Номер провадження: 22-ц/785/8837/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про визнання договору дарування недійсним» за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИЛА:

27.03.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, по якому просить визнати недійсним договір дарування від 23.09.2006 року, за яким ОСОБА_5 подарувала відповідачу ОСОБА_3 7/20 частин житлового будинку № 1 по пров. Каманіна у м. Одесі.

Одночасно, під час звернення до суду позивач подала заяву про забезпечення позову, по якій просила накласти арешт на вказаний будинок, який належить відповідачу.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2015 року був накладений арешт на вказаний будинок, який належить відповідачу на праві спільної часткової власності.

Оскільки відповідач вже не є власником вказаного будинку, виконати ухвалу суду від 20.04.2015 року було неможливо, у звязку з чим позивач повторно звернулась до суду із заявою про накладання арешту на будинок без зазначення його власника.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2015 року був забезпечений позов ОСОБА_2 шляхом накладання арешту на житловий будинок № 1 по провул. Каманіна у м. Одесі.

21.09.2015 року ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду, по якій просить ухвалу районного суду скасувати, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на необґрунтованість ухвали районного суду.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно до ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

При розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції колегія суддів всесторонньо і повно перевірила законність і обґрунтованість ухвали на основі матеріалів справи.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 п. п. 1, 2 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спору є частина житлового будинку № 1 по пров. Каманіна у м. Одесі, на який накладений арешт з метою забезпечення позовних вимог позивача.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що ухвалою районного суду були забезпеченні позовні вимоги позивача в межах позовних вимог.

Судова колегія вважає, що таким заходом забезпечення позову як накладання арешту на майно відповідача в межах позовних вимог, суд першої інстанції захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно відповідача не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправя сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Таким чином, судова колегія вважає, що накладання арешту на спірний будинок не носять дискримінаційного характеру по відношенню до відповідача та третіх осіб.

Застосування арешту на частину будинку здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправя сторін на момент забезпечення позову, крім того є співмірним з заявленими позовними вимогами.

Судова колегія вважає, що в відповідності з зазначеними нормами процесуального права у суду першої інстанції були всі підстави для забезпечення позову на момент постановлення даної ухвали суду, оскільки від позивача до суду надійшла відповідна заява про забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, колегія суддів керується розясненнями Верховного Суду України, наданими в п.4 Постанови Пленуму № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», яким судам роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильною по суті, відповідає вимогам ЦПК України, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

09.12.2015 року м. Одеса