Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 310/3106/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Ревуцький С.І.
№22-ц/778/4361/15Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

за участі секретаря Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (надалі Банк) до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним,

зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання договору поруки припиненим,

зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання договору поруки припиненим

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2014 року у цій справі

в частині позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року Банку звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.2-5), в якому просив достроково стягнути солідарно з ОСОБА_2, як позичальника, та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, як поручителів, на свою користь заборгованість за кредитним договором № 8/2006/840-К/606-Н від 23 листопада 2006 року станом на 08 січня 2014 року у розмірі 58 141,84 доларів США та 45624,20 грн., в тому числі заборгованість за сумою кредиту 32867,36 доларів США, заборгованість по процентам 25274,48 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості 18847,65 грн., що за курсом НБУ 7,993 грн. за 1 долар США є еквівалентом 2358,02 доларів США, штраф 26776,55 грн., що за курсом НБУ 7,993 грн. за 1 долар США є еквівалентом 3350,00 доларів США, від сплати якої відповідачі на користь Банку у добровільному порядку ухиляються, а також понесені судові витрати у вигляді судового збору 3654,00 грн.

В обґрунтування свого позову Банк зазначав, що 23 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра») (назву змінено на ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_2 укладено договір № 8/2006/840-К/606-Н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 33 500,00 доларів США строком до 20 листопада 2036 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором укладено договори поруки від 26 вересня 2006 року між банком і ОСОБА_3 та від 23 листопада 2006 року між банком і ОСОБА_4 Відповідно до умов договорів поруки поручителі взяли на себе зобовязання відповідати за належне виконання позичальником умов кредитного договору. У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань станом на 08 січня 2014 року у нього виникла заборгованість у розмірі 58141,84 доларів США та 45624,20 грн.

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Надра», посилаючись на те, що 23 листопада 2006 року між ним та ВАТ «КБ «Надра» було укладено вищевказаний кредитний договір, проте він незаконно укладений в іноземній валюті, весь тягар коливання курсу іноземної валюти несе позичальник, а тому умови спірного договору є несправедливими. Крім того, банк не мав права укладати договір та видавати кредит у іноземній валюті готівкою. Посилаючись на викладене, просив визнати спірний кредитний договір недійсним.

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ВАТ «КБ «Надра» про визнання договору поруки припиненим. Вимоги обґрунтовані тим, що 23 листопада 2006 року між ним та ВАТ «КБ «Надра» укладено договір поруки. Строк дії цього договору не встановлено, тому на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України договір є припиненим через рік після укладення. Крім того, за час дії кредитного договору банк двічі без погодження з поручителем змінював відсоткову ставку за користування кредитом в сторону збільшення.

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Надра» про визнання договору поруки недійсним, мотивуючи вимоги тим, що 26 вересня 2006 року між нею та ВАТ «КБ «Надра» було укладено вказаний договір поруки. Але в договорі не встановлено строк його дії, тому він є припиненим на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Крім того, за час дії кредитного договору ПАТ «КБ «Надра» двічі змінювало відсоткову ставку за користування кредитом у сторону збільшення без погодження з поручителем, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2014 року (а.с.80-81) позовні вимоги за первісним позовом Банку задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №8/2006/840-К/606-Н від 23.11.2006 року в сумі 58141,84 доларів США та 45624,20 грн., а саме: заборгованість за сумою кредиту 32867,36 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 25274,48 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 18847,65 грн. (що є еквівалентом 2358,02 доларів США), штраф 26776,55 грн. (що є еквівалентом 3350,00 доларів США).

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь Банку витрати на сплату судового збору в сумі 3 654,00 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Банку про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Зустрічні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки, укладений між Банком та ОСОБА_4 23.11.2006 року.

Визнано припиненим договір поруки, укладений між Банком та ОСОБА_3 26.09.2006 року.

Всі особи, які беруть участь у цій справі, із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім ОСОБА_2

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.90-93) просив у разі залишення зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ Надра про визнання кредитного договору недійсним та апеляційної скарги в цій частині без задоволення, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.09.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ Надра заборгованість за кредитним договором №8/2006/840-К/606-Н від 23.11.2006 р. в сумі 58141,84 доларів США та 45624,20 грн., а саме: заборгованість за сумою кредиту - 32867,36 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 25274,48 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 18847,65 грн. (що є еквівалентом 2358,02 доларів США), штрафи - 26776,55 грн. (що є еквівалентом 3350,00 доларів США змінити, зменшивши загальну суму стягнення заборгованості за кредитом до 39 557,91 доларів США, а саме: заборгованість за сумою кредиту - 32867,36 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 6690,55 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 18847,65 грн. (що є еквівалентом 2358,02 доларів США).

Апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою ОСОБА_2 було відкрито ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2014 року (а.с.96).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2015 року (а.с.109-115) апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 травня 2015 року (а.с.136-138) касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2015 року скасовано в частині позову Банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2015 року залишено без змін.

При новому апеляційному розгляді у судове засідання 01 жовтня 2015 року повідомлені про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом з додержанням вимог ст. 74-77 ЦПК України (а.с.143-151) всі особи, які беруть участь у цій справі, у тому числі представник ПАТ КБ «Надра» та апелянт ОСОБА_2, не зявились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Розгляд цієї справи 01 жовтня 2015 року був відкладений апеляційним судом на 03 грудня 2015 року через визнання ухвалою суду (а.с.155) обовязковою явки представника ПАТ КБ «Надра» та витребування в порядку ст. 10 ч. 4 ЦПК України у Банку детального розрахунку суми штрафів за кредитним договором №8/2006/840-К/606-Н від 23.11.2006 року, укладеним між Банком та ОСОБА_2, станом на 08.01.2014 року у розмірі 26 776,55 грн. (що є еквівалентом 3 350,00 доларів США) із зазначенням пунктів кредитного договору, на підставі яких нарахований штраф (штрафи), конкретна сума останнього (останніх), період, із зазначенням конкретних дат, нарахування останнього (останніх), за яке саме порушення позичальника (зміст порушення позичальника тощо) для долучення до матеріалів цієї справи з метою врахування висновків та мотивів скасування попереднього рішення суду апеляційної інстанції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначених в ухвалі від 27 травня 2015 року у цій справі, які є обовязковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді цієї справи в силу вимог ст. 338 ч. 4 ЦПК України.

У судове засідання 03 грудня 2015 року повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с.157-167), у тому числі апелянт - відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 через свого представника за договором адвоката (а.с.47-52) ОСОБА_5 (а.с.158), що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України, всі особи, які беруть участь у справі, повторно не зявились, окрім представника ПАТ КБ «Надра» за довіреністю (а.с.168) ОСОБА_6, при цьому, останні заяв-повідомлень про причини своєї неявки чи зміну свого проживання (перебування), а також клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у цій справі, та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника ПАТ КБ «Надра» за довіреністю (а.с.168) ОСОБА_6

На виконання ухвали апеляційного суду Запорізької області від 01 жовтня 2015 року представник Банку надала суду у судовому засіданні для долучення до матеріалів цієї справи розрахунок заборгованості ОСОБА_2 перед Банком у цій справі, у т.ч. який містить детальний розрахунок суми штрафу за кредитним договором №8/2006/840-К/606-Н від 23.11.2006 року (а.с.169-171).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «Надра» за довіреністю (а.с.168) ОСОБА_6, яка на запитання колегії у тому числі зазначала, що Банком був нарахований ОСОБА_2 лише один штраф у розмірі 3359,00 доларів США (еквівалент 26 776,55 грн. за курсом 1 долар США=7,993 грн.) станом на 08.01.2014 року згідно із п. 5.3 вищезазначеного кредитного договору і лише один раз за ставкою 10 % від суми кредиту, визначеного п. 1.1 кредитного договору (33500,00 доларів США) за порушення ОСОБА_2, передбачене п. 4.3 цього договору, зокрема п.п. 4.3.13 на вимогу Банку надати документи, що підтверджують його (позичальника) поточний фінансовий стан, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції у цій справі від 08 вересня 2014 року в частині позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 58141,84 доларів США та 45624,20 грн., а саме: заборгованість за сумою кредиту 32867,36 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 25274,48 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 18847,65 грн. (що є еквівалентом 2358,02 доларів США), штраф 26776,55 грн. (що є еквівалентом 3350,00 доларів США), та судового збору в сумі 3654,00 грн., керувався ст. ст.559, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 88, 212-218 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказаності цих позовних вимог Банку, як позивача, у цій справі в частині їх задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що згідно із кредитним договором №8/2006/840-К/606-Н від 23.11.2006 року між Банком та відповідачем ОСОБА_2 (а.с.6-7), останній отримав у Банку кредит в розмірі 33500,00 доларів США (а.с.10) зі строком погашення до 20.11.2036 року включно із сплатою за користування кредитом відсотків (а.с.6-7).

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.11), сума заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед Банком станом на 08.01.2014 року склала 58141,84 доларів США та 45624,20 грн., а саме: заборгованість за сумою кредиту 32867,36 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 25274,48 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 18847,65 грн. (що є еквівалентом 2358,02 доларів США), штраф 26776,55 грн. (що є еквівалентом 3350,00 доларів США), від сплати якої на користь Банку у добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 ухиляється.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Доказом, передбаченим ст. 303 ч. 2 ЦПК України, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі при її новому апеляційному перегляді в силу вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України та з урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року (а.с.137-138), є детальний розрахунок ПАТ КБ «Надра» заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №8/2006/840-К/606-Н від 23.11.2006 року, який у т.ч. містить розрахунок суми штрафу (а.с.169-171).

Із вказаного детального розрахунку вбачається, що Банком був нарахований ОСОБА_2 лише один штраф у розмірі 3359,00 доларів США (еквівалент 26 776,55 грн. за курсом 1 долар США=7,993 грн.) станом на 08.01.2014 року згідно із п. 5.3 вищезазначеного кредитного договору і лише один раз за ставкою 10 % від суми кредиту, визначеного п. 1.1 кредитного договору (33500,00 доларів США) за порушення ОСОБА_2, передбачене п. 4.3 цього договору, зокрема п.п. 4.3.13 на вимогу Банку надати документи, що підтверджують його (позичальника) поточний фінансовий стан.

Решта штрафів, передбачених п. 5.1 (25% процентів від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням), 5.2 (1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожнийдень прострочення), 5.4 (2% від суми кредиту, визначеного п.1.1 цього договору) за вищезазначеним кредитним договором Банком ОСОБА_2 у цій справі не нараховувалась взагалі.

Таким чином, проведене Банком нарахування штрафу ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним договором у цій справі узгоджується із умовами вказаного вище кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_2, та відповідає вимогам закону.

Вказаний кредитний договір не був визнаний судом першої інстанції у цій справі недійсним (а.с.80-81), рішення суду першої інстанції у цій частині було залишено без змін апеляційним (а.с.109-115) та касаційним судом (а.с.136-138), набрало законної сили в цій частині, а тому кредитний договір є правомірним, а його умови обовязковими для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В даному конкретному випадку ПАТ КБ «Надра» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, грошові кошти в передбаченому договором розмірі відповідачу ОСОБА_2 видав (а.с10). Відповідач ОСОБА_2 в свою чергу умов вказаного договору не виконує.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Суд першої інстанції правильно вважав, що заперечення відповідача ОСОБА_2 про неможливість ПАТ КБ «Надра», який у т.ч. має банківську ліцензію на здійснення валютних операцій (а.с.16, 18-20, 62, 64, 66-67), видачі кредиту у іноземній валюті не відповідає положенням ст.192 ЦК України та п.10,11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» і тому є безпідставними.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч. 1 і 3 ст. 533 ЦК України).

Ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд першої інстанції правильно встановив наявність в Банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, правильно стягнув з відповідача, як позичальника, грошову суму в іноземній валюті, окрім неустойки (пені, штрафу, яку стягнув у гривні України).

Згідно із ст. 533 ч. 2 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Банком було визначено борг станом на 08 січня 2014 року, у подальшому Банк свої позовні вимоги не уточнював у цій справі, у тому числі не збільшував.

Суд першої інстанції розглядав дану справу в межах заявлених Банком позовних вимог та правильно виходив з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної із сторін кредитного договору.

Банк має право згідно із п. 4.2.4 вищезазначеного кредитного договору із ОСОБА_2 вимагати дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, інших платежів, передбачених цим договором та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий мінімальний платіж у термін, визначений п. 3.3.3 цього договору тощо.

Предявленням вимоги до позичальника Банком є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу) так і предявлення до нього позову.

Правові підстави для зменшення розміру стягнутої оскаржуємим рішенням суд першої інстанції зі ОСОБА_2 заборгованості за вищезазначеним кредитним договором станом на 08.01.2014 року на загальну суму 58141,84 доларів США та 45624,20 грн. (заборгованість за сумою кредиту 32867,36 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 25274,48 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 18847,65 грн. (що є еквівалентом 2358,02 доларів США), штраф 26776,55 грн. (що є еквівалентом 3350,00 доларів США) до загальної суми стягнення заборгованості за кредитом до 39 557,91 доларів США, а саме: заборгованість за сумою кредиту - 32867,36 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 6690,55 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 18847,65 грн. (що є еквівалентом 2358,02 доларів США), як просив апелянт ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі, відсутні.

Оскільки, розрахунок Банком для ОСОБА_2 заборгованості по процентам за користуванням кредитом у сумі 25274,48 доларів США, здійснений правильно, з додержанням умов договору та вимог закону, на відміну від розрахунку останнього ОСОБА_2 у сумі 6690,55 доларів США .

Відповідач ОСОБА_2 не заявляв у суді першої інстанції про застосування строків позовної давності у цій справі, а лише у своїй апеляційній скарзі у цій справі (а.с.92).

Належні, допустимі докази протилежного (заява відповідача про застосування строків позовної давності, письмові заперечення відповідача ОСОБА_2 на позов Банку із посиланням на позовну давність тощо) у матеріалах цієї справи відсутні.

ОСОБА_2, як особа, яка бере участь у цій справі, зобовязаний добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

В силу вимог ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України (надалі ВСУ) щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, згідно із правовою позицією ВСУ, викладеною у справі № 6-780 цс 15 від 30.09.2015 року:

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки ст. 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Крім того, Банк має право на стягнення зі ОСОБА_2 при вищевикладених обставинах суми штрафу 26776,55 грн. (що є еквівалентом 3350,00 доларів США), проти нарахування якого ОСОБА_2 безпідставно заперечує.

Докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, апелянтом апеляційному суду також не надані.

В силу вимог ст. 599 ч. 1 ЦПК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що зміна строку виконання зобовязання за кредитним договором, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зменшувати судом можна б було лише пеню, якщо б остання значно перевищувала суму основного боргу.

Проте, підстави для застосування ст. 551 ч. 3 ЦК України у цій справі відсутні.

Крім того, сума стягнутих тіла кредиту - 32867,36 доларів США та пені - 18847,65 грн. (що є еквівалентом 2358,02 доларів США) у розрахунках Банку та ОСОБА_2 співпадає, останнім не оспорюється.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції у цій справі в частині вирішення позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним у запереченнях проти позову позивача у цій справі та яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, що є предметом нового апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції у цій справі, повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав належну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі в частині позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у вказаній частині у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ПАТ КБ «Надра» судових витрат у вигляді судового збору (а.с.89), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2014 року у цій справі в частині позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1ОСОБА_7ОСОБА_8