АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8108/15 Головуючий 1 інст. Уханьова І.С.
Справа № 617/1047/15-ц
Категорія : відшкодування шкоди Доповідач - Черкасов В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 15 липня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Приватне акціонерне товариство «НФСК Добробут», Моторне (Транспортне) Страхове Бюро України про стягнення матеріальної шкоди, завданої при ДТП, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: Приватне акціонерне товариство «НФСК Добробут», Моторне (Транспортне) Страхове Бюро України про стягнення матеріальної шкоди, завданої при ДТП.

В обгрунтування позовної заяви ОСОБА_3 вказував, що 09 січня 2013 року під час руху по вул.. Перемоги у смт Старий Салтів Вовчанського району Харківської області зустрічний автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожніх обставин, виїхала на зустрічну смугу та зіткнулася з автомобілем ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2. Постановою суду від 25 січня 2013 року визнано винною у вказаному ДТП та притягнуто її до адміністративної відповідальності. Внаслідок ДТП його автомобіль зазнав механічних пошкоджень на суму 5 803,13 грн. Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 19 червня 2013 року з відповідачки на його користь стягнуто суму франшизи в розмірі 500 грн. та 1000 грн. моральної шкоди, іншу суму матеріальної шкоди судом не стягнуто через надання відповідачкою страхового полісу Приватне акціонерне товариство «НФСК Добробут», де був застрахований її автомобіль. Заочним рішенням суду від 15 січня 2014 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «НФСК Добробут» на його користь 5 303,13 грн., проте рішення суду наразі є невиконаним через відсутність коштів у боржника. Звернення до Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України також залишилися без задоволення.

Тому, ОСОБА_3 просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду, завдану пошкодженням його автомобіля в результаті ДТП в розмірі 10 445,64 грн., з урахуванням ст.. 625 ЦК України; судові витрати у розмірі 243,60 грн. та послуги адвоката у розмірі 1 300 грн. стягнути з відповідача.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 15 липня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану пошкодженням його автомобіля в результаті скоєного ДТП в розмірі 10 445,64 грн., а також понесені судові витрати по оплаті судового збору 243,60 грн. та послуг адвоката в сумі 1 300 грн., а всього 11 989,24 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «НФСК Добробут», тому обовязок по відшкодуванню матеріальної шкоди, спричиненої ДТП покладений саме на страховика. Чинним законодавством не передбачено майнову відповідальність застрахованої особи замість страховика у разі його неплатоспроможності.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що при спричиненні шкоди потерпілий має право обирати до кого предявляти вимогу про відшкодування шкоди: до заподіювача чи до страховика; винним у ДТП визнано відповідачку, тому вона і має відшкодовувати шкоду, завдану позивачем в результаті ДТП.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (стаття 1187 ЦК України).

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 09 січня 2013 року по вул.. Перемоги у смт Старий Салтів Вовчанського району Харківської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, яка не вибрала безпечної швидкості, не врахувала дорожніх обставин, виїхала на зустрічну смугу та зіткнулася з автомобілем позивача.

Постановою судді Вовчанського районного суду Харківської області від 25 січня 2013 року ОСОБА_4 визнано винною у вищевказаному ДТП та притягнуто її до адміністративної відповідальності.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 10 квітня 2013 року, проведеного ХНДІСЕ ім.. засл. проф.. ОСОБА_5, матеріальна шкода, спричинена власнику автомобіля ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_3 складає 5 803,13 грн.

Вищевказані обставини встановлені судовим рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 19 червня 2013 року, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму франшизи у розмірі 500 грн. та суму моральної шкоди розміром 1 000 грн., вирішені питання судових витрат (а.с.5-8).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовий рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована ПрАТ «НФСК «Добробут».

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ч. 1 ст. 979 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, в тому числі, й з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

У відповідності до пунктів 1.4, 1.6, 1.7 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - це визначені в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з цим договором, або залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-які особи, що експлуатують забезпечений транспортний засіб. Забезпечений транспортний засіб - це наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування, або будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована на законних підставах.

Згідно зі ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

10 січня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до ПрАТ «НФСК «Добробут» із заявою-повідомленням про настання страхового випадку.

Сторонами не заперечувалось обовязку по відшкодуванню матеріальної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок ДТП саме страховою компанією в межах встановлених лімітів відповідальності.

Крім того, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначений законодавцем у ст. 1194 ЦК України.

Відповідно до приписів вказаної правової норми особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Матеріали справи свідчать, що через не виплату у добровільному порядку страховою компанією страхових сум, заочним рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 15 січня 2014 року стягнуто з ПрАТ «НФСК «Добробут» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 5 303,13 грн., а також вирішено питання судових витрат (а.с.12-13).

Проте, наразі вищевказане рішення суду першої інстанції є невиконаним, постановою державного виконавця від 12 грудня 2014 року повернуто виконавчі документи стягувану через відсутність коштів у боржника, ПрАТ «НФСК «Добробут» (а.с.14-16).

Як роз'яснено в п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2014 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4, яка визнана винною у ДТП, що сталася 09 січня 2013 року, та цивільно-правова відповідальність якої застрахована, висловила згоду відшкодування шкоди самостійно.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки обовязок відшкодування шкоди за ДТП у спірних правовідносинах лежить саме на страховій компанії, яка на цей час не визнана банкрутом та не ліквідована.

Посилання на відсутність коштів у боржника не виключає його обовязків та не звільняє страхувальника від відповідальності.

Застосування судом першої інстанції положень ст.. 625 ЦПК України саме до ОСОБА_4 є також неправомірним, оскільки вказана норма закону не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.2ч.1ст.307, ст.ст.308,309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 15 липня 2015 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Приватне акціонерне товариство «НФСК Добробут», Моторне (Транспортне) Страхове Бюро України про стягнення матеріальної шкоди, завданої при ДТП.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: