РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/9452/15-ц

Пров. №2/668/2614/15

25.12.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона

у складі: головуючого судді - Гонтар Д.О.

при секретарі - Остапенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, уточненим в ході розгляду справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 17.03.1975 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, наказом №211-к від 01.08.2008 року її переведено на посаду техніка обліку вантажного району. Наказом №292-к від 15.07.2015 року її звільнено з роботи у звязку із скороченням штату. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки їй не було пред'явлено документів на підтвердження скорочення штату, не попереджено за два місяці про майбутнє звільнення, а також не враховано того факту, що на роботі нею було отримано каліцтво, у зв'язку з чим вона має переважне право на залишення на роботі. Зважаючи на наведене, позивачка просила суд визнати наказ №292-к від 15.07.2015 року про її звільнення незаконним та скасувати його, поновити її на посаді техніка обліку вантажного району в ДП «Херсонський морський торговельний порт» з 15.07.2015 року, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 9501,00 грн., у відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 1300,00 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, надав заперечення на позовну заяву.

Заслухавши осіб, що зявилися в судове засіданні, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у трудових відносинах з 17.03.1975 року. Наказом №211-к від 01.08.2008 року позивачку переведено на посаду техніка обліку вантажного району.

Наказом ДП «Херсонський морський торговельний порт» № 225 від 30.04.2015 року «Про внесення змін до штатного розпису» з 13.07.2015 року виключено із штатного розпису району (вантажного) посади «тальман» (3 одиниці) та «технік з обліку». Згідно з трудовими договорами посаду «технік з обліку» обіймає 1 особа.

Допитані в судовому засіданні свідки не спростували факту скорочення штату на підприємстві.

Згідно наказу №176-к від 05.05.2015 року позивачку попереджено по майбутнє вивільнення працівників вантажного району у звязку із скороченням посад та ознайомлено з наявністю вакансій. ОСОБА_1 була ознайомлена із вказаним наказом 15.05.2015 року, про що свідчить її підпис.

06.07.2015 року ДП «Херсонський морський торговельний порт» направило до профспілкового комітету підприємства подання про надання згоди на звільнення позивачки у звязку із скороченням штатів на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ.

Згідно виписки із протоколу №8 засідання профспілковго комітету Херсонського морського торгівельного порту від 07.07.2015 року профспілковим комітетом надано згоду на звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1ст.40 КЗпП України у звязку із скороченням штатів з 13.07.2015 року.

10.07.2015 року начальником вантажного району ОСОБА_2 було подано рапорт на ім'я директора ДП «Херсонський морський торговельний порт» про звільнення техніка з обліку ОСОБА_1 на підставі п.1ст.40 КЗпП України.

14.07.2015 року позивачці повторно повідомлено про наявні на ДП «Херсонський морський торговельний порт» вакансії, однак ОСОБА_1, ознайомившись із переліком вакансій, своєї згоди на переведення на одну із запропонованих посад не надала.

Наказом №292-к від 15.07.2015 року позивачку звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скороченням штатів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. ч. 1-3 с. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Згідно розяснень, даних в п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачем дотримано встановлений законом порядок звільнення позивачки, зокрема, попереджено ОСОБА_1 про майбутнє вивільнення, отримано згоду профспілкового комітету, запропоновано позивачці інші вакантні посади.

Посилання позивачки на наявність у неї професійної травми як на підставу для надання їй переважного права на залишення на роботі, до уваги суду не приймаються, оскільки на ДП «Херсонський морський торговельний порт» згідно штатного розпису була наявна лише одна посада «технік з обліку», які наказом № 225 від 30.04.2015 року виключено із штатного розпису.

Таким чином, оскільки судом не встановлено порушень вимог трудового законодавства під час звільнення позивачки з роботи згідно п.1 ст.40 КЗпП України, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Херсонський морський торговельний порт» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відсутні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяОСОБА_3