Справа № 297/2610/15-ц
04 грудня 2015 року м. Берегово
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Боротей А.Е., за участю позивачки ОСОБА_1, її представників за довіреністю ОСОБА_2 та за договором ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 міської ради про визнання права власності на самочинно реконструйовану господарську будівлю під літерою «Д», добудовані убиральню під літерою «З», сарай під літерою «Е» та реконструйовану веранду під літерою «а» згідно технічного паспорту на житловий будинок № 69 по вул.. Тіноді в м. Берегово вказавши, що вона разом із чоловіком самочинно побудували господарські будівлі та реконструювали веранду в будинковолодінні № 69 по вул. Тіноді в м. Берегово, яке вона успадкувала від своєї матері ОСОБА_5. Посилаючись на те, що вона власник, пред'явила позов про визнання права власності, оскільки це право не визнається відповідачем.
Позов мотивовано тим, що позивачка, за життя своєї покійної мами ОСОБА_5 почала будувати в будинковолодінні останньої господарські будівлі, без повідомлення відповідних органів про початок будівництва та без отримання належного дозволу. Після смерті матері ОСОБА_5, оформивши свідоцтво про право власності на будинок, позивачка продовжувала добудовувати господарські будівлі. У звязку з тим, що будівництво визнано самочинним та таким що не відповідає нормам ДБН, позивачка позбавлена можливості зареєструвати право власності в іншому порядку, крім судового.
В ході розгляду справи, за клопотанням позивачки відповідач виконавчий комітет ОСОБА_4 міської ради був замінений на належного - ОСОБА_4 міську раду та було уточнено, що у звязку з отриманням нового техпаспорту назва будівлі під літерою «Д» змінена на «будівля для обслуговування житлового будинку» (а.с. 37).
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила його задовольнити повністю.
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та пояснив, що він разом з дружиною ОСОБА_1 самочинно побудували і реконструювали будинок, в якому проживають. Будівництво почали у 1988 році і воно тривало аж до 2004 року.
Представник позивачки ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідачем невірно застосовано нові норми ДБН до позивачів, так як вони почали будівництво за старими нормами ДБН і на той час будувати було дозволено не ближче ніж 50 см. до суміжної земельної ділянки, позивачами на той час не порушено жодних вимог норм будівельних стандартів.
Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради в судове засідання не зявився, однак подав заперечення, в якому погодився на задоволення позовних вимог частково, а саме просив відмовити у задоволення вимоги в частині визнання права власності за позивачем на будівлю під літерою «Д» (а.с. 34-36).
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Встановлено, що позивачка ОСОБА_1, як єдиний спадкоємець після смерті матері ОСОБА_6 (а.с. 4), успадкувала домоволодіння № 69 в м. Берегово по вул. Тіноді, на яке виготовлено технічний паспорт (а.с. 18-24). У звязку з тим, що на території даного будинковолодіння позивачка ОСОБА_1 на земельній ділянці, яка була їй відведення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 6), самочинно збудувала веранду під літерою «а», сарай під літерою «Е», та убиральню під літерою «З» (а.с. 19), які не суперечать вимогам державних будівельних норм України, а самочинно побудована будівля для обслуговування житлового будинку під літерою «Д» суперечить вимогам державних будівельних норм України ДБН 360-92**, а саме п. 3.24, 3.25 (а.с. 53), тому зареєструвати вказані споруди та будівли в загальному порядку не можливо.
Згідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Оскільки часткове визнання позову відповідачем ОСОБА_4 міської ради в частині визнання права власності на веранду під літерою «а», сарай під літерою «Е» та убиральню під літерою «З» не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч. 3 ст. 376 ЦПК України вважає за можливим задовольнити в цій частині позовні вимоги.
За таких обставин позов ОСОБА_1 в частині визнання права власності на нерухоме майно за адресою м. Берегово, вул. Тіноді, 69, Закарпатської області, а саме на убиральню під літерою «З», сарай під літерою «Е» та реконструйовану веранду під літерою «а» слід задовольнити та визнати за нею право власності в цій частині.
Стаття 376 ЦК України передбачає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. При цьому частина друга чітко вказує, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
В частині позовної вимоги про визнання права власності на самочинно побудовану будівлю для обслуговування житлового будинку під літерою «Д», яка як вважає відповідач суперечить вимогам державних будівельних норм України ДБН 360-92**, а саме п. 3.24, 3.25 (а.с. 53), суд прийшов до наступного.
Враховуючи, що позивачка дану будівлю самочинно, без належного дозволу, почала будувати в 1988 році, дані правовідносини врегульовуються Цивільним кодексом України, постановою Постановою пленуму ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року.
Пунктом 4 постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року, визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.
Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" дозвільний документ (статті 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.
Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України "Про архітектурну діяльність", отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону "Про регулювання містобудівної діяльності", а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.
Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.
Пунктом 12 постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 року, вказано, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).
У розумінні частини 1 статті 376 ЦК самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності.
Відповідно до пункту 27 ППВССУ від 30.03.2012 N 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо - на підставі положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини 5 статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу.
Позивачка зверталась до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області (а.с. 51).
Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області надано Декларацію про готовність обєкта до експлуатації (а.с. 69-71) на споруди: убиральню під літерою «З», сарай під літерою «Е» та реконструйовану веранду під літерою «а», а на будівлю для обслуговування житлового будинку під літерою «Д» не надали, зі слів позивачки, у звязку з тим, що дана будівля побудована з порушенням норм БДМ.
Як встановлено в судовому засіданні, акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 311/1007 від 19.08.2015 року (а.с. 15-16) був викликаний скаргою сусіда позивачки - ОСОБА_7, від межі земельної ділянки якого на відстані 60 см. і знаходиться дана самочинно збудована будівля, яка побудована з порушенням будівельних стандартів і норм.
Згідно третього абзацу п. 3.25 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. ДБН 360-92" для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.
Із вище досліджених доказів випливає, що позивачка ОСОБА_1 та її представники не вірно дійшли висновку про наявність підстави (спадкування за законом і за заповітом) набуття права власності відповідно до ст. 328 ЦК України, оскільки самочинно побудована будівля для обслуговування житлового будинку під літерою «Д», яка не тільки суперечить вимогам п. 3ю2ю5 державних будівельних норм України, а ще і порушує права сусіда- власника суміжної земельної ділянки ОСОБА_7, а тому в задоволенні даної вимоги слід відмовити.
Крім того, посилання представника позивачки на те, що вимоги п. 3.2.5 ДБН які діють з 1992 року не має підстав застосовувати до самочинно побудованих будівель до цього часу необґрунтовані, оскільки основне їх будівництво було виконано під час дії цих нових норм БДМ.
Згідно ст. 88 ЦПК України враховуючи часткове задоволення позову, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача слід стягнути в користь позивача 1 відсоток ціни позову (вартості будівель), що складає 569 (пятсот шістдесят девять) гривень.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-218, 224-226 ЦПК України, ст. 376 ЦК України, п.п. 4, 12, 27 постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року, суд, -
Уточнений позов задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на добудовані споруди: убиральню під літерою «З», сарай під літерою «Е» та реконструйовану веранду під літерою «а»згідно технічного паспорту на житловий будинок № 69 по вул.. Тіноді в м. Берегово.
У задоволенні вимоги про визнання права власності на самочинно збудовану будівлю для обслуговування житлового будинку під літерою «Д» відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 міської ради в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 569 (Пятсот шістдесят девять) гривень.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через Берегівський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржений відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_8.