АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Крижанівській Г.В., Пікуль А.А.,

при секретарі - Лознян О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Арден» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року про відмову у задоволені скарги Приватного підприємства «Арден» на дії та постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Дегтярьової Юлії Сергіївни про відкриття виконавчого провадження, зацікавлені особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_2, ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 травня 2015 року ПП «Арден» звернулось до суду зі скаргою на дії та постанову старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження, в якій просить суд визнати дії старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Дегтярьової Ю.С. щодо відкриття виконавчого провадження №47559741 незаконними, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №47559741 від 18 травня 2015 року та зобов'язати старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Дегтярьову Ю.С. скасувати всі постанови, винесені на виконання виконавчого провадження №47559741.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року відмовлено у задоволенні скарги ПП «Арден» на дії та постанову старшого державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Дегтярьової Ю.С. про відкриття виконавчого провадження, заінтересовані особи: ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2, ОСОБА_3

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ПП «Арден» подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали, постановлення нової, якою задовольнити вимоги скарги в повному обсязі.

Апелянт зазначає, суд першої інстанції не правильно та неповно дослідив докази і встановлені обставини не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема апелянт вказує, що державним виконавцем безпідставно відкрито виконавче провадження по виконавчому листу строк пред'явлення до виконання по якому закінчився. В постанові про відкриття виконавчого провадження не зазначено ідентифікатору доступу до реєстру, що порушує права боржника, а також у супровідному листі до постанови про відкриття виконавчого провадження не міститься дати його надсилання. Також представник зазначає, що навіть якщо виконавчий лист перебував на виконанні у ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві, то у будь-якому випадку всі терміни пред'явлення виконавчого листа до виконання та перебування виконавчого листа на примусовому виконанні завершились.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що виконавчий лист був виданий 03 грудня 2014 року, тоді як стягувачеві був повернутий 12 листопада 2014 року, тобто раніше ніж виданий виконавчий лист.

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові .

В судовому засіданні ПП «Арден» - Косенко В.М. апеляційну скаргу підтримав, представник відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві- Дегтярьова Ю.С. скаргу не визнала

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

За змістом ст.ст. 383, 384 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2010 року було задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» та стягнуто солідарно з ПП «Арден», ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість у загальному розмірі з урахуванням судових втрат в сумі 1175043,29 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2012 року зазначене рішення Дніпровського районного суду м. Києва було скасоване і позов банку задоволено частково. При цьому постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2012 року рішення Апеляційного суду м. Києва скасоване, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва залишене без змін.

Подаючи скаргу на дії державного виконавця скаржник зазначав, що боржник ПП «Арден» отримало постанову про відкриття виконавчого провадження разом з супровідним листом 1031 №24 в якому не зазначено дати його підписання, а у самій постанові не вказаний ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, чим порушено та обмежено право боржника на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у вказаному реєстрі. Також скаржник зазначає, що в порушення вимог ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відкрито виконавче провадження за виконавчим листом строк пред'являння якого до виконання на час відкриття провадження сплив, оскільки виконавче провадження відкрито 18 травня 2015 року, рішення суду набрало законної сили 12 березня 2012 року, а заява від стягувача про відкриття виконавчого провадження надійшла 24. квітня 2015 року, тобто виконавче провадження відкрито майже через три роки після набрання рішенням суду законної сили.

Проте з такими доводами погодитись не можна виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Дегтярьової Ю.С. від 18 травня 2015 року було відкрите виконавче провадження №47559741 про стягнення солідарно з ПП «Арден», ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості у загальному розмірі з урахуванням судових втрат в сумі 1175043,29 грн. на користь ПАТ «УкрСиббанк».

Вказана постанова була направлена скаржнику рекомендованою кореспонденцією 20 травня 2015 року, що підтверджується реєстром на відправлення рекомендованої кореспонденції від 19 травня 2015 року та списком №1214 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листі. Тож, вимоги ст.ст. 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» не були порушені.

Зі змісту виконавчого листа у справі №2-3337/1/2010 року вбачається, що рішення на підставі якого він виданий набрало законної сили 12 березня 2012 року, а строк пред'явлення до виконання становить один рік.

При цьому, на виконавчому листі міститься відмітка про повернення виконавчого листа стягувачеві 12 листопада 2014 року на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яка підписана державним виконавцем Шепетько І.І. та скріплена печаткою ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві.(а.с.122).

Оригінал виконавчого листа був оглянутий в судовому засіданні на предмет дійсної наявності вказаної відмітки та скріплення її мокрою печаткою ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно положень ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

При цьому, за змістом ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За встановлених обставин та враховуючи зміст викладених норм Закону України «Про виконавче провадження» судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність державним виконавцем правомірності своїх дій щодо відкриття виконавчого провадження, адже відмітка про повернення виконавчого листа стягувачеві датована 12 листопада 2014 року, а заява про відкриття виконавчого провадження надійшла 15 травня 2015 року, тобто стягувач звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження в межах однорічного терміну з дня повернення йому виконавчого листа, що відповідає положення ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження». З цих підстав постанова державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 18 травня 2015 рогу не може бути визнана незаконною та скасована.

Жодних вимог про визнання протиправними дій/бездіяльності державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві скарга не містить та відповідних вимог представникам скаржника в судовому засіданні не заявлено.

Порушень вимог чинного законодавства України при відкритті виконавчого провадження щодо строку пред'явлення виконавчого документа до виконання з боку державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Дегтярьової Ю.С. судовою колегією не встановлено та стороною скаржника не доведено, адже в даному випадку визначальною датою для можливості вирішення питання про відкриття виконавчого провадження є дата повернення виконавчого документа стягувачеві.

Враховуючи, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а державний виконавець ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві може нести відповідальність лише за свої дії, то діях останньої суд не вбачає порушень закону при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження у зв'язку із чим не вбачає підстав для задоволення скарги ПП Ар ден».

Інші обставини на які посилається апелянт не можуть бути підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та всіх інших постанов винесених в межах цього виконавчого провадження.

Частиною 2 ст. 384 цього Кодексу встановлено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладається на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлює обов'язок державного виконавця сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язує державного виконавця використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до положень ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно, підстав для застосування державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві ч.1 ст. 24, ч.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» відмови у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, не було.

Державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову (ч.1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»).

За таких підстав, державний виконавець, прийнявши рішення відкриття виконавчого провадження, діяв у відповідності до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» й правомірно виніс оскаржувану постанову від 18 травня 2015 року про відкриття виконавчого провадження, оскільки стягувач у строки, визначені Законом звернувся до державного виконавця із заявою про примусове виконання рішення суду.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (п.1 ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

Не є принциповим до якого відділу державної виконавчої служби подано стягувачем заяву про примусове виконання рішення суду, головне - вказана заява була подана й у строки, визначені Законом.

Доводи скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є безпідставним.

Відповідно, судом встановлена правомірність дій державного виконавця, і суд вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавства прав боржника, як сторони виконавчого провадження, щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Рішення суду є обов"язковим до виконання. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст.11 вказаного Закону).

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали виконавчого провадження не містять заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження, а тому держаний виконавець повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження не заслуговують на увагу з підстав наведених вище.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, залишення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції без змін, як такої, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст., 303, 307, 312, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Арден» відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: