АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка подана її представником ОСОБА_3, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року по справі за позовом Подільської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням,

встановила:

У листопаді 2014 року позивач Подільська районна у м. Києві державна адміністрація звернувся до суду з позовом, в якому просив виселити відповідача ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого приміщення.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати за нею право користування даною житловою площею.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року позов задоволено : виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Подільської районної в м. Києві державної адміністрації судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні основного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

ОСОБА_2 неодноразово зверталась до ДП НД ВАК «Пуща-Водиця» з питання реєстрації, проте орендодавець так і не надавав згоди на реєстрацію за місцем фактичного проживання. Зазначала, що до 2013 року житловий будинок перебував в управлінні ДП НДВАК «Пуща-Водиця». 27.09.2013 року житловий будинок по АДРЕСА_1 було передано до територіальної громади м.Києва і передано до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації.

Посилалась на те, що вона сплачує комунальні послуги, тобто фактично з 20 серпня 1997 року проживаючи в АДРЕСА_1, користується житловим приміщенням, бере участь у оплаті комунальних послуг. Оскільки ОСОБА_2 відкрито і постійно проживає з родиною за спірною адресою, була вселена в житлове приміщення, як дружина, тобто член сім'ї наймача за договором оренди, який було пролонговано, то за 17 років вона набула права користування спірним жилим приміщенням.

Крім того, позовних вимог до самого наймача за договором оренди - чоловіка відповідача не пред'являлось, отже рішення суду про виселення тільки одного члена сім'ї - ОСОБА_2, тільки з тих підстав, що вона є працівником ДП НДВАК «Пуща-Водиця», є незаконним.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_5 вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник Подільської районної в м. Києві державної адміністрації посилався на те, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08.07.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва 29.08.2013 року, були задоволені позовні вимоги ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» про виселення відповідача ОСОБА_2 зі спірної квартири.

Однак на даний час рішення не виконане, відповідач продовжує проживати і по даний час в квартирі. Відповідно до довідки форми №3 КП «Нивки Подільського району міста Києва» в спірній квартирі ніхто не зареєстрований.

Згідно з п.2 Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.09.2013 року за № 1693 будинок по вулиці Полковій, 72 передано в комунальну власність територіальної громади міста Києва та до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. Тому з цього часу у позивача виникло право звернення до суду з позовом, що стосується даного будинку та спірної квартири.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом про визнання права користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_2 посилалась на те, що вона постійно проживає з родиною за даною адресою, була вселена за договором оренди, який пролонговано, а тому за 17 років набула права користування даним житловим приміщенням.

Вказувала, що на підставі договору оренди, укладеного 20.08.1997 року між ДП НДВАК «Пуща -Водиця» та фірмою «Ніка-Транспорт», сім'ї ОСОБА_2 було надано для проживання квартиру АДРЕСА_1 і з того часу ОСОБА_2 відкрито і безперервно проживає в даному житловому приміщенні, іншого житла вона не має. Договір оренди було укладено строком на 1 рік. Оскільки первісний договір оренди був укладений на один рік, то відповідно до ст. 260 ЦК України, в редакції 1963 року чинного на той час, в разі продовження користування майном після закінчення строку договору, при відсутності заперечень з боку наймодавця, договір вважається поновленим на невизначений строк.

Судом першої інстанції при вирішенні даного спору встановлено, що ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2 не видавався, договір найму з відповідачем не укладено, особовий рахунок на сплату житлово-комунальних послуг на її ім'я не відкрито.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08.07.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.08.2013 року, було задоволено позовні вимоги ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» про виселення відповідача ОСОБА_2 із вказаної квартири. Однак відповідач продовжує проживати у квартирі по даний час.

Згідно з довідкою форми № 3 в спірній квартирі ніхто не зареєстрований.

Згідно з п.2 Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.09.2013 року за № 1693 будинок по вулиці Полковій, 72 передано в комунальну власність територіальної громади міста Києва та до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації.

