Провадження №2/761/1701/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Нечипорук A.B.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним нікчемного правочину, суд

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним нікчемний попередній договір довічного утримання від 09.10.2014 року недійсним.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.10.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено попередній договір довічного утримання, відповідно до умов якого сторони зобов'язались укласти основний договір включно до 10.11.2014 року. Попередній договір не було нотаріально посвідчено, у зв'язку із чим позивач просить визнати такий нікчемний договір недійсним.

У судовому засіданні позивач та його представник за зустрічним позовом позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач за зустрічним позовом та його представник проти заявлених позовних вимог не заперечував, крім того, просили застосувати наслідки недійсності правочину.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

09.10.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено попередній договір довічного утримання, відповідно до умов якого Відчужувач зобов'язується у майбутньому у порядку та на умовах визнаних попереднім договором передати Набувачеві шляхом укладення договору довічного утримання у власність квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, взамін чого Набувач зобов'язується забезпечувати Відчужувача утриманням довічно. Відповідно до п. 5 вказаного договору на момент підписання Попереднього договору відчужував отримав від набувача грошові кошти в якості матеріального забезпечення в сумі 80 000,00 грн. (а.с 3).

Частиною першою статті 635 Цивільного кодексу України зазначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ст. 744 Цивільного кодексу України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Статтею 745 Цивільного кодексу України, передбачено, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» додатково роз'яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню (п. 13).

З аналізу викладених положень Цивільного кодексу України, вбачається, що попередній договір довічного утримання є нікчемним, так як сторонами не додержано вимог про нотаріальне посвідчення договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п.4 постанови пленуму ВСУ від 16.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Разом з тим, законодавцем передбачено право сторони нікчемного договору звернутися до суду із позовом про визнання нікчемного правочину недійсним.

Аналізуючи норми Цивільного кодексу України Вищий господарський суд України у постанові пленуму від 09.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів недійсними» дійшов наступного висновку: «За змістом частини другої статті 215 ЦК України, нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак, це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину недійсним (п.2.5.2 постанови пленуму).

Враховуючи, що сторонами не додержано вимог про нотаріальне посвідчення договору, положеннями закону передбачено правовий механізм визнання нікчемного правочину недійсним, більше того, відповідач не заперечував проти задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору)

недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до п. 6 Попереднього договору довічного утримання, на момент підписання Попереднього Договору відчужував отримав від набувача грошові кошти в якості матеріального забезпечення в сумі 80 000,00 грн.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показала, що на початку жовтня 2014 року при ній між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було підписано попередній договір довічного утримання, при цьому ОСОБА_2 було передано позивачеві грошову суму у розмірі 80 000 грн.

Судом встановлено, що позивач неодноразово отримував від відповідача грошові кошти в різних сумах, а також те, що ОСОБА_1 неодноразово пересилав кошти до організації, яка займається розіграшем призів у вигляді грошових коштів, з метою виграти 1 000 000 грн.

Дані обставини підтверджуються поясненнями ОСОБА_1, наданими в судовому засіданні.

Оскільки за нікчемним договором ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 80 000 грн. в якості матеріального забезпечення, то суд застосовує з власної ініціативи наслідки нікчемного правочину.

Факт передачі коштів, окрім показів свідків, також підтверджується оспорюваним договором, факт підписання якого підтвердив позивач в судовому засіданні.

Оцінивши надані докази, суд вважає доведеним факт передачі коштів ОСОБА_2 за даним договором ОСОБА_1

За таких обставин, суд вважає доведеною обставину передання грошових коштів у розмірі 80 000 грн. від відповідача позивачеві у якості матеріального забезпечення згідно п. 6 Договору, а відтак, є доцільним застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати нікчемний попередній договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 09.10.2014 року, недійсним.

Застосувати наслідки недійсності правочину та зобов'язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 одержані ним на виконання цього правочину кошти в розмірі 80000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: