Провадження № 2/369/4996/15
УХВАЛА

Іменем України

02.11.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчко А.Я.

за участю секретаря Раситюк М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за довго ром позики, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Одночасно з позовом, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, де просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та/або заборони відчудження на нежитлові приміщення за №1 по №14 (групи приміщень №79-а), загальною площею 190,60 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 9, що належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 25 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №38323 та зареєстровані в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна 30.07.2007 року за реєстровим №2649-П до прийняття рішення по справі, оскільки невжиття заходів забезпечення позову у справі може утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у вищезазначеній цивільній справі слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду.

Частиною 2 ст.152 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов'язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали та обставини справи, доводи викладені у заяві позивача про забезпечення позову, суддя не вбачає підстав для задоволення вищезазначеної заяви на даній стадії судового процесу, оскільки не надано доказів, які підтверджують, що нежитлові приміщення за №1 по №14 (групи приміщень №79-а), загальною площею 190,60 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 9, належать на праві власності ОСОБА_2 та зареєстрована за нею, і що остання має намір відчужити спірне майно, а також не обґрунтовано необхідність застосування обраного заявником виду забезпечення позову.

Наявна в матеріалах справи копія договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 25.07.2007 року та копія витягу з державного реєстру правочинів від 07.10.2011 року, не є підтвердженням належності на праві власності вказаних нежилих приміщень на час розгляду заяви про забезпечення позову, так як у даному випадку відповідно до законодавства безспірним доказом права власності на нерухоме майно є витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, строк дії якої, станом на розгляд заяви, складає не більше 3 місяців.

Враховуючи вищевикладене, з врахуванням також того, що зазначені у заяві підстави для обрання виду забезпечення позову, не дають можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Проте, позивач чи його представник вправі повторно звернутися з даною заявою до суду після надання доказів, які підтверджують належність співвідповідачу на праві власності спірної земельної ділінки.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за довго ром позики відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Волчко А.Я.