Справа № 136/1604/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.11.2015 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 центру зайнятості про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, поновлення реєстрації трудового договору, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів приватного підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 районного центру зайнятості про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, поновлення реєстрації трудового договору, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та стягнення моральної шкоди. Свою позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з грудня 2011 року працювала по найму в приватного підприємця ОСОБА_2 в аптеці по вулиці Шевченка, 27 а в місті Калинівка на посаді фармацевта згідно трудового договору, який зареєстровано 07.12.2011 року у ОСОБА_3 районному центрі зайнятості за № 1. З 11.08.2015 року відповідач ОСОБА_2 звільнив її з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України а саме "за винні дії, що дають підстави для втрати довіри, про що зроблено запис № 10 від 11.08.2015 року в її трудовій книжці, згідно з наказом №34. 13.08.2015 року ОСОБА_3 районний центр зайнятості зняв з реєстрації вищевказаний трудовий договір.

Позивачка вказує, що таке звільнення з роботи є незаконним та необґрунтованим, оскільки жодних винних дій з її боку не було, а такому звільненню передували обставини, пов'язані з виявленням в аптеці нестачі товарно-матеріальних цінностей на суму 70 000 гривень згідно ревізій, які були проведені 28.06.2015 року та 04.07.2015 року. Ревізією, яка проводилась 01.08.2015 року нестачі вже виявлено не було. Відповідач ОСОБА_2 звинуватив її та фармацевта ОСОБА_4 у нестачі, так як відеокамери показали, що вони брали гроші з каси і несли до іншої кімнати. Позивачка вказує, що вони просто відносили в присутності всіх працівників частину ранішньої виручки перед здачею виручки з метою отримання премії. Такі гроші відносили в кімнату персоналу аптеки та клали кожна на своє місце та ніколи не виносили за межі аптеки. За домовленістю між собою так робили всі працівники аптеки, що працювали позмінно. Все це пов'язано з тим, що в аптеці фактично не має завідуючої. Завідуюча рахується лише на папері, а працює в іншій аптеці відповідача. Відповідач ніколи не цікавився як вони ведуть касу, лише раз зауважив, що в касі на кінець зміни не повинно бути більше 200 гривень. Забирав касу ОСОБА_2 щоранку, між 8-ю та 9-ю годинами. При цьому, в журналі виручки, що вівся в аптеці, вони не розписувались. Ці обставини пояснювались позивачу, однак він вимагав повернути гроші. Потім почав вимагати гроші лише у неї та вимагав третину суми нестачі 13 тисяч гривен, погрожував їй знайомими працівниками міліції, звинувачував у крадіжці. 07.08.2015 року відповідач не допустив її до роботи та повідомив, щоб вона 10.08.2015 року прийшла до нього для оформлення звільнення, тобто письмового повідомлення про намір звільнити її за ініціативою власника їй не надано. ОСОБА_2 повідомив, що звільняє її в зв'язку із втратою довіри. З таким формулювання причини звільнення вона не згодна, їй не повернено трудової книжки, не проведено розрахунок по заробітній платі. Проте ОСОБА_2 пропонував, що в разі якщо вона підпише йому боргову розписку то звільнить її "за згодою сторін". 11.08.2015 року вона із своїм представником приїхала до відповідача з вимогою про розрахунок та видачу трудової книжки, однак з нею розрахунок не проведено. 12.08.2015 року ОСОБА_2 зателефонував та повідомив що чекає її вранці 13.08.2015 року в ОСОБА_3 районному центрі зайнятості, де і віддав їй трудову книжку про звільнення її з 11.08.2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Також відповідач показав їй квитанцію про перерахування їй поштою заробітної плати в сумі 1 240, 39 гривень. Отже, розрахунок та трудову книжку їй видано не в день звільнення в порушення чинного законодавства. Від підпису в розірванні трудового договору вона відмовилась, оскільки трудовий договір було розірвано за ініціативою роботодавця і з підставами такого звільнення вона не була згодна. Працівник центру зайнятості зняла трудовий договір з реєстрації та надала їй його ксерокопію. Директор центру зайнятості своїм підписом та печаткою підтвердив в її трудовій книжці записи відповідача про її працевлаштування та звільнення, хоча зняття з реєстрації трудового договору державною службою зайнятості