У х в а л а

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко Марини Анатоліївни, треті особи: ОСОБА_17, Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Висоцька Світлана Іванівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова Марина Євгенівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк ЗолтанЗолтанович, про визнання права власності на Ѕ частину квартири, визнання недійсним дублікату свідоцтва про право власності на житло, постанови про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу, акту передачі Ѕ частини квартири стягувачеві нереалізованої з прилюдних торгів, свідоцтва про придбання майна, договору дарування квартири, договорів купівлі-продажу квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому, змінивши позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, визнати недійсним дублікат свідоцтва про право власності на житло, виданий 27 липня 2009 року ОСОБА_15, витребувати від ОСОБА_8 спірну квартиру.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що квартира належала їй та ОСОБА_15 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 грудня 1999 року на праві спільної сумісної власності.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2007 року було задоволено позов ОСОБА_15 до неї про виділ майна на підставі ст. 364 ЦК України та стягнуто з ОСОБА_4 на його користь 286 651 грн 00 коп. грошової компенсації вартості його Ѕ частини спірної квартири, таким чином після стягнення цих коштів право власності на належну ОСОБА_15 Ѕ частину квартири припинилося та перейшло до неї.

Однак у 2009 році ОСОБА_15 незаконно отримав дублікат свідоцтва про право власності на всю квартиру та подарував її ОСОБА_16, який продав квартиру ОСОБА_7, а останній у жовтні 2010 року продав її ОСОБА_8

29 грудня 2014 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва позов задоволено.

Визнано недійсним дублікат свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1, виданий відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації на підставі розпорядження за № 95/2606-Д від 27 липня 2009 року та зареєстрований в КП «Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна» 11 серпня 2009 року.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на Ѕ частини цієї квартири та витребувано спірну квартиру від ОСОБА_8

19 травня 2015 року рішенням апеляційного суду м. Києва рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким витребувано від ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 Ѕ частину квартири.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи та обгрунтовано виходили з того, що отримавши компенсацію за судовим рішенням у вигляді Ѕ частини спірної квартири від ОСОБА_4, ОСОБА_15 втратив право власності на свою Ѕ частини спірної квартири відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2007 року, оскільки це рішення було виконано, і ОСОБА_4 стала власником Ѕ частини спірної квартири, що є підставою для визнання за нею права власності на цю частину квартири, оскільки це право не визнається відповідачами (ст. 392 ЦК України).

Дублікат свідоцтва про право власності на спірну квартиру виданий ОСОБА_15 незаконно, з порушенням вимог Положення «Про порядок видачі дублікатів свідоцтв про право власності на нерухоме майно» без відома позивачки, яка є співвласником квартири, що порушує її права та є підставою для визнання його недійсним, а також витребування Ѕ частини квартири, яка належить ОСОБА_4, та яка поза її волею вибула з її володіння у добросовісного набувача ОСОБА_8, як передбачено ст. 388 ЦК України.

При цьому судами правильно застосовано закон, що регулює спірні відносини, оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду, та рішення апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду, та рішення апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

Д.О.Остапчук

В.О. Савченко