Справа № 749/1102/15-ц Провадження № 22-ц/795/2402/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Валевач М. М. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2015 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.
суддів:Скрипки А.А., Шевченка В.М.
при секретарі:Покладі Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Щорського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2015 року про відмову у відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту каліцтва, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби,

- заінтересовані особи: Щорський районний військовий комісаріат, Щорська центральна районна лікарня, -

в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу судді Щорського районного суду від 16 листопада 2015 року, якою було відмовлено у відкритті провадження в справі за його заявою про встановлення факту каліцтва, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що необхідно для встановлення інвалідності у зв`язку каліцтвом (травмою), причини інвалідності та подальшого призначення пенсії, та просить направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

ОСОБА_1 зазначає, що він звернувся до суду не з заявою про встановлення каліцтва на виробництві або у зв`язку з виконанням державних або громадських обов`язків, а звернувся з заявою про встановлення травмування при виконанні обов`язків військової служби, тому посилання судді на п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення є безпідставним.

Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.09.2011 року визнана протиправною бездіяльність Щорського РВК щодо неналежного оформлення його травмування в 1996 року. Ця постанова набрала законної сили. Після встановлення факту травмування жодного спору про право не виникає, оскільки строк позовної давності за зверненням за одноразовою грошовою допомогою сплинув.

За таких обставин ОСОБА_1 вважає, що у судді не було підстав для відмови у відкритті провадження в справі з мотивів наявності спору про право.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за правилами ч.2 ст.305 ЦПК України.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала судді скасуванню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 просив встановити факт отримання ним каліцтва у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку в жовтні-листопаді 1996 року, пов`яним з виконанням обов`язків військової служби, оскільки без встановлення такого факту він не може одержати або відновити документи, що посвідчують факт травмування в службовий час, не може пройти медичну комісію з метою направлення на МСЕК для встановлення інвалідності за каліцтвом (травмою) та причини інвалідності (травма чи захворювання) (а.с.1). Встановлення вказаного факту йому необхідно для призначення пенсії.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі за заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з дня введення в дію Закону України «Про охорону праці» (тобто з 24 листопада 1992 року) не розглядаються в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів каліцтва на виробництві або у зв`язку з виконанням державних чи громадських обов`язків, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по соціальному страхуванню. Питання, пов`язані із встановленням факту каліцтва на виробництві, коли виникає з приводу цього спір, а також, якщо при каліцтві в зв`язку з виконанням державних чи громадських обов`язків пенсія призначається особам, які внаслідок цього стали інвалідами, вирішується в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів. Суддя суду першої інстанції зазначив, що в порядку окремого провадження можуть бути встановлені лише факти каліцтва, зазначені у ч.3 ст.256 ЦПК України лише в разі, коли такі факти мали місце до 24 листопада 1992 року та коли виключається можливість підтвердження таких фактів у позасудовому порядку, що повинно бути підтверджено відповідним документом. При цьому суд послався на роз`яснення, викладене у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

З такими висновками колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись не може, зважаючи на таке.

Роз`яснення, з якого виходив суддя суду першої інстанції, стосується каліцтва, одержаного при виконання трудових обов`язків та розгляду судами трудових спорів, в той час як заявник просив встановити факт одержання каліцтва при виконанні ним обов`язків військової служби. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертає увагу на те, що на нього поширюється дія Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та не поширюється дія Закону України «Про охорону праці», оскільки він проходив військову службу, а не працював відповідно до норм трудового законодавства, а також посилається на те, що на військовослужбовців поширюється дія «Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій і Збройних Силах України», затверджена наказом Міністра оборони України 06.02.2001 р. № 36, та не розповсюджується дія «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року №1232.

Суд першої інстанції не з`ясував суть вимог заявника та норми законодавства, що регулюють відповідні правовідносини, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі з наведених вище мотивів - у зв`язку з введенням в дію Закону України «Про охорону праці».

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у ч.1 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст. 18 Закону України від 09.04.1992 р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, ябо якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Заяви про встановлення факту інвалідності не можуть розглядатися судами, оскільки законодавством передбачено інший порядок встановлення таких фактів. Так, Положеннями про медико-соціальну експертизу та про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженими постановою КМУ від 03.12.2009 року №1317 визначено, що рішення про встановлення інвалідності, в т.ч. причин, часу настання, приймаються медико-соціальними експертними комісіями, які проводять медико-соціальну експертизу. Чинне законодавство передбачає оскарження рішень МСЕК у судовому порядку.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене, не з`ясував суті заявлених вимог та не визначив норми законодавства, що регулюють заявлені вимоги, а тому не з`ясував належним чином можливість встановлення відповідного факту у судовому порядку.

Відтак, оскаржувана ухвала судді відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання щодо відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Щорського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2015 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:Судді: