Провадження № 2/225/1844/2015
Справа № 225/4474/15-ц
Головуючий у справі Челюбєєв Є.В.
РІШЕННЯ

12 жовтня 2015 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участю:

секретаря Бондарчук Т.І..,

озглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, (третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року позивач звернулась до суду із зазначеною позовною заявою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі вона проживає разом зі своєю сестрою ОСОБА_4. Крім неї та сестри, за вказаною адресою також зареєстрований її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Приблизно в кінці лютого 2013 року її син виїхав за межі України на заробітки до Російської Федерації. З цього часу її син в квартирі не з'являвся, з ним втрачено будь - який зв'язок, місце його знаходження їй невідомо. У зв'язку з цим їй самій приходиться нести всі затрати по утриманню квартири, сплачувати комунальні послуги відповідно до кількості осіб, зареєстрованих в її квартирі, тощо. Вважає, що ОСОБА_3 необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно заявниці для зняття останнього з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_2.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі.

Належно повідомлений відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не подавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно.

Належно повідомлений представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в судове засідання не з'явився. Тому суд розглядав справу у його відсутності.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами.

Згідно положень ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, позивач по справі ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу, складеного і посвідченого державним нотаріусом Дзержинської державної нотаріальної контори 29.09.2011 року, в реєстрі за № 2-2626 є власницею квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно адресної довідки від 31.07.2015 року (а.с. 6) з Дзержинського МС Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області відповідач по справі ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, тобто за адресою позивача по справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користуквання цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Із інформації, повідомленої позивачем в своєму позові, яка ні ким і ні чим не спростована, її син ОСОБА_3 в лютому 2013 року виїхав за межі України на заробітки до Російської Федерації, і з того часу в її квартирі не з'являється, з ним втрачено будь - який зв'язок. Позивачу по справі самій приходиться нести всі витрати по утриманню квартири, сплаті комунальних послуг, тощо.

Факт того, що відповідач ОСОБА_3 не проживає за місцем своєї реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки також підтверджено актом вуличного комітету від 31.07.2015 року (а.с. 7).

Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідач з лютого 2013 року, тобто понад один рік, без поважних причин був відсутнім за місцем своєї реєстрації.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині повністю доведеними, тому підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку жилого приміщення за адресою м. Дзержинськ, АДРЕСА_1, то в цій частині позивачу необхідно відмовити, оскільки вказану адміністративну дію вчиняють компетентні органи на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування чи виселення.

Так, як суду не були надані докази відмови вказаних органів здійснити зняття з реєстраційного обліку відповідача у спірній квартирі, вказана позовна вимога є передчасною, а тому не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 212, 224 ЦПК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 16, 317, 319, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Дзержинська Донецької області таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції або Дзержинським міським судом за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: