Справа № 359/6400/15-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/6261/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 02.12.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

02 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Дрозд Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення про скасування наказів про утримання коштів із заробітної плати, стягнення незаконно утриманих коштів із заробітної плати,-

встановила:

у липні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася, на те що в період часу з 14 лютого 2013 року по 26 травня 2015 року він працював в Концерні радіомовлення, радіозвязку та телебачення на посаді начальника відділу внутрішнього аудиту.

Наказами №114 від 31 березня 2015 року та №185 від 26 травня 2015 року «Про утримання із заробітної плати», у звязку з виявленням нестачі ноутбуків та у звязку з скороченням посади, яку обіймав позивач, з нього було наказано утримати із заробітної плати суми збитків від нестачі матеріальних цінностей у загальній сумі 15 728,26нрг. На підставі даних наказів протягом березня-травня 2015 року з заробітної плати ОСОБА_2 було утримано кошти на загальну суму 7 133,08грн.

Позивач вважає, що наказ №114 від 31 березня 2015 року та наказ №185 від 26 травня 2015 року не відповідає вимогам ч.1 ст.132 КЗпП України, згідно з якої працівник несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, а також, що сума збитків визначена у оспорюваних наказах значно перевищує балансову вартість матеріальних цінностей (ноутбуків), що порушує вимоги ч.1 ст.135-5 КЗпП України, якою передбачено, що розмір заподіяної підприємству шкоди визначається за фактичними втратами, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу. Крім цього, ОСОБА_2 стверджує, що Концерном РРТ було порушено строки притягнення його до матеріальної відповідальності.

Враховуючи викладене позивач просив визнати протиправними та скасувати накази виконуючого обовязків генерального директора Концерну РРТ від 31 березня 2015 року №114 та від 26 травня 2015 року №185 «Про утримання із заробітної плати», стягнути з Концерну РРТ на його користь незаконно утримані кошти із його заробітної плати на загальну суму 7133,08грн., а також допустити негайне виконання рішення суду, в частині стягнення незаконно утриманих коштів в зазначені вище сумі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Зазначив, що рішення є незаконне, ґрунтуються на неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення та неправильне застосування матеріального та процесуального права при його ухваленні.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції помилково зроблені висновки, що в період роботи в Концерні РРТ йому особисто ноутбуки в користування не надавалися.

Апелянт по справі не одноразово акцентував увагу, що ноутбуки надавалися всім працівникам відділу внутрішнього аудиту, для належного виконання ними своїх посадових обовязків, неодноразово наголошував, що у псуванні вказаних матеріальних цінностей його вини немає та його вина не доведена, що це відбулося випадково та те, що він особисто надав згоду на утримання коштів з його заробітної плати в розмірі залишкової вартості ноутбуків, а не в розмірі тієї вартості, що сам собі визначив відповідач, при цьому не вказавши, яка це вартість ноутбуків початкова, залишкова чи інша.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові ОСОБА_2М суд першої інстанції виходив із вимог п.5 ч.1 ст.134 КЗпП України та ч.1 ст.136 КЗпП України, та з того, що Концерном РРТ було вірно визначено розмір завданої матеріальної шкоди у звязку з втратою компютерної техніки, виходячи з балансової вартості відсутніх цінностей, але не нижче 50% балансової вартості на момент встановлення такого факту з урахуванням індексів інфляції, які щомісячно визначає Держкомстат України, відповідно до розміру податку на додану вартість і акцизного збору.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можливо погодитися виходячи із наступного.

За правилами ст.1 ЦПК України закріплено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно наказу №14/ок від 14 лютого 2013 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення на посаду заступника начальника відділу контрольно-ревізійної роботи та фінансових розслідувань.

Відповідно до наказу Концерну РРТ №23/ок від 28 лютого 2013 року ОСОБА_2 був переведений на посаду начальника відділу контрольно-ревізійної роботи та фінансових розслідувань.

Наказом Концерну РРТ №31/ок від 18 березня 2013 року ОСОБА_2 переведено на посаду начальника відділу внутрішнього аудиту з 18 березня 2013 року.

Для виконання службових обовязків ОСОБА_2 було надано в тимчасове користування ноутбук HP 650, модель HP 650/6 SN 5CB30920HQ, інвентарний номер 00006852, придбаний Концерном РРТ згідно видаткової накладної №1345 від 11.10.2013 року на підставі Договору №1734 від 10.09.2013 року, вартістю 5 817, 60 грн.

Крім того, відділу внутрішнього аудиту було передано в користування ноутбук Dell Vostro, інвентарний номер 1721, придбаний Концерном РРТ на підставі Договору №02-04-08/2 від 02.04.2008 року, згідно видаткової накладної №1208-01 від 12.08.2008 року, вартістю 4905,00 грн.

12 листопада 2014 року у звязку з скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України Концерн РРТ припинив трудовий договір (контракт) з ОСОБА_2

Наказами №114 від 31 березня 2015 року та №185 від 26 травня 2015 року «Про утримання із заробітної плати», у звязку з виявленням нестачі ноутбуків та у звязку з скороченням посади, яку обіймав позивач, з нього було наказано утримати із заробітної плати суми збитків від нестачі матеріальних цінностей у загальній сумі 15 728,26грн. На підставі даних наказів протягом березня-травня 2015 року з заробітної плати ОСОБА_2 було утримано кошти на загальну суму 7 133,08грн.

Відповідно до ч.1 і 2 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантується шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до ч.1 ст.132 КЗпП України за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків працівники, крім працівників що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Однак при видачі наказу №114 від 31 березня 2015 року та наказу №185 від 26 травня 2015 року відповідач жодним чином не довів факту порушення покладених на ОСОБА_2, трудових обовязків або його винних протиправних дій (бездіяльності) чим в свою чергу порушив вимоги ст.130 КЗпП України та ст.138 КЗпП України.

21 листопада 2014 року ОСОБА_2, було написано відповідну заяву в якій він надавав згоду на утримання коштів із його заробітної плати за вказані ноутбуки по залишковій вартості (балансова вартість за вирахуванням зносу).

Однак при видачі наказу №114 від 31 березня 2015 року та наказу №185 від 26 травня 2015 року на загальну суму 15 728, 26 грн., яка значно перевищує балансову вартість матеріальних цінностей вказаних в цих наказах, та є також порушенням вимог частини 1 статті 135-3 КЗпП, де чітко передбачено, що розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Згідно ч.2 ст.136 КЗпП України відповідно до яких розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові.

Відповідно до ч.3 ст.136 КЗпП України, визначено, що у решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Тобто, з 21.11.2014 року, відповідач дізнавшись про заподіяння позивачем шкоди повинен був не пізніше двох тижнів з цієї дати видати розпорядження (наказ) про утримання коштів або ж в разі пропуску цього строку подати позов до суду. Однак вищевказані вимоги ст.136 КЗпП України відповідачем не виконані.

Окрім того, відповідно ч.2 статті 136 КЗпП України, розпорядження відповідача про утримання із заробітної плати позивача, на підставі наказу №114 від 31 березня 2015 року, має бути звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це позивачу. Та як вбачається з копії №114 від 31 березня 2015 року, з цим наказом позивача ознайомлено 14 квітня 2015 року, але утримання із заробітної плати зроблене в березні 2015 року в сумі 1778,33грн., що є порушенням зазначеної норми статті 136 КЗпП України.

Відповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 КЗпП України.

Так матеріали цивільної справи не містять належних допустимих доказів вини ОСОБА_2, на підставі чого були видані накази №114 від 31 березня 2015 року та №185 від 26 травня 2015 року про утримання заробітної плати протягом березня-травня 2015 року, а тому доказування не може ґрунтуватися на одних лише припущеннях.

Відповідно до ст.57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.58 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.59 ЦПК України).

Всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України відповідачем не надано беззаперечних доказів прямої дійсної шкоди від нестачі матеріальних цінностей у вигляді ноутбуків заподіяної особисто ОСОБА_2

Враховуючи те, що відповідачем утримані кошти із заробітної плати позивача, в сумі 7 133,08грн., без відповідної правової підстави, колегія суддів вважає, що зазначені кошти слід стягнути із відповідача на користь позивача.

Позовні вимоги, в частині допущення негайного виконання рішення суду, з підстав передбачених ч.2 ст.367 ЦПК України, не підлягають до задоволення, оскільки утримані кошти із заробітної плати позивача не є платежами, або боргом, в розумінні вимог пунктів 1,2,3 ч.1 ст.367 ЦПК України.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив рішення з порушенням норм матеріального права, а тому за таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись: ст.ст.303,307,309,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

вирішила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2015 скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення про скасування наказів про утримання коштів із заробітної плати, стягнення незаконно утриманих коштів із заробітної плати, задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати накази виконуючого обовязки генерального директора Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення від 31.03.2015 року №114 «Про утримання із заробітної плати» та від 26.05.2015 року № 185 «Про утримання із заробітної плати».

Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення (04 112 м. Київ, вулиця Дорогожицька, 10) на користь ОСОБА_2 утримані кошти із його заробітної плати на загальну суму 7133,08 гривень (сім тисяч сто тридцять три гривні, вісім копійок).

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді