Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2015 р. м. Одеса.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Погрібного М.О.

При секретарі Олійник О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №14, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву, яку уточнив та просить

усунути йому перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення відповідачки ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаною квартирою і зняти її з реєстраційного обліку по квартирі в органах МВС України.

В обґрунтування позову, ОСОБА_1 посилався на те, що проживав у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою однією сімєю. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час спільного проживання в шлюбі, 24 березня 2005 року, він за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, придбав у свою власністю квартиру АДРЕСА_2, де він, дружина та син зареєструвалися і стали проживати однією сімєю. 27 серпня 2012 року шлюб між ним і відповідачкою був розірваний і вони припинили свої шлюбні відносини.

В 2014 році відповідачка забрала усі належні їй речі і виїхала з квартири на інше місце проживання. Оскільки відповідачка не проживала в зазначеній квартирі більше року, він вважає, що на підставі ст. 405 ЦК України вона, як колишній член сімї власника, втратила право користування зазначеною квартирою. Однак, дізнавшись про подачу ним до суду позовної заяви про визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою, вона, маючи запис про реєстрацію по спірній квартирі в паспорті, скориставшись його відсутністю, 04 жовтня 2015 року, шляхом зламу замків вхідної двері, проникла до житлового приміщення, де знаходиться по теперішній день і квартиру не звільняє. Тому, на підставі ст. 156 ч.4 ЖК України, ст. ст. 391, 405, 826 ЦК України просив його позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 у своїй письмовій заяві, поданій до загальної канцелярії суду, повністю підтримала позовні вимоги та їх обґрунтування і просила розглянути справу без її участі, на підставі наданих до позовної заяви доказів.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула. Про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в порядку, встановленому законом, замовною поштою за реєстраційним місцем її проживання. Згідно довідки поштового відділення, вручити повістку не надалося можливим із-за не проживання відповідачки за вказаною адресою (л.с. №17).

Вивчив матеріали справи, суд вважає, що на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та досліджених доказів, позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 1998 року по 27 серпня 2012 року, після чого їхній шлюб був розірваний рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, яке набрало законної сили. Під час спільного проживання у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (л.с. №6).

Також, під час спільного проживання однією сімєю в шлюбі, за згодою відповідачки, як дружини покупця, позивач ОСОБА_1 придбав трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3, право власності на яку було зареєстровано за ним 29 березня 2005 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується договором купівлі-продажу від 24 березня 2005 року, посвідченого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою та витягом з реєстру про реєстрацію прав власності на нерухоме майно (л.с. №№8, 28).

Після придбання вказаної вище квартири, позивач ОСОБА_1, відповідачка ОСОБА_2 і їхній син ОСОБА_3 зареєструвалися в ній і стали проживати, де проживають по теперішній час, що підтверджується довідкою від 22 листопада 2015 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Малиновський-10» і що у своїй уточненій заяві від 10 листопада 2015 року зазначив позивач (л.с. №№25-27, 31).

Відповідно до ст. 405 ЦК України та ст. 156 ч.4 ЖК України, на які позивач посилається в підтримку своїх позовних вимог:

ст. 405 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ст. 156 ч.4 ЖК України - до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Будь-які докази про факти та причини не проживання відповідачки ОСОБА_2 в спірній квартирі, ні позивач, ні його представник суду не надали.

Сам факт розірвання шлюбу між позивачем і відповідачкою та оформлення позивачем права власності на спірну квартиру на своє імя під час проживання в зареєстрованому шлюбі з нею, відповідно до законодавства України не може бути підставою про визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою №94 в будинку №90 по проспекту Добровольського у м. Одесі, зняття її з реєстраційного обліку по квартирі та виселення її з квартири.

Згідно ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не приймає до уваги доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, оскільки вони ніякими допустимими доказами не підтверджені і суперечать фактам, встановлених судом та дослідженим в судовому засіданні доказам.

Також суд вважає безпідставними посилання позивача на норми ст. ст. 391, 826 ЦК України, як на правомірність та законність своїх позовних вимог, оскільки, виходячи із фактичних правових відносин, які існують і виникли між сторонами по даній справі, норми вказаних статей ЦК України не можуть регулювати питання щодо позбавлення відповідачки права користування житлом, зняття її з реєстраційного обліку та виселення із спірного житла.

При таких обставинах позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 391, 405, 826 ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Копію рішення направити позивачу та відповідачці.

Рішення, як заочне, може бути переглянуте за заявою відповідача, яка подається до Суворовського районного суду м. Одеси протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку.

Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів через Суворовський районний суд м. Одеси.

Суддя: