АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6878/15 Справа № 200/8432/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради, третя особа Дніпропетровська міська рада про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2015 року у задоволені позовних вимоги ОСОБА_4 до КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради, третя особа Дніпропетровська міська рада про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 14 грудня 2011 року №530-рк ОСОБА_4 призначено на посаду директора К.П. «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради з 14 грудня 2011 року за контрактом.

25 березня 2015 року позивачу КЗ «ДЦПМСД №1» відкрито листок непрацездатності серії АГС №007188 тривалістю пять днів по 30 березня 2015 року, зазначено строком початку роботи 04 квітня 2015 року. За вказаним листком непрацездатності, позивач лікувався за амбулаторним режимом.

26 березня 2015 року позивачем до Дніпропетровської міської ради, через канцелярію, на імя в.о. Дніпропетровського міського голови ОСОБА_5 подано заяву, у якій просив не приймати до уваги його заяву про звільнення за власним бажанням, датовану 27 березня 2015 року, оскільки його волевиявлення не спрямовано на припинення трудових відносин, він бажає продовжити роботу.

27 березня 2015 року позивачем подано на імя в.о. голови міської ради ОСОБА_5 заяву про звільнення із займаної посади з 30 березня 2015 року за згодою сторін.

В той же день, 27 березня 2015 року в.о. Дніпропетровського міського голови ОСОБА_5 винесено розпорядження №230-рк про звільнення позивача з посади директора КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради 30 березня 2015 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, заяви ОСОБА_4 від 27 березня 2015 року.

07 квітня 2015 року позивач подав до відповідача заяву про прийняття листка непрацездатності.

В ст.. 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або процесуального прав, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що припинення трудового договору на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін є особливою формою припинення трудового договору, оскільки звільнення за даним пунктом можливе в разі досягнення взаємної згоди про це власника та працівника. Відповідно і відкликання заяви на звільнення можливе також лише в разі досягнення взаємної згоди власника та працівника на це.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач своєї згоди на відкликання заяви про звільнення не надав, окрім того, не розцінював її взагалі як заяву про відкликання, оскільки вона була подана раніше, ніж власне заява про звільнення.

Пункт 1 ч. 1 ст.36 КЗпП України передбачає, що підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. Про практику розгляду судами трудових спорів при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Звільнення за угодою сторін не є звільненням за бажанням працівника, угода розуміє під собою волевиявлення обох сторін.

Так, необхідною умовою для звільнення працівника за ст.36 КЗпП України є його звернення із заявою, яка б свідчила про волевиявлення на припинення трудового договору, в даному випадку, за угодою сторін. Така заява з боку позивача була подана, що не заперечується сторонами.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки заяві від 26.03.2015 р. про відкликання заяви від 27.03.2015 р. колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції надана оцінка цим доказам. Відповідно до ст..212 ЦПК оцінка доказів є виключним правом суду та переоцінка є неприпустимою.

Крім того, колегія суддів зауважує на те, що з пояснень позивача вбачається, що його примусили написати заяву про звільнення датовану 27.03.2015 р. - 24.03.2015 р. Однак, заява про спростування цієї заяви не була подана позивачем а ні 24.03.2015 р., а ні 25.03.2015 р., так само як і не було в ці дні звернення до правоохоронних органів. Останнє зявилося лише 22.05.2015 р., під час розгляду справи (а.с.82-83).

Також колегія суддів звертає увагу на те, що в заяві про звільнення (а.с.10) від 27.03.2015 р., яка була написана під час хвороби, позивач просив його звільнити саме з 30.03.2015 р., тобто з дати коли йому був закритий лікарняний та він повинен був встати до роботи. Таким чином, останній був обізнаний до якої дати він буде на лікарняному та просив його звільнити саме з дати виходу на роботу.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про законність звільнення ОСОБА_4 та відмову в позовних вимогах є обґрунтованим та таким, що не спростовується доказами, наданими сторонами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2015 року залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: