Суддя Клименко А. М.
Справа № 644/7274/15-ц
Провадження № 2/644/2205/15
Справа № 644/7274/15-ц
Рішення

Іменем України

07 грудня 2015 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Клименка А.М.,

при секретарі Литвиненко А.Л.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про поновлення на роботі і стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ДП «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про поновлення на роботі і стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу і просив: визнати дії відповідача щодо його звільнення та наказ № 71-К від 29 травня 2015 року про його звільнення незаконними; наказ скасувати; зобов'язати відповідача поновити його на роботі на посаді провідного інженера ДП «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації»; стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу посилаючись на те, що з 01 березня 2001 року він працював у відповідача на посаді провідного інженера. 29 травня 2015 року його було звільнено у зв'язку з нез'явленням на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності за п. 5 ст. 40 КЗпП України. Раніше, 23 вересня 2014 року відповідачем було видано наказ № 137-К, яким він був попереджений про скорочення посади, які він займає, на підставі раніше винесеного наказу № 626 від 23 вересня 2014 року, але іншу можливу роботу йому запропоновано не було. Внаслідок загострення відносин в колективі він 10 грудня 2014 року захворів. В той же день було видано наказ про його звільнення одразу після виходу на роботу

Позивач вважав, що обставина, передбачена п. 5 ст. 40 КЗпП України як підстава для його звільнення відсутня, оскільки строк його тимчасової непрацездатності, підтвердженої листками непрацездатності, переривався на вихідні та святкові дні, а його звільнення викликано явною упередженістю проти його особи та вчинено з особистих мотивів, а не через необхідність оптимізації робочого процесу.

В судовому засіданні позивач позов підтримав.

Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що у зв'язку із бойовими діями на Донбасі з літа 2014 року суттєво зменшився об'єм замовлень і робіт, які виконувало підприємство, і тому наказом № 626 було прийнято рішення про скорочення штату на 34 посади. Наказом № 137 було проведено скорочення безпосередньо і підрозділі, в якому працював позивач. Позивача було ознайомлено з цим наказом і повідомлено, що іншої вакантної посади, яку б він міг зайняти, на підприємстві немає. За 5 днів до закінчення двомісячного терміну, а саме: 10 грудня 2014 року позивач захворів і постійно прохворів 5 місяців 8 днів. За цей час позивач жодного робочого дня не відпрацював, на підставі чого у повній відповідності до діючого законодавства, зі згоди профспілкової організації 29 травня 2015 року позивача було звільнено з займаної посади у зв'язку з нез'явленням на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності за п. 5 ст. 40 КЗпП України.

Вислухавши позивача, представника відповідача, свідка, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…

Судовим розглядом встановлено, що з 01 березня 2002 року позивач працював на ДП «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на посаді провідного інженера з метрології.

10 грудня 2014 року позивач ОСОБА_1 захворів і безперервно прохворів на різні хвороби до 18 червня 2015 року, в зв'язку з чим безперервно не з'являвся на роботу протягом 5 місяців 8 днів.

Наказом № 71-к від 29 травня 2015 року позивача було звільнено з посади провідного інженера з метрології у зв'язку з нез'явленням на роботу протягом більше чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності за п. 5 ст. 40 КЗпП України (а.с. 13).

Наведені обставини визнані сторонами і відповідно до ст. 61 ЦПК України доказування не вимагають.

Відповідно положень п. 5 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку нез'явлення на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посади) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Як пояснив позивач в судовому засіданні, протягом періоду часу з 10 грудня 2014 року по 18 червня 2015 року він хворів на хвороби, які не можуть бути підставою для встановлення йому інвалідності. Належних і допустимих доказів того, що ці хвороби виникли у позивача внаслідок його роботи на ДП «Харківстандартметрологія», з вини його керівництва і є професійними захворюваннями, позивачем суду не надано, а тому суд не приймає до уваги його посилання на упереджене ставлення до нього з боку адміністрації підприємства, оскільки ця обставина в даному випадку, за відсутності у позивача професійних захворювань, жодного правового значення не має.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, перевіривши доводи позивача, вивчивши та оцінивши надані сторонами докази, розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, суд дійшов висновку про відсутність порушень діючого законодавства з боку відповідача при звільненні позивача і, як наслідок цього, відсутність підстав для поновлення позивача на роботі та задоволення вимог про середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. 40 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про поновлення на роботі і стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області через районний суд.

Суддя: