе-бар загальною площею 145,00 кв.м , які розташовані в АДРЕСА_2 ( т.1 а.с. 8).

За даними автоматизованої інформаційно-пошукової системи УДАІ м. Києва щодо реєстрації на ім'я ОСОБА_1 транспортного засобу Mitsubishi Pajero 3828 від 28 лютого 2012 року у березні 2008 року ОСОБА_1 придбав зазначений автомобіль, а у 2010 році його продав ( т.1 а.с. 42,43, 82).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 травня 2009 року шлюб між сторонами розірвано.

З рішення суду вбачається , що сторони протягом року не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства ( т.1 а.с. 87).

Виходячи з того, що сторонами так і не було надано доказів в підтвердження того , з якого часу вони припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства , а тому суд першої інстанції виходив саме з встановлених судом під час розірвання шлюбу обставин, оскільки сторони рішення суду в цій частині не оскаржували.

Суд апеляційної інстанції в силу положень ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлений у суді першої інстанції і на підставі доказів наданих суду першої інстанції та досліджує докази , які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або у дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Однак, суду апеляційної інстанції не були надані нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами і сторонами та їх представниками не заявлялися клопотання про дослідження доказів у дослідженні яких суд неправомірно їм відмовив на підтвердження часу припинення сторонами шлюбних відносин, а тому суд апеляційної інстанції, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін, які надані сторонами в суді першої інстанції , так як особи, які беруть участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як правильно встановлено судом, за час шлюбу сторонами придбано квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль Mitsubishi Pajero 3828.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23, 24,25 та 30 постанови № 11 від 21.12.2007 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК , ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК .

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Доводи апеляційної скарги про те , квартира АДРЕСА_1 придбана за інвестиційнім договором згідно якого було сплачено на будівництво квартири 287 102 грн., які відповідач позичив у жовтні 2004 року у ОСОБА_5 , брата ОСОБА_1 і повернув борг у жовтні 2005 року після продажу належної йому квартири АДРЕСА_3 є необґрунтованими, оскільки належними та допустимими доказами зазначені обставини не підтвердженні.

Суд дав належну оцінку показанням свідка ОСОБА_6 про надання відповідачу позики на придбання зазначеної квартири і обгрунтовано не взяв їх до уваги, навівши відповідні мотиви .

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла правильного висновку, що зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя , оскільки придбана під час шлюбу і доказів, що вона придбана відповідачем за власні кошти суду не надано, а тому суд обгрунтовано визнав , що частки сторін у цій квартирі є рівними.

Не доведено відповідачем і та обставина, що автомобіль Mitsubishi Pajero 3828 є його особистою власністю, так як придбаний у серпні 2008 року після припинення сімейно-шлюбних стосунків з позивачем, оскільки наявні в матеріалах справи дані свідчать про те, що автомобіль був придбаний під час шлюбу.

Так, за даними автоматизованої інформаційно-пошукової системи УДАІ м. Києва 18 березня 2008 року ОСОБА_1 було видано тимчасовий талон на автомобіль Mitsubishi Pajero 3828, 2008 року, який ввезений з-за кордону , у зв'язку з уточненням реєстраційних даних, а тому реєстрація транспортного засобу у ВРЕР-8 УДАІ в м. Києві у серпні 2008 року не свідчить про те, що цей автомобіль придбаний після припинення сімейно-шлюбних відносин. (т.1.с. 43).

26 жовтня 2010 року відповідач продав зазначений автомобіль ОСОБА_7.( т.1 а.с. 82).

За висновком № 4/11-ТЗ про дійсну ринкову вартість транспортного засобу від 04 листопада 2013 року ринкова вартість транспортного засобу Mitsubishi Pajero 3828, 2008 року на 26 .10.2010 складала 144 304,97 грн. ( т.1 а.с. 182 - 185 ).

Виходячи з того , що після розірвання шлюбу відповідач відчужив автомобіль , у зв'язку з чим позивач просила стягнути компенсацію половини вартості автомобіля, суд обгрунтовано задовольнив в цій частині її вимоги.

Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача у тезах до судових дебатів не заперечував проти поділу зазначеного автомобіля, вказуючи на те , що він придбаний під час шлюбу, але не погоджувався з розміром компенсації ( т.1 а.с.88-90)

25 серпня 2005 року ОСОБА_8 уклав з АКБ " Аркада" ( далі-Банк) Договір 807-НП про участь у Фонді фінансування будівництва, за умовами якого Довіритель передає кошти Банку у довірче управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування, а Банк приймає кошти на рахунок ФФБ у довірче управління з подальшим використанням коштів ФФБ у порядку , визначеному Правилами ФФБ та цим Договором.( п.п.1.1 Договору)( т.2 а.с.49-51).

Згідно листа Банку ОСОБА_1 за договором про участь у ФФБ № 807-НП від 25.08.2005 проінвестував будівництво нежилого приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 85,09 кв.м і вніс 338 913 грн. 47 коп., що становить 100% вартості вимірних одиниць об'єкта інвестування.(т. 2 , а.с. 72).

13.09.2005 ОСОБА_1 здійснив переуступку права вимоги за Договором про участь у ФФБ № 807-НП від 25.08.2005 на користь третьої особи ОСОБА_1, відповідача.

АКБ " Аркада " на підтвердження зазначених обставин надав 2 копії свідоцтв про участь у ФФБ виду А за програмою АТ ХК " Київміськбуд"( Договір № 807 -НП від 25 серпня 2005 року) та сплату ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 338 913,47 грн. на будівництво нежитлових приміщень площею 85,09 кв.м за адресою : АДРЕСА_2 , номер об'єкта інвестування №6( т.2 а.с. 73,74, 75).

