Справа № 356/868/15-ц Головуючий у І інстанції Лялик Р. М.
Провадження № 22-ц/780/6840/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
РІШЕННЯ

Іменем України

07 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Березанського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Белла-Центр", третя особа - директор товариства Бартош Кобилєцкій, про виконання зобов'язання по працевлаштуванню,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала наступним: 22 серпня 2013 року між сторонами був укладений строковий трудовий договір про прийняття її на посаду бухгалтер, на підставі якого було видано наказ № 418-к від 22 серпня 2013 року про прийняття її на посаду бухгалтера тимчасово на період лікарняного та відпустки по догляду за дитиною до трьох років бухгалтера ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в ОСОБА_2 народився син. Наказом № 332-к/тр від 14 жовтня 2014 року їй надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 14 жовтня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_2. Наказом №325-к/тр від 01 вересня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Вважала, що її звільнення проведено з порушенням вимог ч.3 ст.184 КЗпП України, оскільки на час звільнення вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та не була працевлаштована. Зважаючи на наведене, просила суд зобов'язати ТОВ «Белла-Центр» працевлаштувати її на цьому ж підприємстві за її спеціальністю бухгалтер або за рівнозначною посадою.

Рішенням Березанського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтувала скаргу тим, що судом незаконно відмовлено у задоволенні позовних вимог, не взято до уваги доводів позовної заяви. Зазначила, що у відповідності до положень ч.3 ст. 184 КЗпП України відповідач зобов'язаний працевлаштувати її.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду наведеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідачем не було порушено процедури звільнення позивача, оскільки у нього станом на 01 вересня 2015 року та на час розгляду справи відсутня вакантна посада бухгалтера чи інша посада для працевлаштування позивача. За таких умов підстави для задоволення позову відсутні. З наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може погодитися.

У відповідності до положень ч.3 ст. 184 КЗП П України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. При цьому законодавство не пов'язує необхідність виконання вказаного обов'язку з питанням наявності чи відсутності вільних місць на підприємстві. Більш того, чинне законодавство встановлює обов'язок роботодавця працевлаштувати таку категорію працівників навіть при повній ліквідації підприємства, після чого робочих місць на ньому взагалі не залишається. Таким чином посилання відповідача на відсутність у нього вакантних посад не може слугувати підставою для відмови у задоволенні даного роду позовних вимог. Дана позиція викладена й у постанові Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року, а також у постанові Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року №21-303а13. В той же час суд першої інстанції не звернув увагу на наведені положення законодавства, що призвело до невірного вирішення справи.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Березанського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити. Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю "Белла-Центр" працевлаштувати ОСОБА_2.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Белла-Центр" на користь держави судові витрати в розмірі 1023 (одну тисячу двадцять три) грн. 12 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О.Журба

Судді: О.П.Коцюрба

А.С.Сержанюк