Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючої судді Ластовки Н.Д.,

при секретарі Бовкун О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві про скасування постанови про арешт коштів боржника, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_2, звертаючись до суду зі скаргою про скасування постанови про арешт коштів боржника, просив скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві про арешт коштів боржника від 02.11.2015 року по виконавчому провадженню № 44858247, замінивши його на накладення арешту на предмет іпотеки - квартиру НОМЕР_1, загальною площею 211,20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2013 року, судом присуджено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Кредитпромбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 6 865 912,24 грн. На підставі заяви стягувача ПАТ "Кредит промбанк", 26 вересня 2014 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржникові ОСОБА_2 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржникові. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.10.2014 року визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві від 26.09.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 02.11.2015 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві Подпоріним Р.О. винесено постанову про арешт коштів боржника. Проте вказана постанова винесена з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження" та інших актів законодавства, які регулюють питання випадків, підстав та умов накладення арешту на майно та кошти під час примусового виконання виконавчого документа, оскільки державним виконавцем не було враховано щодо майна боржника, а саме квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, яка відповідно до Іпотечного договору №33/363/1363/08-СС від 31 січня 2008 року передана в іпотеку ПАТ "Кредитпромбанк", в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, при цьому заставна вартість майна за згодою сторін на момент укладання іпотечного договору складала 6 424 957,00 грн., а тому стягнення на вищевказану квартиру відповідає розмірам і обсягам, необхідним для виконання за виконавчим документом. А оскільки, боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу, тому використовуючи своє право вважає, що державним виконавцем не було звернуто на це увагу та накладено арешт на кошти боржника, враховуючи що в нього на даний час відсутні кошти на рахунках, яких було б достатньо для стягнення та погашення боргу.

Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні просив скаргу задовольнити з підстав, викладених у змісті поданої скарги, пояснив, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Суб'єкт оскарження - державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Подпоріний Р.О., в судовому засіданні просив в задоволенні скарги відмовити, пояснив, що на виконані у Відділі державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження №44858247 про примусове виконання виконавчого листа №755/9127/13-ц, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 04 липня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Кредит промбанк" заборгованості за кредитним договором на загальну суму 6 865 912,24 грн. В межах процедури виконавчого провадження, на підставі заяви стягувача ПАТ "Кредит промбанк", 02.11.2015 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві Подпоріним Р.О. винесено постанову про арешт коштів боржника, які належить боржникові у межах суми стягнення 6 865 912 ,24 грн. Представник вважає, що дії державного виконавця є законними та правомірними, оскільки державним виконавцем вживаються заходи для примусового виконання рішення суду, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", оскільки до цього часу боржником не надано відомостей про добровільне виконання рішення суду.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_2, представника суб'єкта оскарження Подпоріного Р.О., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 14 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Зміст ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судові рішення, які набрали законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Судом встановлено, що 29 серпня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким присуджено стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Кредит промбанк" 4 994 794, 64 грн. сума заборгованості за кредитом; 1 393 383,93 грн. сума заборгованості за процентами; 324713,67 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 151 200 грн. сума штрафу за ненадання банку копії договору страхування у встановлені строки, 120 грн. витрат по оплаті ІТЗ та 1700 грн. витрат по оплаті державного мита , а всього 6 865 912, 24 грн.

За ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.10.2014 року скаргу ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві про часткове скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження задоволено частково. Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві Крайчинського С.С. від 26 вересня 2014 року ( ВП №44858247) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в частині накладення арешту на все майно, що належить боржникові ОСОБА_2 та оголошення заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2. Зобов'язано Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві в межах процедури виконавчого провадження №44858247 застосувати заходи примусового виконання виконавчого листа №755/9127/13-ц, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 04 липня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Кредитпромбанк" заборгованості за кредитним договором на загальну суму 6 865 912,24 грн., з дотриманням вимог ст.ст. 52,54 Закону України "Про виконавче провадження".

Зі змісту вказаної ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 29.10.2014 року вбачається, що 26 вересня 2014 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві Крайчинським С.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №44858247) про примусове виконання виконавчого листа №755/9127/13-ц, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 04 липня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Кредитпромбанк" заборгованості за кредитним договором на загальну суму 6 865 912,24 грн.

Одночасно, 26 вересня 2014 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві Крайчинським С.С. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржникові ОСОБА_2 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржникові.

Разом з тим, судом при постановлені ухвали зроблено висновок зокрема про те, що у Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві були відсутні правові підстави для накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_2, про що безпосередньо зазначено у постанові головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві Крайчинського С.С. від 26 вересня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, за наявності об'єкту нерухомого майна - квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, на підставі Іпотечного договору №33/363/1363/08-СС від 31 січня 2008 року, який укладено між ПАТ "Кредит промбанк" та ОСОБА_2, що зумовлює проведення державним виконавцем виконавчих дій в порядку, визначеному ст.ст. 52, 54 Закону України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку".

Проте, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві Подпоріним Р.О. винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на всіх рахунках, в тому числі валютних: ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик»; філія «Розрахунковий центр» ПАТ КБ «Приватбанк» та належать боржнику ОСОБА_2 (а.с. 8)

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до положень частини першої, другої, третьої та п'ятої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом, серед іншого, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах та винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України "Про виконавче провадження").

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (частина восьма статті 54 Закону України "Про виконавче провадження").

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку", за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України "Про іпотеку").

За змістом частини шостої статті 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Така правова позиція закріплена у постанові Верховного суду України від 09 квітня 2013 року по справі № 6-13цс14.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Так, згідно ч. 5 ст. 52 ЗУ „Про виконавче провадження", боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення.

Порядок звернення стягнення на заставлене майно регулюється положеннями ст.54 Закону України "Про виконавче провадження".

Як зазначено у ч.ч.1, 5-8 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

В ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 29.10.2014 року було встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження №44858247, стягувач ПАТ "Кредитпромбанк", звертаючись до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження, вимагав застосувати заходів примусового виконання рішення суду шляхом опису квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, яка є предмет іпотеки, на підставі Іпотечного договору №33/363/1363/08-СС від 31 січня 2008 року, який укладено між ПАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_2, тому стягувач у такий спосіб використав своє право задовольнити свої вимоги щодо погашення боржником заборгованості по кредитному договору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в процедурі виконавчого провадження.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, у Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві були відсутні правові підстави для накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_2, про що безпосередньо зазначено у постанові державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві Подпоріного Р.О. від 02.11.2015 року про арешт коштів боржника, за наявності об'єкту нерухомого майна - квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, на підставі Іпотечного договору №33/363/1363/08-СС від 31 січня 2008 року, який укладено між ПАТ "Кредит промбанк" та ОСОБА_2, що зумовлює проведення державним виконавцем виконавчих дій в порядку, визначеному ст.ст.52, 54 Закону України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку".

Крім того, згідно повідомлення з ПАТ «КБ «Хрещатик» та ПАТ КБ «Приватбанк», на рахунку ОСОБА_2 недостатньо коштів для виконання постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві Подпоріного Р.О. від 02.11.2015 року про арешт коштів боржника. (а.с. 26, 28)

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як передбачено у п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за ст. 6 Закону України "Про виконавчу службу", зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволенні заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

Як роз'яснено у п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішень у цивільних справах", виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві Подпоріного Р.О. в частині накладення арешту на кошти боржника, що належить ОСОБА_2 суперечать вимогам ст.ст.33, 39 Закону України "Про іпотеку" та ст.ст. 52,54 Закону України "Про виконавче провадження".

В той же час, заявник ОСОБА_2, як боржник в процедурі виконавчого провадження, звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця просив скасувати постанову державного виконавця про арешт коштів боржника, замінивши його на накладення арешту на предмет іпотеки - квартиру НОМЕР_1, загальною площею 211,20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, однак такий спосіб як внесення змін до постанови державного виконавця, в тому числі заміна одного предмету стягнення на інший, не кореспондується з положеннями Закону України "Про виконавче провадження", тому вимоги заявника ОСОБА_2 в цій частині суд визнає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 11, 18, 19, 25, 27, 35, 57 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 14, 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві про скасування постанови про арешт коштів боржника задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві Подпоріного Р.О. від 02.11.2015 року ( ВП №44858247) про арешт коштів боржника.

Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві в межах процедури виконавчого провадження №44858247 застосувати заходи примусового виконання виконавчого листа №755/9127/13-ц, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 04 липня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Кредитпромбанк" заборгованості за кредитним договором на загальну суму 6 865 912,24 грн., з дотриманням вимог ст.ст. 52,54 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я