АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2439/13-ц Номер провадження 22-ц/786/3006/15Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І. С. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Винниченка Ю.М., Омельченко Л.М., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 січня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 09 січня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

З даним рішенням суду не погодився ПАТ КБ «Приватбанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, прохав скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 19 лютого 2014 року рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 січня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково та стягнено з ОСОБА_2 на користь позивача 23354,12 грн. заборгованості за кредитом та судові витрати.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року, за результатами розгляду касаційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк», рішення Апеляційного суду Полтавської області від 19 лютого 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судове засідання проводилось за участі сторін та представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи ПАТ «Приватбанк» в задоволенні позовних суд першої інстанції виходив із того, що на день звернення позивача до суду із позовом сплив 3 річний строк для звернення до суду, а отже мають бути застосовані наслідки спливу строку позовної давності у вигляді відмови в задоволенні позову.

Однак, з таким висновком суду, колегія суддів, в повній мірі погодитись не може, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та порушують норми матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, що 11 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 2000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 19,20% за користування кредитом на рік (38,4 % на прострочену заборгованість), з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до кінця жовтня 2010 року.

Згідно п.5.3 договору 1 жовтня 2008 року позивачем в односторонньому порядку було змінено процентну ставку за користування кредитом до 21.6% на рік (43,2% на прострочену заборгованість) та встановлено комісію за обслуговування кредиту в розмірі 100 доларів США за рік.

Відповідно до умов договору укладеного між сторонами, відповідач зобов'язаний був до 25 числа місяця наступного за звітним вносити щомісячні платежі у розмірі 7% від суми заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений договором строк, як закріплено нормами статей 526, 530 ЦК України.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Так, судом встановлено, та не оскаржувалося сторонами, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, станом на 30 квітня 2013 року утворилась заборгованість у сумі 6 102,44 доларів США, що за курсом Національного банку України на час подачі позову становить 48 758, 50 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 1 985,11 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 3 195, 84 доларів США, заборгованість зі сплати комісії за користування кредитом у сумі 573, 30 доларів США, 62,58 доларів США - штрафу (фіксована частина), 287,61 доларів США - штрафу (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача.

Виходячи з викладеного в цілому вимоги позивача є обґрунтованими.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Частина 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Із наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позичальник почав порушувати умови кредитного договору уже з лютого 2008 року. З відповідним позовом до суду позивач звернувся лише в червні 2013 року. Кінцевий термін повернення кредитних коштів умовами договору визначений - 31 жовтня 2010 року.

Виходячи з обставин справи, висновки місцевого суду про наявність підстав для повної відмови в задоволені позову, у зв'язку з пропуском строку позовної давності, є передчасними та не обґрунтованими, оскільки на момент звернення позивача з позовом до суду, строк позовної давності щодо щомісячних платежів за червень-жовтень 2010 року та повернення кредиту в повному обсязі не сплив.

Крім того, позивачем також не пропущено строк позовної давності, щодо процентів за користування кредитом, які нараховувалися позивачем після закінчення строку виконання основного зобов'язання, тобто за період з 01.11.2010 року по 30.04.2013 року.

Таким чином, доводи апелянта підлягають частковому задоволенню в наступному розмірі: 306,62 доларів США - заборгованість по кредиту; 2128,82 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 доларів США - заборгованість по комісії; 500 грн. - штраф фіксована частина та 126,77 доларів США - штраф процентна складова, а всього у загальному розмірі 2662,21 доларів США і 500 грн., що становить 64259,93 грн.

В іншій частині вимог позивача, необхідно відмовити за закінченням строку позовної давності.

Доводи відповідача та його представника, щодо неврахування положень Умов і правил надання банківських послуг, при визначення тарифів отриманого ним кредиту, зважаючи на відсутність на них його підпису, колегією суддів, не приймаються до уваги, оскільки зважаючи на поведінку відповідача під час дії картки, на нестабільну позицію останнього по справі, та погодження з висновками місцевого суду в цій частині, вони носять суб'єктивний характер, та подані з метою захисту та уникнення цивільної відповідальності, а тому не можуть розцінюватися, як належні та допустимі докази.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги і скасування рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 січня 2014 року.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 січня 2014 року -скасувати.

Ухвалити нове, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.10.2007 року у загальному розмірі 2662,21 доларів США і 500 грн., що в гривневому еквіваленті на момент винесення рішення, виходячи з офіційного курсу НБУ, становить 64259,93 грн., а також витрати по оплаті судового збору в сумі 396,84 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ Ю.М. Винниченко /підпис/ Л.М. Омельченко

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: