Дата документу 31.08.2015
Справа № 334/6021/15-ц
Провадження № 2/334/2646/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі головуючого- судді Нікітенко Н.П.,при секретарі Лапіні О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконкому ОСОБА_2 міської ради, треті особи ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Запорізького МУЮ про визнання права власності на 11/100 частин домоволодіння в порядку спадкування за заповітом

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 22 грудня 2002 року помер його батько ОСОБА_3.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 11/100 частин домоволодіння № 27 по вулиці Мурманській в м. Запоріжжя.

Зазначена частина домоволодіння належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинок № 568 від 14 грудня 1994 року, виданого відповідно до рішення виконкому Ленінської райради № 130/7 від 09 червня 1994 року.

За життя, 25 листопада 1992 року, батько розпорядився своєю власністю, склавши заповіт на його користь.

Після смерті батька він не зміг своєчасно та відповідно до законодавства України звернутися до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в звязку з тим, що відбував покарання з 10.11.2001 по 05. 08.2005 рік в місцях позбавлення волі.

В 2008 році він звернувся до Другої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори з відповідною заявою, але свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом не зміг отримати в звязку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документу, а саме : свідоцтва № 568 про право особистої власності на 11/100 частин житлового будинку № 27 по вул.. Мурманській в м. Запоріжжя, згідно якого спадкодавцеві належить зазначена частина домоволодіння, тому він просить суд визнати за ним право власності на 11/100 части житлового будинку № 27 по вул.. Мурманській в м. Запоріжжя.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позов в повному обсязі , просила позовні вимоги задовольнити , суду пояснила, що батькові позивача на праві власності належало 11/100 частин житлового будинку № 27 по вул.. Мурманській в м. Запоріжжя, але після його смерті батька ОСОБА_1 не може знайти і надати нотаріусу для повного оформлення спадщини оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок. Відсутність свідоцтва про право власності на частину будинку стала підставою для нотаріуса у відмові у видачі свідоцтва про право власності після смерті батька та позбавляє його можливості вільно розпоряджатися спадковим майном, в тому числі здійснити його відчуження.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, заперечень не надав.

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 197, 224 ЦПК України, за згодою представника позивача,суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. .

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, , дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обгрунованим та таким що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Пунктом 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що правила книги шостої ЦК України 2004 року застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цього Кодексу.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові правовідносини регулюються цим кодексом.

Ст.. 534 ЦК УРСР (1961 року) передбачала, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

У судовому засіданні встановлено , що 22 грудня 2002 року помер ОСОБА_3.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 11/100 частин домоволодіння № 27 по вулиці Мурманській в м. Запоріжжя.

Зазначена частина домоволодіння належала померлому згідно свідоцтву про право особистої власності на будинок № 568 від 14 грудня 1994 року, виданого відповідно до вішення виконкому Ленінської райради № 130/7 від 09 червня 1994 року.

Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, що закріплена за будинком в розмірі 673 кв.м. та зареєстрована в ЗМБТІ 02.02.1982 року.

За життя , 25 листопада 1992 року, ОСОБА_3 розпорядився своєю власністю, склавши заповіт на користь сина -ОСОБА_1.

Після смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 не зміг своєчасно та відповідно до законодавства України звернутися до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в звязку з тим, що з 10.11.2001 року по 05. 08.2005 року відбував покарання.

Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину немає.

Малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних осіб, які могли б претендувати на обовязкову частку у спадковому майні, немає

В 2008 році ОСОБА_1 звернувся до Другої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори, де була відкрита спадкова справа, але свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом він не зміг отримати в звязку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документу, а саме Свідоцтва № 568 про право особистої власності на 11/100 частин житлового будинку № 27 по вул.. Мурманській в м. Запоріжжя, згідно якого спадкодавцеві належить зазначена частина домоволодіння.

Своєю Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус Другої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори 28 травня 2015 травня відмовила позивачу у у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку № 27 по вул. Мурманській в м. Запоріжжя у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказану частину житлового будинку.

Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У відповідності до вимог п.5 ч.1 ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-1V від 01.07.2004р. (зі змінами та доповненнями), державна реєстрація прав проводиться зокрема на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

У відповідності до вимог пп.10 п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 22.06.2011р. №703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно зокрема є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Виходячі з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ "Про нотаріат" відмова нотаріуса є обгрунтованою.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки наявні передбачені законом підстави для визнання за позивачем права власності

Керуючисьст.ст. 10, 11, 60, 212, 213ЦПКУкраїни, ст.ст. ст. 534ЦК України (1961), суд

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Виконкому ОСОБА_2 міської ради, треті особи ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Запорізького МУЮ, про визнання права власності на 11/100 частин домоволодіння в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) право власності на 11/100 частин домоволодіння № 27 по вул. Мурманській в м. Запоріжжя в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька - ОСОБА_3, який помер 22 грудня 2002 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Нікітенко Н. П.