3 вересня 2005 року АКБ " Аркада " з однієї сторони, ОСОБА_1 , що є довірителем з другої сторони та ОСОБА_1, з третьої сторони уклали договір № 8078-НП/1 про уступку права вимоги.

05 грудня 2005 року АКТ ХК " Київміськбуд" побудувала та передала ОСОБА_1 нежилі приміщення №6 , що знаходяться в м. Києві за адресою : АДРЕСА_2 загальною площею 85,09 кв.м вартістю 338 913,47 грн. ( т. 3 а.с. 26).

21 грудня 2007 року Державна приймальна комісія утворена розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 1416 від 07.10.2007 року прийняла в експлуатацію нежитлове приміщення №6 вбудоване в житловий будинок по АДРЕСА_2, що підтверджується актом Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 21 грудня 2007 року та затвердженого розпорядженням Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 04 лютого 2008 року( т.2 а.с. 81).

Зі змісту Акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 21 грудня 2007 року випливає, що загальна площа закінченого будівництвом об'єкта складає 145,7 кв.м , а пред'явлений до прийняття в експлуатацію житловий будинок має такі показники : площа вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудинкових ( кафе) за проектом 85,09 +63,04 кв.м, а за архітектурно-технічним паспортом 145,7 кв.м .( т.2 а.с. 82).

В той час, як за договором про переуступку права вимоги , який укладений 13 .09.2005 між АКБ " Аркада", ОСОБА_1 та ОСОБА_1 була здійснення переуступка ОСОБА_1 право вимоги на об'єкт інвестування №6 нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 загальною площею 85,09 кв.м (т.2 а.с. 49-53).

Зазначені обставини свідчать про те, що нежилі приміщення загальною площею 85,09 кв.м були проінвестовані ОСОБА_8 в сумі 338 913 грн. 47 коп. і 03 грудня 2005 року йому була видана довідка №602 про 100% інвестування об'єкта інвестування. На підставі договору № 807 -НП про уступку майнових прав від 13 вересня 2005 року відповідач набув майнові права на зазначений об'єкт інвестування, а тому ці нежилі приміщення не могли бути спільною сумісною власністю подружжя ( т.2 а.с. 52).

24 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на нежилі приміщення з №1 по №6 , №6 а , з №7 по №10 ( групи приміщень №389) кафе -бар загальною площею 145,00 кв.м , які розташовані в АДРЕСА_2.

Разом з тим, відповідач не заперечував , що під час шлюбу площа нежилих приміщень була збільшена на 63,04 кв.м , але стверджував , що на це були затрачені його власні кошти , проте належних та допустимих доказів в підтвердження цього суду не надав.

Позивач вимоги про визнання нежилі приміщення загальною площею 145 кв.м по АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя з підстав, передбачених ч.1 ст.62 СК України до суду не заявляла і на ці обставини не посилалася в позовній заяві.

Однак, суд на зазначені обставини справи та вимоги закону не звернув увагу і дійшов помилкового висновку, що нежилі приміщення, які набув відповідач за договором про уступку права вимоги загальною площею 85,09 кв.м є спільною сумісною власністю , а тому рішення суду в частині поділу нежилих приміщень підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову частково.

З огляду на зазначені обставини, саме по собі посилання відповідача на те, що свідоцтво про право власності на нежилі приміщення отримано у вересні 2008 року, тобто після припинення шлюбних відносин , не є достатньою підставою для відмови у задоволені позову в цій частині, оскільки у грудні 2007 року нежилі приміщення уже були прийняті в експлуатацію, в тому числі і нежилі приміщення загальною площею 63,04 кв.м.

Виходячи з вимог ч.2 ст. 60 СК України, згідно якої вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, колегія суддів вважає, що за час шлюбу нежилі приміщення з №1 по №6 , №6 а , з №7 по №10 ( групи приміщень №389) кафе - бар загальною площею 145,00 кв.м , які розташовані в АДРЕСА_2 збільшилися на 63,04 кв.м , а тому є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу між сторонами в рівних частках і доля кожного із них становить 31,7 кв.м (63,4 :2), а частка у нежилих приміщеннях з №1 по №6, 6а , з №7 по №10 ( групи приміщень № 389) кафе-бару у будинку АДРЕСА_2 ( загальною площею нежилих приміщень 145,00 кв.м) становитиме : позивача 11/50 частин , а відповідача 39/50 частин.

При цьому суд виходить з того , що загальна площа нежилих приміщень становить 145,00 кв.м, а відповідно належна позивачу загальна площа нежилих приміщень буде становити 11/50 часток від загальної площі нежилих приміщень ( 145,00 - 100 %, а 31,2 - х, звідси х = 31,52 х100 : 145,00 =21,75 , а відповідача відповідно 39/50 частин .

В іншій частині рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи , а тому колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги в цій частині та скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303,304,307,309,316 ЦПК України , колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року в частині поділу спільного сумісного майна подружжя нежилих приміщень скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя нежилих приміщень з № 1 по №6, 6 а, з № 7 по №10 ( групи приміщень 389) кафе-бар у будинку АДРЕСА_2 ( загальною площею нежилих приміщень 145,00 кв.м):

визнати за ОСОБА_2 право власності на 11/50 частин нежилих приміщень з №1 по № 6 , 6 а, з №7 по №10 ( групи приміщень № 389) кафе-бару у будинку АДРЕСА_2 ( загальною площею нежилих приміщень 145,00 кв.м ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 39/50 частин нежилих приміщень з №1 по №6 , 6а, з №7 по №10 ( групи приміщень № 389) кафе-бару у будинку АДРЕСА_2 ( загальною площею нежилих приміщень 145,00 кв.м .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: