Справа № 175/1141/15-ц
Провадження № 2/175/461/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

за участю секретаря Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Ювілейне справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № DNI0GA00000156 від 26 грудня 2007 року у розмірі 51902,46 доларів США, що за курсом 21,73 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 10 березня 2015 року в гривневому еквіваленті складає 1 127 840 грн. 52 коп.

В обґрунтування позову ПАТ КБ «ПриватБанк» вказав, що 26 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DNI0GA00000156, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 50000,00 доларів США на термін до 26 грудня 2027 року. В порушення умов договору відповідач не повертає кредит в строки визначені договором, а також не сплачує відсотки за користування кредитом, таким чином, станом на 10 березня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 51902,46 доларів США, що за курсом 21,73 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10 березня 2015 року складає 1 127 840 грн. 52 коп., а тому він вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості.

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним, в якій просив ухвалити рішення, яким визнати порушеним право його, ОСОБА_1, як споживача фінансових послуг банку; визнати недійсним Кредитний договір № DNI0GA00000156 від 26 грудня 2007 року, який укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ним, ОСОБА_1, у звязку з укладенням його під впливом обману з боку банку.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказав на те, що 26 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ним, ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № DNI0GA00000156, за яким банк взяв на себе зобовязання надати йому кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 62140,00 доларів США, на наступні цілі 50000,00 доларів США ремонт житлового будинку, а також у розмірі 12140,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 кредитного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 кредитного Договору, зі строком повернення до 26 грудня 2027 року. Згідно припису п.п.1.3, 7.3 Кредитного договору, забезпеченням виконання зобовязань позичальником за договором виступає іпотека домоволодіння за адресою м. Підгородне, вул. Набережна, буд. 84, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п. надані банку з метою забезпечення зобовязань за договором. Вказав, що в змісті кредитного договору № DNI0GA00000156 відсутня інформація стосовно дати надання готівки через касу, в якій валюті та за яким курсом кредит був наданий, яка загальна сума кредиту в національній валюті, не наведено розрахунок сукупної і реальної вартості кредиту, та абсолютне значення подорожчання кредиту. Кредитний договір № DNI0GA00000156 від 26 грудня 2007 року є укладеним з суттєвим порушенням істотних умов Договору, встановлених діючим законодавством України, що регулюють спірні правовідносини, які необхідні для його укладення, з використанням елементів нечесної підприємницької практики всупереч існуючих норм і вимог діючого Законодавства України, та грубо порушують його охоронювані Конституцією і Законами України права та інтереси споживача фінансових послуг, і завдають йому значної шкоди. Вказав, що за таких умов зловживання банком правами, мають бути припиненні, а укладені з використанням такої практики правочини, мають бути визнані судом недійсними, із застосуванням встановлених цивільним законодавством України наслідків недійсності. Він був позбавлений фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору, і при його укладенні, мав можливість погодитись лише на ті умови, які були запропоновані йому банком, щодо істотних умов договору та відсоткової ставки. В змісті договору відсутній розрахунок сукупної і реальної вартості кредиту, та абсолютного значення подорожчання кредиту. Окрім цього, посилаючись на ч. 1 ст. 230 ЦК України, ОСОБА_1 вказує на те, що укладений ним Кредитний договір № DNI0GA00000156 від 26 грудня 2007 року є таким, що укладений ним під впливом обману з боку банку, з використанням елементів нечесної підприємницької практики, а відтак, мають бути визнані судом недійсними, тому він звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги банку підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні.

Представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_3 позовні вимоги банку не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участи у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частина перша ст. 203 ЦК України, встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У судовому засіданні встановлено, що 26 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № DNI0GA00000156, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 62140,00 доларів США, на наступні цілі: 50000,00 доларів США ремонт житлового будинку, а також у розмірі 12140,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 кредитного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 кредитного Договору, на строк з 26 грудня 2007 року по 26 грудня 2027 року включно (а.с.11-13).

Згідно припису п.п.1.3, 7.3 Кредитного договору, забезпеченням виконання зобовязань позичальником за договором виступає іпотека домоволодіння за адресою: м. Підгородне, вул. Набережна, буд. 84 Дніпропетровського району Дніпропетровської області, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п. надані банку з метою забезпечення зобовязань за договором.

Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Так, фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов'язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору. Для підтримання впевненості споживачів загальна заборона несправедливих видів торговельної практики однаковою мірою повинна застосовуватись до тих із них, що виникають як за межами контрактних відносин між торговцем та споживачем, так і під час виконання укладеного контракту (п.п. 9,13,14 преамбули Директиви Європейського Парламенту та Ради 2005/29/ЄС від 11.05.2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України та згідно розяснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив у п. 14, що суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою ст. 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України).

В силу Закону та Правил обов'язковими (істотними) умовами кредитного договору є: детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача із зазначенням реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі); графік платежів на весь строк кредитування; попередження про валютні ризики.

Відповідно до п.п. 8, 14, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року кредитний договір може бути визнаний недійсним в зв'язку з тим, що він не відповідає вимогам законодавства України.

Суд дійшов висновку, що вказаний правочин, тобто Кредитний договір, вчинено у письмовій формі, з дотриманням вимог, передбачених чинним законодавством (скріплений підписом працівника Банку та печаткою з однієї сторони і підписом ОСОБА_1 з іншої сторони). Погодження умов договору відповідають положенням ч. 1 ст. 628 ЦК України про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким, чином можна стверджувати, що Кредитний договір підписано сторонами на добровільних засадах та відповідає їх намірам сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобовязань. Таким чином, ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них, та проти наданого йому кредиту в обумовленій договором сумі. Окрім цього, при укладенні спірного договору волевиявлення ОСОБА_1 було вільним та відповідало його внутрішній волі.

З огляду на зазначене вище, в момент вчинення правочину (підписання кредитного договору) було дотримано вимоги, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Крім того згідно з п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях ПАТ КБ «ПриватБанк», істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Враховуючи наведені вище обставини, твердження ОСОБА_1 про недійсність спірного договору, який був укладений внаслідок обману є безпідставними і непідтвердженими.

Відповідно до умов Кредитного договору № DNI0GA00000156 від 26 грудня 2007 року позичальник несе усі валютні ризики під час виконання зобовязань за цим кредитним договором. ОСОБА_1 поставив свій підпис під Кредитним договором № DNI0GA00000156 від 26 грудня 2007 року, а отже, прийняв їх умови.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка інших доказів порушення її прав та несправедливості умов договору суду не надала.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також те, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання Кредитного договору недійсним, не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що у їх задоволенні слід відмовити.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону або договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу.

Відповідно до умов Кредитного договору у разі не виконання, або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за Кредитним договором банк має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом із сплатою всіх сум, належних до сплати включаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи.

Відповідно до умов Кредитного договору ОСОБА_1 зобовязався належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти та комісії) у терміни, встановлені графіком погашення кредиту. У разі невиконання чи неналежного виконання боржником будь-яких обовязків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати дострокового виконання зобовязання з повернення Кредиту за Договором.

Згідно п. 7.1 Кредитного договору, погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: період сплати з 21 по 28 число кожного місяця; щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 622,69 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам винагороди, комісії.

ОСОБА_1 ухилявся від виконання договірних зобовязань, передбачених кредитним договором, в добровільному порядку кошти не повернув, чим порушив прийняті на себе договірні зобов'язання. Станом на 10 березня 2015 року розмір заборгованості позичальників по поверненню кредитних коштів за Кредитним договором № DNI0GA00000156 від 26 грудня 2007 року становить у розмірі 51902,46 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 44542,33 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3579,82 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 680,98 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором у розмірі 616,83 доларів США, штрафу (фіксована частина) у розмірі 11,50 доларів США, штрафу (процентна складова) у розмірі 2471,00 доларів США, що за курсом 1 долар США = 21,73 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 10 березня 2015 року в гривневому еквіваленті складає 1 127 840 грн. 52 коп.

ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобовязань ЗАТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 3654 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 526, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН - НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNI0GA00000156 від 26 грудня 2007 року у розмірі 51902,46 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 44542,33 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3579,82 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 680,98 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором у розмірі 616,83 доларів США, штрафу (фіксована частина) у розмірі 11,50 доларів США, штрафу (процентна складова) у розмірі 2471,00 доларів США, що за курсом 1 долар США = 21,73 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 10 березня 2015 року в гривневому еквіваленті складає 1 127 840 грн. 52 коп., а також судовий збір у розмірі 3654 грн., а всього стягнути 1 131 494 грн. 52 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.