Справа № 333/5440/14-ц
Провадження № 2/333/2276/14

рішення
Іменем України
01 грудня 2014 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
при секретарі Шевченко І.П.,
за участю представника позивачів ОСОБА_1 ,
представника відповідача Власова Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Міністерства оборони України, Харківського університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба, військової частини № НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням у Харківському університеті Повітряних Сил, -
08.07.2014 року позивачі звернулись до суду із позовом про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням у Харківському університеті Повітряних сил ОСОБА_2 у сумі 14 704 грн. 46 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.09.2005 року між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського університету Повітряних Сил та ОСОБА_2 був укладений контракт на 5 років про проходження військової служби останнього у Збройних Силах України. Відповідач до 2006 року проходив навчання та військову службу на посаді курсанта у вказаному університеті, після закінчення якого ОСОБА_2 був направлений для проходження військової служби до військової частини № НОМЕР_2 , яка є структурним підрозділом військової частини № НОМЕР_1 на посаду командира окремого радіолокаційного взводу начальника станції військової частини № НОМЕР_2 .
30.12.2008 року зазначений контракт було достроково розірвано у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту з боку ОСОБА_2 та відповідач був виключений із списків особового складу військової частини наказом командира військової частини № НОМЕР_1 від 27.01.2009 року № 16 та направлений для зарахування на військовий облік до Запорізького ОМВК м. Запоріжжя.
На вимогу військової частини № НОМЕР_1 Харківський університет Повітряних Сил здійснив розрахунок коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_2 під час навчання курсантом у вказаному університеті, яка складає 14 704 грн. 46 коп.
В контракті зразка 2005 року не було прямо прописано зобов`язання осіб, які уклали контракт відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходять військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу». Разом із тим, дана норма передбачена ч.10 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в якій також як і у Постанові Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964 зазначено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
З метою з`ясування позиції відповідача щодо добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_2 під час навчання останнього курсантом у Харківському університеті Повітряних сил, до відповідача були направлені листи від 29.03.2012 року та 08.08.2012 року, які залишилися без відповідей. Враховуючи, що ОСОБА_2 добровільно не бажає відшкодувати зазначені витрати, тому позивачі просять стягнути з відповідача на користь Міністерства оборони України в особі військової частини № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 14 704,46 грн. та понесені судові витрати. Також, позивачі просять поновити строк звернення до суду, так як вони не мали фінансової можливості сплатити судовий збір і своєчасно звернутись з позовом до суду .
Представник позивачів за дорученнями № 220/803/д від 23.10.2014 року, № 350/176/24-34/358 від 23.10.2014 року, № 225/11/199 від 15.03.2014 року, відповідно, ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Крім того, заперечував проти застосування строку позовної давності, зазначаючи, що у зв`язку з неналежним фінансуванням військової частини № НОМЕР_1 , позивачі не змогли своєчасно сплатити судовий збір і лише у липні 2014 року знайшлась така можливість. Також, позивачі не знали позицію ОСОБА_2 щодо добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням останнього під час навчання курсантом у Харківському університеті Повітряних Сил, тому подали позов лише тоді, коли впевнились, що відповідач не збирається добровільно відшкодовувати зазначені витрати.
Представник відповідача за дорученням від 13.10.2014 року ОСОБА_3 заперечував проти позову, так як вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, тому просить застосувати позовну давність та відмовити у позові. Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що у контракті від 01.09.2005 року, укладеного між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського університету Повітряних Сил та ОСОБА_2 був відсутній пункт про відшкодування, по яке просять позивачі. Також, представником позивачів узагалі до суду не надано доказів, які б підтверджували правильність розрахунку суми коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_2 під час навчання курсантом у вказаному університеті, яка складає 14 704 грн. 46 коп.
Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, всесторонньо дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи із встановленого ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Встановлено, що 01.09.2005 року між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського університету Повітряних Сил Медведева В.К. та ОСОБА_2 був укладений контракт на 5 років про проходження останнім військової служби у Збройних Силах України (а.с. 18).
Відповідно до п.1 зазначеного контракту ОСОБА_2 добровільно бере на себе зобов`язання: проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку дії контракту, сумлінно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів та начальників, службові обов`язки, добре володіти довіреною технікою (озброєням).
ОСОБА_2 до 2006 року проходив навчання та військову службу на посаді курсанта в Харківському університеті Повітряних Сил, після закінчення якого відповідач був направлений для проходження військової служби до військової частини № НОМЕР_2 , яка є структурним підрозділом військової частини № НОМЕР_1 на посаду командира окремого радіолокаційного взводу начальника станції військової частини № НОМЕР_2 .
30.12.2008 року наказом Міністра оборони України № 1222 відповідно до п.«и» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старшого лейтенанта ОСОБА_2 , командира 56 окремого радіолокаційного взводу начальника станції 2316 радіотехнічного батальйону НОМЕР_3 радіотехнічної бригади повітряного командування «Центр» звільнено з військової служби у запас (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) (а.с. 19).
Наказом командира військової частини № НОМЕР_1 ОСОБА_4 № 16 від 27.01.2009 року старшого лейтенанта ОСОБА_2 , командира 56 окремого радіолокаційного взводу начальника станції 2316 радіотехнічного батальйону НОМЕР_3 радіотехнічної бригади повітряного командування було виключено зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Запорізького ОМВК м. Запоріжжя (а.с. 20).
Таким чином, контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України від 01.09.2005 року, укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського університету Повітряних Сил ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був достроково розірваний у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту останнім та відповідача було виключено зі списків особового складу військової частини № НОМЕР_1 .
Представником позивачів на підставі п.7 «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 р. № 964 надано загальний розрахунок №350/176/100/101/181 від 31.03.2010 року коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_2 в Харківському університеті Повітряних Сил, загальна сума яких склала 14 704 грн. 46 коп. (а.с.8).
Разом із тим, суд критично ставиться до даних, вказаних у зазначеній довідці, враховуючи, що довідка була видана 31.03.2010 року, тобто більш, ніж за 4 роки до подачі позову до суду. Крім того, у довідці не зазначено про період, за який нарахована сума коштів, тому відсутня можливість перевірити правильність нарахування відповідно до Методики визначення розміру коштів на відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням, на яку посилаються у самій довідці.
Згідно ч.10 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 року № 2233-ХІІ, зі змінами на 04.04.06 року, який діяв на час виникнення правовідносин, курсанти та слухачі в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
З матеріалів справи вбачається, що розмір відшкодування визначено позивачем на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 р. № 964 «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах».
Відповідно до п.3 вказаного Порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, медичним забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки у зворотному напрямку, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Отже, неможливо застосувати до вказаного механізму нарахування відшкодування, яке підлягає стягненню з ОСОБА_2 , за весь час його навчання, оскільки на момент зарахування його до Харківського університету Повітряних Сил вказані нормативні акти не діяли, а у самому контракті зобов`язання відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача за час навчання, не передбачено.
Згідно ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства, до яких відносяться і Постанови Кабінету Міністрів України (ч.4 ЦК України) регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Так як, позивачем надано до суду розрахунок коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_2 №350/176/100/101/181 від 31.03.2010 року, з яким останній навіть не ознайомлений і в позовній заяві посилання на нормативні акти: «Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008; «Порядок відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12.07.2006 року; «Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах», затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України, міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України № 419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007 року, які не регулюють зазначені спірні відносини, тому суд вважає, що є всі підстави для відмови у задоволенні позову.
Статтею 257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позивачі позов до відповідача про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням у Харківському університеті Повітряних Сил, пред`явили 08.07.2014 року.
На підставі ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивачі довідались про порушення їх прав 27.01.2009 року, а саме з моменту виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення. Тобто, на думку суду, перебіг позовної давності почався з 27.01.2009 року та відповідно строк для захисту порушеного права закінчився до пред`явлення зазначеного позову.
Представник відповідача заявив клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч.ч. 3,4 ст.267 ЦК України може бути підставою для відмови у позові.
Доводи представника позивачів щодо причин пропуску строку позовної давності (неналежне фінансування військової частини № НОМЕР_1 та відсутність інформації про позицію ОСОБА_2 щодо добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням останнього під час навчання) суд не приймає до уваги, так як вважає їх непереконливими та недостатніми для визначення їх поважними для пропуску строку позовної давності.
За умов безпідставності пред`явленого позову у вимогах має бути відмовлено саме з цих підстав, а не з підстав застосування наслідків пропуску строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови та застосовується судом лише в разі обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
Отже, враховуючи недоведеність позовних вимог, суд вважає за доцільне саме з цієї підставі відмовити у задоволенні позову.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 88, 169, 209, 213 - 215 ЦПК України, ст.ст. 4, 257, 261, 267 ЦК України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року, суд, -
У задоволенні позову Міністерства оборони України, Харківського університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба, військової частини № НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням у Харківському університеті Повітряних Сил відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Р.С. Холод