У х в а л а

3 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Лященко Н.П.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року в справі за позовом прокурора м. Олександрії Кіровоградської області в інтересах ОСОБА_5 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області, виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Олександрійської міської ради, розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності, визнання недійсним ордеру на жиле приміщення, витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення,

в с т а н о в и л а:

27 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пунктів 1 та 4 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області

від 15 січня 2015 року зазначений позов прокурора задоволено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року його касаційну скаргу на рішення суду апеляційної інстанції задоволено частково, ухвалу суду апеляційної інстанції в частині виселення скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову прокурора відмовити, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема частини першої статті 261 Цивільного кодексу України.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року, постанови Верховного Суду України

від 27 травня 2014 року та 13 травня 2015 року.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині визнання причин пропуску строку позовної давності поважними, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що початок перебігу позовної давності пов'язується лише з обізнаністю тієї особи, право якої порушено, а не з обізнаністю особи, яка здійснює представництво її інтересів.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд зазначає, що оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який має відповідні повноваження передачі земель у користування, то і перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган державної влади, а не прокурор;

- постановах Верховного Суду України від 27 травня 2014 року та

13 травня 2015 року викладена правова позиція, відповідно до якої початок перебігу позовної давності, встановлений для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист права цієї особи.

Зміст наданого заявником для порівняння судового рішення суду касаційної інстанції та його порівняння із судовим рішенням, яке він просить переглянути, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Надані для порівняння постанови Верховного Суду України

не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у цих постановах висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом прокурора м. Олександрії Кіровоградської області в інтересах ОСОБА_5 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області, виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Олександрійської міської ради, розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності, визнання недійсним ордеру на жиле приміщення, витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Н.П. Лященко
А.Г. Ярема