Провадження № 2/760/5507/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року Соломянський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Січкар Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за позовом прокурора Соломянського району м.Києва в інтересах Київської міської ради, Соломянської районної в м.Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про витребування майна та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

07.07.2015 року позивач звернувся з позовом до суду та просив витребувати від ОСОБА_1 нерухоме майно- квартиру № 23 в будинку № 37 по вул. Івана Клименка в м. Києві на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради та виселити відповідача зі спірної квартири.

Свої вимоги мотивує тим, що у березні 2012 року померла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Посилається, що згідно рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2013 року задоволено апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Соломянського районного суду м. Києва від 25.09.2012 року та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_3 та визнання права власності на вказану вище квартиру.

Позивач зазначає, що в ході перевірки встановлено, що в всупереч чинному законодавству та не маючи на те законних підстав, під час апеляційного перегляду вказаного вище рішення, ОСОБА_2 відчужила спірну квартиру шляхом укладення договору купівлі-продажу від 22.03.2013 року на користь ОСОБА_1.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 22.05.2014 року квартиру АДРЕСА_2 визнано відумерлою спадщиною ОСОБА_3 та передано у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Позивач також зазначає, що під час виконання рішення суду, згідно акту б/н від 13.03.2015 року встановлено, що у вказаній квартирі проживає ОСОБА_1, що позбавляє Київську міську раду як власника майна володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй майном.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити.

В судовому засіданні прокурор позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував частково посилаючись на те, що договір-купівлі продажу спірної квартири від 22.03.2012 року укладено з дотриманням вимог чинного законодавства. Просив відмовити в задоволенні позову.

Третя особа в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд до відома не поставила.

Заслухавши пояснення прокурора, відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що в березні 2012 року померла ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 в державній нотаріальній конторі не заводилася, що підтверджується відповіддю Девятої київської державної нотаріальної контори за № 5987/02-14 від 20.06.2013 року (а.с.18-19).

Заочним рішенням Соломянського районного суду м.Києва від 25.09.2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції в м.Києві про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на квартиру задоволено.

Даним рішенням встановлено факт проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 однією сімєю понад 5 років, визнано ОСОБА_2 спадкоємицею за законом четвертої черги щодо майна померлої ОСОБА_3, визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом.

Не погоджуючись з даним заочним рішенням, 11.10.2012 року Київська міська рада звернулася до Соломянського районного суду м.Києва з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Соломянського районного суду м.Києва від 07.11.2012 року Київській міській раді відмовлено в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Соломянського районного суду м.Києва від 25.09.2012 року.

Вбачається, що на підставі заочного рішення Соломянського районного суду м.Києва від 25.09.2012 року, 29.12.2012 року держаним реєстратором КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна було прийнято рішення про державну реєстрацію квартири АДРЕСА_4.

Разом з тим, рішенням Апеляційного суду м.Києва від 21.05.2013 року заочне рішення Соломянського районного суду м.Києва від 25.09.2012 року скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Заочним рішенням Соломянського районного суду м.Києва від 17.02.2014 року в задоволенні позову прокурора Соломянського району м.Києва, який діє в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_1, третя особа: КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом»янськогої районної в м.Киві державної адміністрації про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання спадщини відумерлою, відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2014 року апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва, який діє в інтересах держави в особі Київської міської ради було задоволено частково.

Даним рішенням, заочне рішення Соломянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги прокурора Соломянського району міста Києва, який діє в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа: Комунальне підприємство «Дирекція з управляння та обслуговування житлового фонду» Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання спадщини відумерлою задовольнити частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_2 відумерлою спадщиною ОСОБА_3 та передати дану квартиру у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Даним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 не мала права відчужувати квартиру АДРЕСА_5, а ОСОБА_1, який придбав дану квартиру за договором купівлі-продажу від 22.03.2013 року у розумінні вимог ст. 388 ЦК України є добросовісним набувачем, а тому захист охоронюваних законом інтересу Київської міської ради можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, шляхом витребування майна у добросовісного набувача на підставі положень ст. 388 ЦК України, а не шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст. 215,216 ЦК України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.06.2015 року за № 574 спірне нерухоме майно- квартиру № 23 в будинку № 37 по вул. Івана Клименка в м. Києві зараховано до власності комунальної громади м. Києва та передано до сфери управління Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації.

Згідно акту від 13.03.2015 року та акту від 25.11.2015 року, довідки форми №3 від 25.11.2015 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_6 (Преображенській) в місті Києві зареєстрований та проживає ОСОБА_1 (а.с.12, 59-60).

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося відповідачем по справі, що останній в добровільному порядку відмовляється звільнити займане спірне житлове приміщення посилаючись на договір купівлі-продажу від 22.03.2013 року укладений з ОСОБА_2

Разом з тим, як встановлено вище та відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню та обставина, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 22.05.2014 року встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2013 року, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, тобто у особи, яка не мала права дану квартиру відчужувати.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно зі ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. При цьому за змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_7 з володіння територіальної громади в особі Київської міської ради не з її волі.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що утримання ОСОБА_1 спірного майна, яке було визнане судом власністю територіальної громади м. Києва суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як визначено ч.ч.1, 2, 3, 7 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселеним із занятого житлового приміщення або обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі та в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Встановлено, що відповідач відмовляється в добровільному порядку виселитися із займаної квартири, тим самим порушуючи право Київської міської ради у здійсненні права власності.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З огляду на викладене вище та аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку про витребування від відповідача спірної квартири на користь територіальної громад м.Києва в особі Київської міської ради та виселення відповідача з займаного житлового приміщення.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 3897,60 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 321, 383, 387, 388, 391 ЦК України, ст.41 Конституції України, ст.ст. 109, 116 ЖК Української РСР, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 169, 197, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов прокурора Соломянського району м.Кива в інтересах Київської міської ради, Соломянської районної в м.Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 про витребування майна та виселення, задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_1 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_1) квартиру АДРЕСА_8 на користь територіальної громад м.Києва в особі Київської міської ради.

Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_9.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3897, 60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: