Справа № 371/1738/15-ц Головуючий у І інстанції Рудик Ю. В.
Провадження № 22-ц/780/6405/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 30.11.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області про визначення строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області про продовження строку для прийняття спадщини.

Вимоги обґрунтовував тим, що 12 березня 1995 року померла його баба ОСОБА_6. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на нерухоме майно, яке на день смерті належало померлій, а він являється спадкоємцем за заповітом.

У встановлений шестимісячний строк він не подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини оскільки на день смерті йому було лише десять років. Його батьки також не подали заяви в інтересах малолітньої дитини про прийняття спадщини з невідомих йому причин. Про існування заповіту йому стало відомо від батьків влітку 2015 року, і він звернувся до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_6

Державний нотаріус повідомив його про пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини та порадив звернутися до Миронівського районного суду із заявою про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, відповідно до ст.550 УК УРСР та ст.ст.1270, 1272 ЦК України.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 13 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 березня 1995 року померла ОСОБА_6, що підтверджується даними, які містяться у Свідоцтві про смерть серії І БК № 352120, виданому Зеленьківською сільською радою Миронівського району Київської області 14 березня 1995 року.

Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом.

Спадкоємцем померлої ОСОБА_6 за заповітом є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними , які містяться у заповіті від 11 січня 1995 року, посвідченого секретарем Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області та зареєстрованого в реєстрі за №4, відповідно до якого ОСОБА_6 заповідала все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право ОСОБА_5.

Згідно повідомлення державного нотаріуса Миронівської районної державної нотаріальної контори 848/01-16 від 29 липня 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7, у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності, однак, з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини 3 ст. 1272 ЦК України.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину, його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», передбачений ст.549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця саме на вчинення дій по прийняттю спадщини.

Крім того, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом шестимісячний строк, може відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Зазначене положення застосовується до спадкоємців, у яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України 2003 року, який вступив в силу з 1 січня 2004 року. Щодо спадкоємців, у яких право на спадкування виникло до 01 січня 2004 року, такі особи, в разі неприйняття спадшини з поважних причин в установлений законом строк, мають право відповідно до вимог ст.550 ЦК УРСР 1963 року, звернутися до суду із заявою про продовження строку на прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 не прийняв спадщину, оскільки не звернувся протягом установленого законом строку до нотаріальної контори. Не подання заяви про прийняття спадщини позивач пояснював тим, що на час смерті прабабусі був у малолітньому віці і не знав про існування заповіту.

Вказівка в рішенні суду першої інстанції на те, що незалежно від наявності заповіту позивач або його батьки бажаючи отримати спадщину повинні були звернутися до нотаріальної контори у встановлений ст. 550 ЦК УРСР строк не відповідає положенням чинного законодавства.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 цього Кодексу).

З врахуванням того, що на момент смерті ОСОБА_6 були живими її діти, онуки, в тому числі мати позивача, то вони мали право на спадкування у першу чергу.

Виходячи з положень чинного законодавства позивач мав право на спадкування у п'яту чергу і міг одержати та реалізувати таке право при наявності підстав, передбачених ч. 2 ст. 1258 ЦК України.

При існуванні спадкоємців за законом, які мали право на спадкування перед позивачем, відсутності підстав зазначених у наведеній нормі, подання позивачем заяви про прийняття спадщини не створювало б для останньої будь-яких правових наслідків.

Судами також не враховано встановлення самим законодавцем (ст. 1270 ЦК України) збільшення строку для подання заяви про прийняття спадщини для

осіб, у яких виникнення права на спадкування залежить від прийняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями.

Тому, висновок суду першої інстанції, що необізнаність позивача про існування складеного на його користь спадкодавцем заповіту не може розцінюватись, в якості поважної причини пропуску строку на прийняття спадщини, необхідність подання заяви про прийняття спадщини незалежно від підстав та черговості спадкування не ґрунтується на положеннях чинного законодавства, а тому погодитись з ним неможливо.

На переконання апеляційного суду, причина несвоєчасного звернення позивача із заявою про прийняття спадщини є поважною, оскільки на час відкриття спадщини йому було лише 10 років і він, як малолітня особа не мав необхідної цивільної дієздатності для прийняття спадщини, інші спадкоємці спадщину не прийняли, а про наявність заповіту на його ім»я, щодо спадкового майна прабабусі, ОСОБА_5 стало відомо після спливу встановленого законом шестимісячного строку (влітку 2015 року).

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з'ясувавши обставини справи, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, унаслідок чого ухвалив неправильне рішення з приводу заявлених вимог, без додержання норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 15, 16, 1272 ЦК України, ст.ст. 549, 550 ЦК УРСР 1963 року ст.ст. 11, 59-60, 61, 212-213 ЦПК України.

А тому, доводи ОСОБА_5 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, підтвердились в ході апеляційного розгляду справи, унаслідок чого рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення заявлених позовних вимог за їх обґрунтованістю.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 13 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Визначити ОСОБА_5 додатковий строк два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої 12 березня 1995 року ОСОБА_6.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М.Верланов

ОСОБА_3