Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 540/1273/14-ц
Номер провадження 2/540/4/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2015 року Машівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Кравець С.В.

за участю: секретаря Мотріченко О.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу, -

в с т а н о в и в :

у жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 серпня 2014 року вони разом з відповідачем здали металобрухт на суму 600 грн. Виручені кошти ОСОБА_2 забрала собі, пообіцявши повернути всю суму через дві неділі. Однак у вказаний термін відмовилася виконувати свої зобовязання, борг не повертає, посилаючись на відсутність коштів. У звязку з наведеним на підставі ст. ст. 1046, 1047 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 600 грн та судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач наполягає на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві, а також просить стягнути з відповідачки витрати на проїзд. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча двічі належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою реєстрації, але судові повістки повернулися з відміткою, що вона не проживає за адресою реєстрації. Виходячи з викладеного, суд визнав неявки відповідачки не поважними та вирішив за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши надані ним докази, прийшов до наступного висновку.

Судом установлено з пояснень позивача, що наприкінці серпня 2014 року його квартирантка ОСОБА_2 попросила у нього в борг кошти. Але оскільки грошей у нього не було він запропонував здати металобрухт з двору, вона викликала якогось чоловіка, який і купив його на суму всього 600 грн та передав їх відповідачці. Ні письмової угоди про позику ні розписки остання не писала, лише написала у нього в блокноті вагу металобрухту, ціну по 1, 70 грн, але ніяких зобовязань не писала, були лише усні домовленості.

Відповідно до ст.1046 ЦК України , за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 цього Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, посилання позивача на письмові свідчення свідка ОСОБА_3 (а.с. 16) не є належним доказом у справі, з огляду на норми ст. 1051 ЦК України та не можуть бути покладені в основу рішення. Натомість суд зазначає, що пояснення вказаної особи викладені зі слів самого позивача, оскільки свідок не був присутній при домовленостях сторін.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

В судовому засіданні позивач не надав письмових доказів факту укладення між ним та відповідачкою договору позики, чим не виконав вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позивачем факту укладення між ним та відповідачкою договору позики та передачі відповідачу грошових коштів в борг.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, а тому сплачений ним судовий збір з відповідача не стягується.

Крім цього, відповідно до ч.6 ст. 154 ЦПК України з огляду на те, що судом у задоволенні позову відмовлено, а тому суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову застосовані за ухвалою Машівського районного суду від 27.11.2014 у вигляді заборони ТОВ Компанія Фармко виплачувати відповідачці орендну плату за договором оренди земельного паю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 202, 207, 1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 154, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу відмовити.

Заходи забезпечення позову у вигляді заборони ТОВ Компанія Фармко виплачувати ОСОБА_2 орендну плату за договором оренди земельного паю, застосовані за ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 27.11.2014 скасувати.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя :