Категорія 43Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого Якименко М.М.,

Суддів : Іващука В.А., Копаничук С.Г.

при секретарі Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - виконкому Вінницької міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права користування житлом та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконкому Вінницької міської ради про виселення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і визнання за нею права користування жилим приміщенням.

Заперечуючи позов, ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом виселення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 було задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з червня 2008 року до вересня 2014 року.

Визнано за ОСОБА_2 право користування квартирою № 1 в будинку N° 10 по вул. Едельштейна в м. Вінниці.

В задоволенні зустрічного позову було відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування фактичних обставин справи, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просив його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

В свою чергу ОСОБА_2 подала письмові заперечення, в яких просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20.04.2015 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була відхилена, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.09.2015 року касаційна скарга ОСОБА_3 була задоволена частково, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ч.4 ст. 338 ЦПК України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної при новому розгляді справи.

Судова колегія, заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, прийшла до висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 в 2008 році вселилась в кв № 1(5), що по вул. Едельштейна,10 в м. Вінниці за згодою відповідача ОСОБА_3, оскільки перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах.

До таких висновків суд прийшов на підставі наявних у справі доказів, зокрема свідчень ОСОБА_2, яка була допитана судом в якості свідка, показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про сімейні стосунки ОСОБА_3, ОСОБА_2, письмовими доказами, а саме: довідкою від 10.11.2009 року МКП ЖЕК-14 про те, що відповідач ОСОБА_3 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з червня 2008 року (а.с. 11), актом № 798 від 22.09.2014 року, складеним комісією ТОВ «ЖЕО» про те, що за вказаною адресою проживають ОСОБА_3, ОСОБА_5 ОСОБА_2, ОСОБА_11 (а.с. 73), довідкою КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 07.08.2014 року та медичною картою амбулаторного хворого, згідно яких ОСОБА_2 зверталась 08.02.2010 року за медичною допомогою за місцем проживання - м. Вінниця, вул.

Едельштейна, 10, і їй був виданий лікарняний лист (а.с.25,46-49), копією розрахункових книжок (а.с. 27-30), актом повірки лічильника від 13.04.2011 року із підписом споживача ОСОБА_2 (а.с. 37), графіком зняття показників засобів електроенергії за 2009 рік із підписом споживача ОСОБА_2 (а.с. 33), актом пломбування, реєстрації поквартирних приладів обліку від 21.04.2011 року та актом про розпломбування водомірного вузла від 13.04.2011 року, складеним за участю споживача ОСОБА_2 (а.с. 34), постановою Замостянського райсуду м. Вінниці від 15.06.2010 року, якою було встановлено факт керування ОСОБА_3 автомобілем НОМЕР_1 який був зареєстрованим за ОСОБА_2 (а.с. 22) та іншим.

Судом також було встановлено і те, що ремонтні роботи в приміщенні проводились за участю ОСОБА_12 і за її кошти, договори про ремонтні роботи були підписані нею, розрахункові квитанції видані також на її ім'я. Зазначені обставини були визнані відповідачем, крім того підтверджені письмовими доказами (а.с. , а.с. 36-38, 40-45), про що було зазначено судом в своєму рішенні.

Колегія суддів встановила, що оплата комунальних послуг проводилась як ОСОБА_3, так і ОСОБА_2 за взаємною згодою. З 2012 року ОСОБА_3 комунальні послуги не оплачує, цей обов'язок виконує до теперішнього часу ОСОБА_2 Дана обставина була визнана і не заперечувалась позивачем за первісним позовом.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 показали, що роботи замовлялися і оплачувались ОСОБА_2; технічні питання вона обговорювала та радилась з ОСОБА_3 на місці. Їх поведінка свідчила про те, що вони сім'я і ремонт вони роблять для себе.

Із поданої ОСОБА_3 позовної заяви до Вінницького районного суду Вінницької області вбачається, що він позивався до ОСОБА_15 та ОСОБА_16 з вимогами про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку удаваним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він проживав однією сім'єю із ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 2008 року до вересня 2014 року, вони набули у спільну власність майно, яким у 2012 році вона розпорядилася без його згоди, порушивши його права та інтереси (а.с.158-160). Тобто, як правильно зазначив суд, ОСОБА_3 визнав факт спільного проживання, ведення спільного господарства та існування шлюбних відносив з ОСОБА_2

Крім того суд встановив, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з вересня 1978 року, який рішення суду від 09.12.2004 року був розірваний та 17.04.2008 року зроблений відповідний актовий запис.

Відповідач ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі ніколи не перебував.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_2 пояснила, що до теперішнього часу проживає у спірному помешканні, іншого житла не має. З ОСОБА_3 не спілкується, він проживає в іншому місці, де - їй невідомо. Всі обов'язки, які випливають з договору найму жилого приміщення, виконує вона.

Апеляційним судом було встановлено, що 25.06.2013 року було проведено прилюдні торги по реалізації арештованого нерухомого майна, буд. №86 по вул. Залізничній в м. Вінниці, переможцем яких стала громадянка ОСОБА_17, про що ДВС 26.06.2013 року було складено відповідний акт та на час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 була знята з реєстраційного обліку в буд. №86 по вул. Залізничній в м. Вінниці від 19.11.2013 року ІІ міським відділом у м. Вінниці Управління ДМС України у Вінницькій області на підставі звернення власника житла - ОСОБА_17

Колегія суддів вважає, що ксерокопії декларацій за 2008-2010 роки, які були надані відповідачем в заперечення позову ОСОБА_2, де в якості дружини ОСОБА_3 зазначив ОСОБА_7 не є належним доказом і не може прийматися судом до уваги, оскільки ОСОБА_7 з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі не перебував, а тому внесення ним таких відомостей не має правового значення для вирішення даного спору.

В матеріалах справи міститься довідка (а.с. 195), де, зокрема, зазначено, що ОСОБА_7, яка зазначена як дружина квартиронаймача, була зареєстрована в спірному житлі 07.10.2014 року, тобто після припинення відносин між сторонами. Позивач наголошувала, а відповідач не заперечив тієї обставини, що ОСОБА_7 в даній квартирі ніколи не проживала і на теперішній час не проживає, крім того, як вже зазначалося вище, в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 не перебувала.

Крім того, як правильно зазначив суд, в судове засідання ОСОБА_7 не з'явилася , пояснень з приводу заявленого позову не надала.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в даній справі, правильно застосував норми цивільного законодавства до правовідносин, що склались між сторонами, дав їм належну правову оцінку, а відтак доводи апеляційної скарги безпідставні і до уваги не приймаються.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції з врахуванням встановлених фактичних обставин справи та відповідних ним правовідносин, норм матеріального права прийшов до обгрунтованого та правильного висновку про факт спільного проживання позивача та відповідача, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з червня місяця 2008 року по вересень 2014 року, наявність між ними стосунків із взаємними правами та обов'язками, які притаманні подружжю, зокрема, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету. Судом правильно було враховано, що сторони не перебували у будь-якому зареєстрованому шлюбі, про що зазначалося вище.

Щодо позовної вимоги про визнання права користування жилим приміщенням, то висновок суду про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині також є правильним.

Так суд першої інстанції встановив, що квартиронаймачем спірної квартири є відповідач ОСОБА_3

Ст.64 ЖК УРСР визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо ці особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати з ним в займаному жилому приміщені, вони мають такі ж права і обов'язки , як намач і члени його сім'ї.

Ч.2 ст.65 ЖК УРСР передбачено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї , які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Судом було встановлено, що сторони тривалий час проживали у спірному жилому приміщенні. ОСОБА_2 вселилася в нього за згодою ОСОБА_3, вела з ним спільне господарство, будь-якої угоди про порядок користування приміщенням не було. З врахуванням наведених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 вселилась в приміщення в якості члена сім'ї ОСОБА_3 і не може бути тимчасовим жильцем у ньому, в зв'язку з чим не може бути виселена за ч.3 ст.98 ЖК УРСР.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в даній справі, правильно застосував норми цивільного законодавства до правовідносин, що склались між сторонами, дав їм належну правову оцінку, а відтак доводи апеляційної скарги безпідставні, не спростовують висновків суду, а тому до уваги не приймаються.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, справедливим, постановленим з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ: