АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр ОксанаСтаніславівна, про визнання недійсним договору іпотеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року,

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом.

Позов обґрунтовувала тим, що 23 травня 2007 року вона придбала квартиру НОМЕР_1, загальною площею 69,50 кв. м, житловою площею 24,20 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

14 квітня 2008 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір №BL3279.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між нею та банком було укладено договір іпотеки, відповідно до якого вона передала в іпотеку квартиру НОМЕР_1 в АДРЕСА_1, загальною площею 118,9 кв.м., житловою площею 47,00 кв.м.

У позовній заяві позивач просить визнати недійсним договір іпотеки, укладений 14 квітня 2008 року між нею та ВАТ «Універсал Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С, та зареєстрований в реєстрі за № 1940.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним в частині визначення площі квартири НОМЕР_1, що розташована за адресою АДРЕСА_1, договір іпотеки, укладений 14 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1940.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник ПАТ «Універсал Банк» проти апеляційної скарги заперечила.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 14 квітня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL3279, відповідно до якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 476 000 доларів США, в порядку на умовах, зазначених в цьому договорі, терміном до 01 квітня 2033 року (п. п. 1.1, 1.2.1 Договору).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання кредитних послуг від 14 квітня 2008 року № BL3279 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу СклярО.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1940, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме: квартиру НОМЕР_1 по АДРЕСА_1. Квартира складається з двох житлових кімнат загальною площею 118,90 кв. м, житловою площею 47,00 кв. м (п. 1.1 договору).

Судом встановлено, що позивач особисто надала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. оригінали документів під час посвідчення оспорюваного договору іпотеки, в яких було зазначено, що квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 118,90 кв. м та житлову площу 47 кв. м, зокрема: оригінал договору купівлі-продажу квартири (а. с. 64-65), довідку-характеристику Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» та довідку про склад осіб, що зареєстровані та проживають в спірній квартирі (а. с. 76).

Однак в позовній заяві вказала про те, що зазначена в договорі іпотеки загальна площа квартири, яку вона передала в іпотеку, не відповідає дійсності, оскільки їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1815, належить квартира НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, яка має загальну площу 69,50 кв.м та житлову площу 24,20 кв.м (а. с. 11).

У судовому засіданні представник позивача пояснила, що ОСОБА_1 не могла надати оригінал договору купівлі-продажу квартири в якому зазначена загальна площа квартири 118,90 кв.м., а житлова площа 47,00 кв.м., оскільки фактично квартира має загальну площу 69,50 кв.м., а житлова площа 24,20 кв.м.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09.11.2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Крім того, у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що невідповідність площі спірної квартири не є підставою для визнання недійсним договору іпотеки.

Крім того, уточнення до позовної заяви були подані представником позивача лише в суді апеляційної інстанції і не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи та вірно застосовані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 25 квітня 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук