У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_9 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2014 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 05 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2009 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди. Під час розгляду справи позивачем було уточнено позовні вимоги та залучено в якості відповідача ОСОБА_8 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю автомобілів під керуванням позивача та відповідача ОСОБА_8, автомобілю позивача було завдано механічні пошкодження. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь спричинену йому майнову шкоду в розмірі 22 368,22 грн та 10 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також просив стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 спричинену йому моральну шкоду в розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 21 607,38 грн, витрати на лікування, спричинені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 191,35 грн, витрати за транспортування автомобіля в розмірі 250 грн, витрати, пов'язані з проведенням автотоварознавчої експертизи, в розмірі 300 грн, судовий збір в розмірі 224 грн, витрати, пов'язані з інформаційно-технічним забезпеченням, в розмірі 120 грн, витрати за оголошення у пресі в розмірі 13,40 грн, витрати за поштову кореспонденцію в сумі 125,84 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 тис. грн. Зобов'язано ОСОБА_6 повернути ОСОБА_7 пошкоджені запчастини, зазначені у розділі «Запчастини» звіту № 155 щодо визначення вартості матеріальних збитків автомобіля Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1, а саме: номерний знак, бампер П, кронштейн бампера 2 шт., решітка радіатора, рама решітки радіатора, капот 2 шт., фара, показник поворотів 2 шт., перегородка радіатора нижня, кронштейн замка, вітрове скло, ущільнювач переднього скла, решітка вітрового скла, ремкомплект вітрового скла, прокладки ліва та права, ущільнювач вітрового скла, декоративна накладка вітрового скла, рульове колесо, подушка безпеки з боку водія, радіатор, повітропровід, вентилятор/двигун, зубчастий ремінь, шків коленвалу. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 3 тис. грн моральної шкоди та 243 грн судового збору на користь держави.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 05 травня 2015 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2014 року у частині стягнення витрат на лікування в сумі 191,35 грн, за проведення автотехнічної експертизи в сумі 300 грн, 125 грн за поштову кореспонденцію скасовано та ухвалено нове рішення, яким в цій частині стягнення зазначених витрат відмовлено. Рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання повернення замінених пошкоджених запчастин доповнено словами «про їх повернення після відшкодування ОСОБА_7 збитків ОСОБА_6.». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_9 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди з відповідача ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що спричинені позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальні збитки повинен відшкодувати власник автомобіля, водій якого винен у дорожньо-транспортній пригоді. Крім того, суд першої інстанції з урахуванням моральних страждань позивача, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою, виходив з того, що останньому було завдано моральну шкоду, яку слід відшкодувати за рахунок відповідачів.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача ОСОБА_7 на користь позивача майнових збитків в розмірі 21 607,76 грн, погодився з висновками суду першої інстанції, доповнивши його в частині зобов'язання позивача повернути замінені пошкоджені запчастини відповідачу ОСОБА_7 після відшкодування шкоди останнім. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача ОСОБА_7 витрат на лікування, витрат пов'язаних з проведенням автотехнічної експертизи, витрат за відправлення поштової кореспонденції та відмовляючи у цій частині позовних вимог, апеляційний суд виходив з їх недоведеності.

Проте повністю погодитись в такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2009 року о 16 год. 00 хв. на автодорозі Тернопіль - Ланівці, у с. Лубянки Збаразького району Тернопільської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ TF699Р, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_8 та автомобіля Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, в результаті якої автомобілю останнього було завдано механічні пошкодження в розмірі 21 607,76 грн.

Постановою інспектора дізнання ВДАІ з ОАТ Збаразького району від 06 жовтня 2009 року (а.с. 6) у порушенні кримінальної справи за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 04 жовтня 2009 року, відмовлено за відсутністю складу злочину. Постановлено до водія ОСОБА_8 застосувати заходи адміністративного реагування.

Постановою Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 листопада 2009 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 350 грн (а.с.8).

Судами встановлено, що власником автомобіля ЗАЗ TF699Р, державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_7 Відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13 травня 2009 року №ВС/7341893 цивільно-правова відповідальність ПП ОСОБА_7 за договором (ІІІ тип) застрахована ТФ ЗАТ СГ «ТАС» (а.с. 9). Забезпечений транспортний засіб ЗАЗ TF699Р, державний номерний знак НОМЕР_2.

Звітом про визначення вартості матеріального збитку, який складений ПП «Автоексперт», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1, в результаті його пошкодження становить 21 607,76 грн (а.с.11-35).

Листом ПрАТ «СГ «ТАС» від 28 квітня 2010 року за №Г2700/3917 (а.с.10) відмовлено ОСОБА_6 у виплаті страхового відшкодування, в зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8, який керував автомобілем ЗАЗ TF699Р, державний номерний знак НОМЕР_2, під час дорожньо-транспортної пригоди 04 жовтня 2009 року за договором ІІІ-типу в АТ «СГ «ТАС» (приватне) від 13 травня 2009 року №ВС/7341893 не застрахована.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.

Враховуючи це, підставою виникнення зобов'язання із заподіяння шкоди є факт її завдання. Умовами відповідальності за завдану шкоду є протиправна поведінка особи, що завдала шкоду, наявність між нею та майновою шкодою безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку, а також вина зазначеної особи (п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

У пункті 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова), надано роз'яснення, відповідно до яких, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У ч. 4 ст. 61 ЦПК України зазначено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цієї особою.

При цьому, як передбачено в ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до загального правила, встановленого ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто тягар доказування згідно з перерахованими нормами розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини у заподіянні шкоди.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, належним чином не встановив в повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, зокрема, дійшовши висновку про відшкодування шкоди позивачу за рахунок відповідача ОСОБА_7, як власника джерела підвищеної небезпеки, залишив поза увагою, що винною особою у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась за участю зазначених вище автомобілів, визнано ОСОБА_8, що підтверджується постановою Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 листопада 2009 року (а.с. 8). При цьому, суд першої інстанції відхиляючи доводи представника ОСОБА_7 про те, що завдану майнову шкоду повинен відшкодовувати водій ОСОБА_8, у якого відповідно до листа УДАІ УМВС України у Тернопільській області від 01 квітня 2014 року (а.с. 149) станом на 04 жовтня 2009 року водійське посвідчення було дійсне, послався на положення ст. 1187 ЦК України, залишивши поза увагою, що майнова шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, за змістом ст. 1188 ЦК України відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Водночас, суд першої інстанції визначаючись з особою, яка має нести відповідальність за спричинену позивачу шкоду, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не звернув уваги на обставини, які досліджувались у матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 003267, а саме протоколах допитів свідків (а.с. 196-200, 202), вказаним обставинам не надано жодної оцінки. При цьому, зазначаючи про відсутність відповідної правової підстави, наявної у відповідача ОСОБА_8 під час керування автомобілем 04 жовтня 2009 року, суд першої інстанції не дослідив матеріалів перевірки за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 04 жовтня 2009 року та матеріалів адміністративної справи про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції в частині відшкодування шкоди з відповідача ОСОБА_7 на користь позивача без змін.

Доводи касаційної скарги вимог щодо скасування рішення судів попередніх інстанцій в частині позовних вимог про відшкодування відповідачем ОСОБА_8 на користь позивача моральної шкоди не містять, а отже в цій частині судові рішення першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку не перевіряються.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди з відповідача ОСОБА_7 не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2014 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 05 травня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_6 про відшкодування ОСОБА_7 майнової та моральної шкоди скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук