Справа №490/9811/14-ц 09.12.2015 09.12.2015 09.12.2015
Провадження №22-ц/784/2883/15
Справа № 490/9811/14ц
Провадження №22-ц/784/2883/15 Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Категорія 59 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

9 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Темнікової В.І.,

із секретарем: Гавор В.Б.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2015 року

за його позовом

до Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Укрсоцбанк»,

третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу

ОСОБА_6

(далі приватний нотаріус),

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до приватного нотаріуса, в якому просив визнати виконавчій напис №6510, вчинений 6 грудня 2007 року, таким, що не підлягає виконанню, так як за цією нотаріальною дією державним виконавцем звернуто стягнення не тільки на предмет іпотеки, а і на все належне йому майно.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2015 року проведена заміна неналежного відповідача приватного нотаріуса на належного ПАТ «Укрсоцбанк», а приватний нотаріус залучений до участі у справі в якості третій особи.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив рішення скасувати та ухвалите нове, яким його позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та посилаючись також на нові обставини, які не були предметом судового розгляду за поданою ним позовною заявою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Так, відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, в тому числі і на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 3 березня 2004 року № 20/5 з наступними змінами (далі Інструкція), виконавчий напис на іпотечному договорі, що передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя за основним зобовязанням, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми, яке було прямо передбачено умовами основного зобовязання, вчиняється нотаріусом на підставі заяви стягувача та за умови подання іпотекодержателем документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов'язання.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлено постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі пункту 1 Переліку, який також передбачає надання нотаріусу документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника.

Оскільки ні Інструкція, ні Перелік не зазначають, які конкретно документи доводять безспірність вимоги, таким доказом можуть бути відомості про направлення письмової вимоги іпотекодавцю та отримання ним цієї вимоги за відсутності обґрунтованих заперечень з його боку.

За змістом абзацу 4 пункту 283 Інструкції умовою вчинення виконавчого напису є сплив певного строку з моменту одержання іпотекодавцем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень.

З матеріалів справи вбачається, що 23 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 укладено договір №640/241-К241 про надання кредитну на придбання нерухомого майна, за яким останній отримав 25 000 доларів США під 12,7% річних зі строком дії кредитної лінії до 22 травня 2032 року (а.с.119-121).

На забезпечення виконання кредитних зобовязань 23 травня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за умовами якого позивачем в іпотеку передано придбаний за кредитні кошти житловий будинок № 22-а по вул. Поштової в с. Шурине Миколаївського району Миколаївської області (а.с.113-118).

Внаслідок порушення позичальником кредитних зобов'язань АКБСР «Укрсоцбанк» направило ОСОБА_3 досудову вимоги про дострокове повернення кредиту на загальну суму заборгованості станом на 31 липня 2007 року в розмірі 132 784 грн. 14 коп..

Вимога отримана боржником 1 серпня 2007 року, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_3 (а.с.114).

Обґрунтованих заперечень проти вимог іпотекодержателя у передбачений законом строк іпотекодавець не заявив, а навпаки, у судових засіданнях зазначив про повідомлення ним банку щодо неможливості виконання ним умов кредитного договору та передачу усієї документації стосовно предмета іпотеки на користь відповідача.

28 листопада 2007 року АКБСР «Укрсоцбанк» направив приватному нотаріусу ММНО ОСОБА_6 про вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі щодо кредитної заборгованості, розмір якої визначено станом на 27 листопада 2007 року, тобто за період з 10 червня по 27 листопада 2007 року, в загальному розмірі - 140 180 грн. 86 коп., в тому числі 123 735 грн. 10 коп. строкової заборгованості за кредитом, 2 514 грн. 90 коп. простроченої заборгованості за кредитом, 6817 грн. 14 коп. простроченої заборгованості за процентами, 1 202 грн. 61 коп. строкової заборгованості за процентами, 358 грн. 61 коп. пені та 3 787 грн. 50 коп. штрафу (а.с.122).

На підтвердження безспірності вимоги до заяви нотаріусу додана досудова вимога від 1 серпня 2007 року, яка дійсно має відмінності у розмірі кредитного боргу та його складових.

6 грудня 2007 року нотаріусом вчинено виконавчий напис, в якому запропоновано звернути стягнення на житловий будинок № 22-а по вул. Поштової в с. Шурине Миколаївського району Миколаївської області. За рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, запропоновано задовольнити вимоги банку в загальному розмірі - 140 180 грн. 86 коп., в тому числі 123 735 грн. 10 коп. строкової заборгованості за кредитом, 2 514 грн. 90 коп. простроченої заборгованості за кредитом, 6817 грн. 14 коп. простроченої заборгованості за процентами, 1 202 грн. 61 коп. строкової заборгованості за процентами, 358 грн. 61 коп. пені та 3 787 грн. 50 коп. штрафу.

У січні 2008 року та 29 березня 2010 року за виконавчим написом нотаріуса двічі відкривалося виконавче провадження, у звязку з первісним повернення виконавчого документу 17 грудня 2009 року, та неможливістю реалізувати предмет іпотеки (а.с.69-70).

27 червня 2011 року виконавчий напис вдруге повернуто стягувачу без виконання на підставі постанови державного виконавця, так як банк відмовився залишити за собою нереалізований предмет іпотеки. В наступному виконавчий напис в межах строку давності предявлення виконавчого документу до виконання у відповідності до положень статей 22, 23 Закону України «Про виконавче провадження» ПАТ «Укрсоцбанк» не предявлявся.

Згідно до повідомлень приватного нотаріуса та ВДВС Миколаївського районного управління юстиції, оригінали документів, на підставі яких 6 грудня 2007 року було вчинено виконавчий напис та проведено його виконання, знищено за закінченням терміну їх зберігання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_3 посилався на порушення його права при вчиненні виконавчого напису у звязку зі зверненням стягнення на все належне йому майно, та предмет іпотеки, право власності на якій він не зареєстрував у відповідності до 6 розділу договору купівлі-продажу житлового будинку з відстрочкою платежу, укладеного 23 травня 2007 року.

Між тим, зі змісту виконавчого напису від 6 грудня 2007 року вбачається, що при його вчиненні приватним нотаріусом запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок № 22-а по вул. Поштової в с. Шурине Миколаївського району Миколаївської області. На будь-яке інше майно, що належить позивачу, приватним нотаріусом стягнення не звернуто, так як виконавчий напис вчиняється тільки на іпотечному договорі.

Тому посилання апелянта на таке порушення його права при вчиненні виконавчого напису є помилковим, так як арешт усього належного йому майна здійснюється в межах виконавчого провадження, а ні виконавчого напису.

Не можна погодитись і з твердженням апелянта про безпідставність пропозиції приватного нотаріуса звернути стягнення на житловий будинок, реєстрацію прав власності якого він у відповідності до чинного на той час законодавства не здійснив. Ці доводи суперечать положенням пунктів 283-290 вищезазначеної Інструкції (в редакції яка діяла на час вчинення оспорюваних дій), які передбачають вчинення нотаріусом виконавчого напису на оригіналі договору іпотеки без додаткової перевірки належності іпотекодателю прав власності на його предмет.

За такого, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо не доведеності порушень прав та інтересів позивача при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом за обставинами, які були викладені позивачем ОСОБА_3 у поданої ним до суду позовній заяві.

Так, суд першої інстанції у відповідності до частини 1 статті 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

Між тим, додаткові посилання позивача в апеляційної скарзі щодо порушень, допущених приватним нотаріусом з перевірки безспірності поданої банком суми, та відсутності даних про вручення останнім вимоги позивачу, є такими, що виходять за межі предявлених ним у суді першої інстанції позовних вимог, та викладення на їх обґрунтування обставин.

Такими є і твердження апелянта стосовно відсутності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса з посиланням на редакцію Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», які стосуються рухомого майна та суперечать положенням статті 33 Закону України «Про іпотеку», статті 20 Закону України «Про заставу» та пункту 4.5 іпотечного договору, укладеного 23 травня 2007 року між сторонами.

Отже, вищенаведені апелянтом доводи виходять за межі вимог, заявлених ним у суді першої інстанції (частина 1 статті 303 ЦПК України), а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційної інстанції.

Окрім цього, за правовою позицією, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі №6-158цс15, слідує, що безспірність заборгованості підтверджуються документами, передбаченими Переліком, а нотаріусом під вчинення виконавчого напису не встановлюються права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряється наявність необхідних документів. Тому обставини щодо зазначення суми заборгованості за кредитом більшої ніж у повідомленні банка, не свідчить про наявність спору.

Таким чином, основний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 відповідає обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді