РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2015 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої -судді Пікули Н.В.

за участю секретаря - Ваврисевич О.О.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Володимир-Волинської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

В своїй позовній заяві посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом , а саме: квартиру АДРЕСА_1. Земельна ділянка, площею 206 м.кв. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за вказаною адресою, яка належала покійній, до заповіту включена не була.

Після смерті ОСОБА_4, спадщину за заповітом прийняла та оформила на себе ОСОБА_3, яка являється її матір'ю.

20.10.2015 року її мати ОСОБА_3 подарувала їй належну квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що до заповіту земельна ділянка включена не була, просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 206 м. кв. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав, в своїх поясненнях суду зіслався на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явилася ,подала до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує.

Представник співвідповідача в судове засідання не з'явилась, подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності на наявними у справі матеріалами справи.

Заслухавши пояснення та доводи представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, яка за життя зробила розпорядження, яким належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_3

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 11.05.2005 року за р.№1-183 державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори набула право власності на дану квартиру.

Спірна земельна ділянка, як об'єкт права власності, визначена державним актом на право власності на землю, виданим ОСОБА_4, який зареєстрований 26 листопада 1997 року в Книзі записів державних актів на землю за №1765.

Дана земельна ділянка не входила у заповіт, який було складено спадкодавцем за життя і не успадковувалась спадкоємцями по закону.

Відповідно до ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

За відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, суд вважає, слід застосовувати положення ч. 4 ст. 120 ЗК України з огляду на таке.

Результати аналізу змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Як зазначено в правових позиціях, викладених в Постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі № 6-2цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суддів, зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому, при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Оскільки згідно з нормами цивільного законодавства спадкоємством є перехід прав та обов'язків (спадщини) від однієї фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) суд приходить до висновку про те, що у зв'язку з прийняттям ОСОБА_3 спадщини, у неї із передбачених законом підстав виникло право власності на спірну земельну ділянку, яка є об'єктом права власності.

Однак ОСОБА_3 (прийнявши спадщину на квартиру) права власності на спірну земельну ділянку, надану для обслуговування будинку та господарських споруд у передбаченому законом порядку не оформила, а отже юридично не набула права власності на неї.

Таким чином, не будучи власником спірної земельної ділянки, ОСОБА_3 не може вважатись відповідачем по даній справі, а отже визнання нею позову на суть спору не впливає.

Відповідно до договору дарування від 20.10.2015 року ОСОБА_3 подарувала квартиру АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_2

Право позивача на дану квартиру підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Посилання позивача на перехід до неї права власності і на земельну ділянку з огляду на положення ч.4 ст.120 ЗК України, суд вважає безпідставним, оскільки таке право, виходячи з положень частини першої даної статті, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни, тощо).

Судом встановлено, що позивач не скористалась своїм правом на звернення до Володимир-Волинської міської ради з заявою про надання їй земельної ділянки, необхідної для обслуговування належної їй будівлі.

За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, однак позивач не надала доказів в підтвердження своїх доводів, а трактування закону в своїх інтересах не відповідає вимогам матеріального права, які регулюють дані відносини.

Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 386, 392, 1217,1218, 1225, 1258, 1268 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Володимир-Волинської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча /-/ підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Н.В. Пікула