Задовольняючи позовні вимоги про виселення ОСОБА_2 зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення, суд першої інстанції виходив з положень ст. 58, 109, ч. 3 ст. 116 ЖК України, обставин, встановлених рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08.07.2013 року про самоправне зайняття квартири відповідачем, відсутності у матеріалах справи жодних доказів на підтвердження правомірності поселення відповідача до квартири.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд також виходив із вищевказаних обставин, оскільки жодних доказів того, що позивач набула права користування спірною квартирою - суду не надано, як і не підтверджені в судовому засіданні пояснення ОСОБА_2 про те, що вона вселилась в квартиру як член сім'ї свого чоловіка, з яким укладався договір оренди та відносно якого право користування житлом позивач не оспорює.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх законними, обґрунтованими і такими, що відповідають обставинам справи та положенням матеріального і процесуального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги відповідача є аналогічними обґрунтуванню її зустрічної позовної заяви, вони були предметом розгляду суду першої інстанції та правильно були відхилені судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2013 року, було задоволено позовні вимоги Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення.

Цим рішенням встановлено, що в період з 12.08.1997 року по 07.06.2011 року відповідач перебувала у трудових відносинах з позивачем та працювала на посаді продавця відділу комерції та маркетингу. Відповідно до даних паспорту ОСОБА_2, місце її проживання було зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 у період з 27.04.2007 року по 15.12.2011 року.

Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 20.08.1997 року між Агрокомбінатом «Пуща-Водиця» та фірмою «Ніка-Транспорт» було укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1, строк дії якого визначено з 10.07.1997 року по 10.07.1998 року. Будь-яких даних про те, що на підставі вказаного договору спірна квартира була передана на проживання відповідачу або членам її сім'ї, суду не надано, як і не надано доказів продовження вищевказаного договору оренди.

Ордеру на поселення у квартиру АДРЕСА_1 відповідач не має, договір найму спірного жилого приміщення з нею не укладався.

Оскільки судом встановлено, що відповідач самовільно займає квартиру АДРЕСА_1 суд дійшов висновку про виселення її на підставі ч. 3 ст. 116 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що на підставі договору оренди від 20.08.1997 року її сім'ї було надано для проживання спірну квартиру, а тому вона набула права користування спірним жилим приміщенням, - колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки жодних доказів зазначених обставин матеріали даної справи не містять, а в рішенні Подільського районного суду м. Києва від 08.07.2013 року зазначено про відсутність доказів того, що на підставі вказаного договору спірна квартира була передана на проживання відповідачу або членам її сім'ї, як і не надано доказів продовження вищевказаного договору оренди.

З цих же підстав колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вона була вселена в житлове приміщення як дружина, тобто член сім'ї наймача за договором оренди, який було пролонговано. При цьому матеріали даної справи також не містять будь-яких доказів, які б підтверджували факт укладення договору оренди з членом сім'ї відповідача, або які б підтверджували, що чоловік відповідача є наймачем або орендарем спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вона сплачує комунальні послуги та з серпня 1997 року користується жилим приміщенням, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки тривалість користування зайнятим приміщенням та оплата відповідачем за комунальні послуги не можуть бути визнані підставами, що породжують право користування квартирою, оскільки відповідно до ст. 58 ЖК України, єдиною підставою для зайняття жилого приміщення може бути ордер.

Статтею 61 ЖК України визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією ( а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Згідно з довідкою форми № 3 на квартиру АДРЕСА_1, що видана ЖЕД-706 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», договір найму на вказану квартиру не укладено, місце проживання будь-яких осіб у квартирі не зареєстровано.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2013 року встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ДП «НДВ АК «Пуща-Водиця» до 07 червня 2011 року, для проживання у період роботи відповідачу було надано житло у гуртожитку по АДРЕСА_2, і ОСОБА_2 була зареєстрована за цією адресою з квітня 2007 року по грудень 2011 року.

Таким чином, встановивши, що жодних доказів правомірності поселення відповідача у спірне жиле приміщення матеріали справи не містять, суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення основного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Інші доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Отже, судом першої інстанції було всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: