Справа № 694/1770/15-ц
провадження 2/694/706/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

09.12.2015 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

Головуючої: судді Сакун Д. І.,

при секретарі Матвієнко А. А.,

позивача ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2

прокурора Коломійця І. П.

представника відповідача ОСОБА_3,

представників третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Звенигородка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, Звенигородської міської ради Черкаської області, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_7 в справах дітей Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області, Орган опіки і піклування виконавчого комітету Звенигородської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно, як на частку в спільній сумісній власності, виключення майна зі складу спадщини,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона спільно проживала як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 з грудня 2005 року по 15 січня 2015 року, коли ОСОБА_8 несподівано помер. 28 лютого 2011 року вона з померлим ОСОБА_8 спільно придбали будинок в м. Звенигородка, Черкаської області, по вул. Мічуріна, 50, однак при здійсненні нотаріальної дії, а саме, укладенні договору купівлі-продажу покупцем і відповідно, власником, був вказаний померлий ОСОБА_8 Станом на початок 2015 року вони спільно впродовж цих років поступово здійснювали капітальний ремонт будинку, а самі в цей час проживали в орендованому будинку по вул. Енгельса, 84, де позивачка з дітьми проживає і дотепер. У померлого ОСОБА_8 є донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка постійно проживала з ними, оскільки її мати померла раніше. Коли позивачка з ОСОБА_8 почали спільно проживати як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, ОСОБА_8 повідомив їй, що його перша дружина, мати ОСОБА_9, померла, ОСОБА_6 на той час була напівсиротою, і вони домовились, що їхні діти будуть проживати з ними, як їх спільні діти. ОСОБА_9 вважає позивачку своєю мамою, називає її мамою, тепер залишилась повною сиротою, зараз ОСОБА_6 проживає з нею, перебуває на її утриманні, розпорядженням Звенигородської РДА в Черкаській області № 12 від 02.02.2015 року позивачку призначено її опікуном. Протягом усього часу їх спільного проживання, не дивлячись на те, що стосунки між ними не були зареєстровані офіційно, вони поводились як подружжя, а саме спільно працювали, відпочивали, ростили дітей, придбали у власність будинок, в якому спільно робили ремонт, в родині був чіткий розподіл родинних обов'язків, вони брали участь в різних заходах, таких як святкування днів народжень, весіль і подібних до них, як чоловік і дружина. Крім того, з грудня 2005 по січень 2015 року ні позивачка, ані померлий ОСОБА_8 не перебували в іншому зареєстрованому шлюбі. Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина у вигляді будинковолодіння по вул. Мічуріна, 50 в м. Звенигородка Черкаської області. Так, як позивачка з померлим спільно проживали як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, спільно придбали вищевказаний будинок, а тому вона вважає, що даний будинок є спільним сумісним майном подружжя, тому позивачка є власником 1/2 частини вказаного будинку в ідеальних долях.

Приватний нотаріус Звенигородського нотарільного округу ОСОБА_10 31.03.2015 року завела спадкову справу № 47/2015 після смерті ОСОБА_8, який помер 15.01.2015 року в м. Звенигородка Черкаської області. 27.07.2015 року приватним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Окрім того, приватним нотаріусом ОСОБА_11 було надано відповідь на заяву позивачки про те, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 зверталась його донька ОСОБА_6 та вона ОСОБА_1 Крім того, нотаріус ОСОБА_10 надала інформацію про те, що станом на 19.08.2015 року свідоцтво про право власності на спадщину після смерті ОСОБА_8 не видавалось.

Враховуючи наведене, позивачка просить суд встановити юридичний факт, що вона, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, який помер 15.01.2015 року в м. Звенигородка, Черкаської області, проживали однією сімєю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_8 будинок № 50 по вул. Мічуріна в м. Звенигородка Черкаської області. Визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину будинку № 50 по вул. Мічуріна в м. Звенигородка, Черкаської області, а також виключити 1/2 частину будинку № 50 по вул. Мічуріна в м. Звенигородка, Черкаської області зі складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8, який помер 15.01.2015 року.

Позивачка ОСОБА_1 та її захисник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги повністю та просять суд їх задовольнити в повному обємі.

Прокурор Коломієць І. П., який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вказав, що ОСОБА_1 не може представляти законні інтереси малолітньої ОСОБА_6 і що звернення до суду з даним позовом обмежує майнові права дитини на володіння нерухомим майном.

ПредставникЗвенигородської міської ради Черкаської області ОСОБА_3, в судовому засіданні позов визнала повністю.

Представник служби у справах дітей Звенигородської РДА ОСОБА_4, в судовому засіданні при вирішенні спору поклалася на розсуд суду.

Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Звенигородської міської ради ОСОБА_5 в судовому засіданні при вирішенні спору поклалася на розсуд суду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила що позивачку ОСОБА_1 та ОСОБА_8 знає близько семи років, бачила їх щомісячно, часто приходила до них у гості, вони проживали однією родиною, утримували господарство, приймали участь у спільних святкуваннях, разом ходили до хрещеників. Спірний будинок придбали разом.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила що знає позивачку ОСОБА_1 та ОСОБА_8 близько десяти років, вони проживали однією родиною, ОСОБА_8 працював, а ОСОБА_1 займалася домашнім господарством, спільно виховували дітей. Про купівлю спірного домоволодіння їй нічого не відомо.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які є родичами померлого ОСОБА_8, пояснили, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_8 дійсно проживали однією родиною, разом з ними проживала і неповнолітня ОСОБА_6 з дворічного віку. ОСОБА_1 та ОСОБА_8 проживали як одна родина, вели спільне господарство, спільно придбали спірний будинок.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, прокурора, третіх осіб, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, приходить до наступного висновку.

Статтями 234 та 256 ЦПК України визначено, що факт проживання однією сім'єю чоловіка й жінки без шлюбу розглядається в порядку окремого провадження. Згідно постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», якою визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Така позиція підтверджується також постановою Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якою встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Таким чином, якщо встановлення факту проживання однією сім'єю може вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб (така ситуація має місце завжди, якщо у спадкодавця є спадкоємці першої, другої або третьої черги), то справа має розглядатися в позовному провадженні.

Як передбачено ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950р., ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК).

За змістом ч.4ст.60 ЦПК Українидоказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до положеньст.212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 5 ч.1ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_1 почали проживати однією сімю без реєстрації шлюбу починаючи з грудня 2005 року по 15 січня 2015 року день смерті ОСОБА_8 Факт проживання з грудня 2005 року підтверджується актом депутата Звенигородської міської ради від 14 травня 2015 року (а.с. 19), актом депутата Звенигородської міської ради від 23 січня 2015 року (а.с. 18), з яких вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_1 спільно проживали з грудня 2005 року. Також факт спільного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_1 з 2005 року підтвердили свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_13, ОСОБА_12

Згідно зі статтею 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт проживати однією сімю без реєстрації шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_1 починаючи з грудня 2005 року по 15 січня 2015 року день смерті ОСОБА_8 , відтак дана позовна вимога підлягає задоволенню.

Щодо визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно та визнання права власності на ? його частину суд зазначає наступне.

Згідно з положеннямист.74 СК України та розясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007р. № 11, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі і між ним склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положенняглави 8 цього Кодексу.

Також, відповідно до роз»ясень п.п. 23, 24 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте до шлюбу, або за час шлюбу, але за кошти, що належали одному з подружжя особисто.

Зокрема, обов'язковому встановленню та доказуванню підлягають факти придбання одним з подружжя майна під час спільного чи окремого проживання незалежно від реєстрації чи розірвання шлюбу, обсяг спірного майна, обсяг трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох при створенні спільної власності подружжя та, залежно від установленого, розмір часток подружжя у спільній сумісній власності.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно зіст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В силуст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності, подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставіст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

Оскільки в судовому засіданні встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_8 та ОСОБА_1 без шлюбу в період з грудня 2005 року по 15.01.2015 року, а домоволодіння № 50 по вул. Мічуріна в м. Звенигородка Черкаської області придбане протягом цього періоду - 28.02.2011р. (а.с. 25-27) та не встановлено, що вказане майно було придбано в результаті трудових та/чи грошових затрат виключно ОСОБА_8, то вищезазначене майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_1

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, зокрема п.17 даної постанови зазначено,що розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст.60-74 СК України). Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Враховуючи, що підстави для відступу від засад рівності часток відутні, то ОСОБА_1 має право на ? частину вказаного домоволодіння.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як встановлено судом, ОСОБА_8 належало на праві особистої приватної власності домоволодіння № 50 по вул. Мічуріна в м. Звенигородка Черкаської області, а тому до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті дане домоволодіння увійшло в повному обсязі.

Суд вважає,що необхідно виключити 1/2 частину вказаного домоволодіння зі складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8 О, оскільки на вказану частину визнається право власності за ОСОБА_1

На підставі викладеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, доведеним, тому підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.368, 1216, 1218 ЦК України, ст.60,61,62,70,74 СК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014 року, ст.ст.3,10,11,57,60,79,88,209-215,218-223 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 вікторівни до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно як на частку в спільній сумісній власності, виключення майна зі складу спадщини - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_1 у період з грудня 2005 року по 15 січня 2015 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_1 домоволодіння № 50 по вул. Мічуріна в м. Звенигородка Черкаської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину домоволодіння № 50 по вул. Мічуріна в м. Звенигородка Черкаської області

Виключити ? частину домоволодіння № 50 по вул. Мічуріна в м. Звенигородка Черкаської області зі складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8, померлого 15.01.2015 року.

Повний текст рішення складено 10 грудня 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Черкаської області через Звенигородський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.І. Сакун