РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/17811/15-ц

Провадження № 2-о/643/497/15

25.11.2015 року Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Славгородської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з вчиненням актового запису про її смерть 12.10.2015 року в м. Горлівка Донецької області.

В обґрунтування заяви зазначила, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є її рідною сестрою. Їх батьками були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Сестра постійно проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_2 померла 12.10.2015 року, про що того ж дня Центром первинної медикосанітарної допомоги № 2 м. Горлівка було видано лікарське свідоцтво про смерть № 295. Після поховання сестри заявник звернулась до відділу РАЦС м. Горлівка з проханням надати їй свідоцтво про смерть ОСОБА_2 встановленого державного зразка. Проте з вини працівників медичного закладу, які не поставили на лікарському свідоцтві відповідні печатки, заявнику було відмовлено у видачі цього документу. Коли заявнику вдалося оформити лікарське свідоцтво, відділ РАЦС вже був зачинений. Того ж дня заявник вимушена була залишити м. Горлівку, не отримавши свідоцтва про смерть сестри. Повернувшись до м. Харкова, заявник звернулась до відділу ДРАЦС по м. Харкову ХМУЮ з проханням вчинити актовий запис про смерть ОСОБА_2 на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 295 від 12.10.2015 року. 27.10.2015 року вона отримала листа від ДРАЦС, яким їй було відмовлено в видачі свідоцтва про смерть сестри.

ОСОБА_1 в судовому засіданні подану заяву та викладені в ній доводи підтримала в повному обсязі. Пояснила, що у зв'язку із хворобою ОСОБА_2 доглядали останню до її смерті. Також зазначила, що свідками того, що ОСОБА_2 померла, є сусіди останньої, які у зв'язку із об'єктивними причинами не можуть приїхати до суду.

Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, в судове засідання не з'явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявником надано суду лікарське свідоцтво про смерть № 295, видане Центром первинної медикосанітарної допомоги № 2 м. Горлівки Міністерства охорони здоров'я Донецької народної республіки.

Крім того, суду надано заяву щодо отримання дозволу на поховання ОСОБА_2, яка адресована Ритуальній службі КП Простор Донецької народної республіки.

Як вбачається з листа Відділу державної РАЦС по м. Харкову ХМУЮ № 9000/04-12-04-06 від 27.10.2015 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_2 з підстав того, що у органів РАЦС відсутні підстави видавати вказане свідоцтво на підставі документів, виданих органами Донецької народної республіки.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» також передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Враховуючи вказані вище положення ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», лікарське свідоцтво про смерть, видане медичним закладом, який згідно вказаного свідоцтва створений та діє в складі Міністерства охорони здоров'я Донецької народної республіки, тобто в складі органу, що створений не у передбаченому законодавством України порядку, є недійсним та не може створювати правових наслідків.

Частиною 1 ст. 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави оцінювати вказане лікарське свідоцтво про смерть в якості документу, який має юридичну силу, може створювати правові наслідки та бути доказом в даній цивільній справі.

Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт смерті ОСОБА_2, суду не надано.

За таких обставин підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись ст. 10, 11, 59-60, 208-209, 212-215, 218, 256259 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Крівцов Д.А.