проводиться за умови подання роботодавцем, в тому числі заяви про зняття трудового договору з реєстрації та надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір рекомендованим листом з повідомленням, підтвердження надіслання їй такого повідомлення ОСОБА_2 до центру зайнятості не подано та вона такого повідомлення не отримала. Позивач вважає, що відповідачами порушено вимоги постанови Кабінету міністрів України від 29.10.2009 року № 1168 "ОСОБА_5 питання застосування законодавства про працю фізичних осіб, яка використовує найману працю". Вважає, що роботодавцем ОСОБА_2 не доведено її вину в діях, що стали підставою для втрати довіри, не доведено в чому ж полягають її винні дії чи бездіяльність та їх зв'язок з недотримання (порушенням) нею правил обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей в аптеці. Відпуск товарів в аптеці здійснюється без касових апаратів, відсутні комп'ютери, фактично відсутній документальний облік товарно-матеріальних цінностей та Правила обліку товарно-матеріальних цінностей в аптеці не встановлені жодним внутрішнім документом, товарно-матеріальні цінності під звіт не видаються. Законність проведених в аптеці ревізій викликає сумнів, оскільки в порушення Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 року № 879 ОСОБА_2 не створено інвентаризаційну комісію, акти ревізій складались в довільній формі, ревізія проводилась самим відповідачем ОСОБА_2 бухгалтером ОСОБА_6, яка не перебуває в трудових відносинах з ОСОБА_2 та працівниками аптеки. В актах ревізій не зазначено за який період виникла нестача, на підставі яких документів проводилась ревізія, з яких причин в нестачі ОСОБА_2 звинуватив лише її як таку що здійснила крадіжку, однак жодної заяви про злочин до правоохоронних органів не подав. Позивачка вважає, що відеоспостереження (зйомка) працівників в аптеці є незаконною, оскільки здійснена в порушення положення ст. 307 ЦК України, постанови Європейського суду із прав людини від 24.06.2004 року, ст.32 Конституції України. Також про такі умови праці, а саме при відеоспостереженні, в порушення ст. 29 КЗпП України, під розписку її не повідомлено, порушено при цьому і Закон України "Про інформацію". Оскільки така відеозйомка проведена з порушенням закону, вона не може бути доказом неправомірних дій працівника. Безпідставним звинуваченням та незаконним звільненням її з роботи ОСОБА_2 позбавив її заробітку, як необхідного засобу для існування, змусив інакше організовувати своє життя. Вона має малолітню дитину, чоловіка, який в даний час не працює та вважає, що відповідач ОСОБА_2 незаконним звільненням позбавив її сім'ю єдиного джерела доходів. Це призвело до її глибоких моральних страждань. Позивач вважає, що за час вимушеного прогулу підлягає стягненню і середній заробіток на її користь. Просить визнати незаконним її звільнення 11.08.2015 року з посади фармацевта на підставі п.2 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, визнати протиправними дії Калиновського районного центру зайнятості щодо зняття з реєстрації трудового договору від 07.12.2011 року № 1, укладеного між нею та приватним підприємцем ОСОБА_2, поновити її на роботі на посаді фармацевта приватного підприємця ОСОБА_2 в аптеці по вулиці Шевченка, 27а, м. Калинівка, Вінницької області, зобов'язати ОСОБА_3 районний центр зайнятості поновити реєстрацію трудового договору від 07.12.2011 року № 1, укладеного між нею та приватним підприємцем ОСОБА_2, стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду у розмірі 15 000 гривень.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_8 позов підтримали, наполягали на його задоволенні, суду пояснили, що позивачка жодних протиправних дій не вчиняла, а тому звільнення вважають безпідставним. Крім того, на думку позивачки та її представника, дії працівників ОСОБА_3 районного центру зайнятості є незаконними, оскільки на момент прийняття рішення про зняття договору з реєстрації було відсутнє повідомлення роботодавця про намір розірвати договір та докази отримання нею такого повідомлення. Також, як вказує позивачка, незаконним звільненням, її та членів її сім"ї було позбавлено єдиного джерела доходу, яким була її заробітна плата. Як наслідок, вона, ОСОБА_7, була змушена вживати додаткових заходів, щодо організації свого життя. З приводу незаконного, на її думку, звільнення, вона, ОСОБА_7, перенесла і переносить значні моральні страждання, що викликані її безпідставним звинуваченням.

Представник відповідача приватного підприємця ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_9 позов не визнав, пояснив, що позивачку було звільнено за порушення правил поводження з готівкою. Всупереч посадової інструкції позивачка вилучала з каси гроші, виносила їх за межі торгового залу, допускала присутність в аптеці сторонніх осіб, у звязку з цим, він вважає, що вказані винні дії позивачки, обґрунтовано викликали втрату довіри до неї у його довірителя.

Представник відповідача ОСОБА_3 районного центру зайнятості - ОСОБА_10 позов не визнала, пояснила, що оскільки позивачка була присутня під час зняття трудового договору з реєстрації, то ніякого повідомлення не вимагалось.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши докази надані сторонами, судом встановлено наступне.

07.12.2011 року між позивачем ОСОБА_7 та відповідачем приватним підприємцем ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, згідно якого ОСОБА_7 була прийнята на роботу фармацевтом (а.с . 13).

Наказом приватного підприємця ОСОБА_2 № 34 від 11.08.2015 року ОСОБА_7 звільнено з посади фармацевта на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, в звязку з винними діями, щодо обслуговування грошових коштів, отриманих за реалізацію (продаж) товару, що дають підстави для втрати довіри (а.с. 15).

Вирішуючи питання законності звільнення, суд вважає його незаконним та безпідставним, оскільки підстав для розірвання трудового договору в наказі про звільнення № 34 від 11.08.2015 року не зазначено. Зокрема зі змісту наказу незрозуміло, які конкретно винні дії були вчинені позивачкою, коли та в чому вони виражались.

Надані представником відповідача - адвокатом ОСОБА_9 докази, з приводу наявності винних дій позивачки, що потягли втрату до неї довіри, суд відкидає, як неналежні, оскільки позбавлений можливості визначитись за які саме дії була звільнена позивачка. При цьому, суд вважає, що обґрунтування звільнення пост - фактум є неприпустимим і суперечить основним засадам трудового законодавства.

За таких обставин звільнення позивачки є незаконним і вона має бути поновлена на роботі, з допущенням рішення в частині поновлення на роботу до негайного виконання.

Відповідно ст. 117 КЗпП України з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5025 (пять тисяч двадцять пять) гривень за період з 11.08.2015 року по 13.112015 року.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, яке позивач просив стягнути із відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з наданих позивачкою доказів (а.с. 38-41) її заробітна плата була єдиним джерелом доходів сім"ї, що складається з трьох осіб. Порушення відповідачем ОСОБА_2 права позивачки на працю, її безпідставне звільнення, безсумнівно викликали в неї душевні страждання та змусили вживати додаткових зусиль щодо організації свого життя.

За таких обставин позов в даній частині підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки сума відшкодування моральної шкоди - 15 000 грн., виходячи з принципів розумності, справедливості та співмірності, враховуючи характер протиправної поведінки відповідача, тривалість і ступінь моральних страждань позивачки, зможе певною мірою компенсувати позивачці заподіяну їй моральну шкоду.

Позовні вимоги позивачки до ОСОБА_3 районного центру зайнятості задоволенню не підлягають, оскільки жодних порушень діючого законодавства в діях працівників центру судом не встановлено, а він ґрунтується на неправильному розумінні та тлумаченні позивачем діючого законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України з приватного підприємця ОСОБА_2 слід стягнути на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 192 (дві тисячі сто девяносто дві) гривні 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 221, 231, 233, 235, 236, 237-1, ст. ст. 10, 11, 58-60, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 центру зайнятості про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, поновлення реєстрації трудового договору, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з 11.08.2015 року з посади фармацевта на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, здійснене фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 - незаконним.

Поновити ОСОБА_1 на посаді фармацевта фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу - 5025 (пять тисяч двадцять пять) гривень та у відшкодування моральної шкоди 15 000 (пятнадцять тисяч) гривень, а всього 20 025(двадцять тисяч двадцять пять )гривень.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судові витрати у вигляді судового збору - 2192 (дві тисячі сто девяносто дві) гривні 20 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_5