Копія Справа № 326/1521/15-ц р.
Провадження № 2/326/670/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м.Приморськ

Приморський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Лещенко А.М.,

при секретарі Кузякіної К.М.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (уточнений 22 жовтня 2015 р.), в якому просить стягнути з відповідачів матеріальний збиток в розмірі 93 496,12 грн., з відповідача ОСОБА_3 - моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

В суді позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсягу та пояснили, що 15.12.2014 року о 15.30 годині по вул.Морській в м.Приморську Запорізької області сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, допустив зіткнення з належним йому автомобілем НОМЕР_2, внаслідок чого було пошкодженого обидва автомобілі. Діями відповідача ОСОБА_3 йому заподіяно матеріальний збиток в сумі 93 496,12 грн. До теперішнього часу відповідач не виплатив йому суму матеріальної шкоди. Крім того, внаслідок дій ОСОБА_3 йому спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив свій звичайний ритм життя, змушений був терміново змінити свої плани і тривалий час устояний у своєму житі розпорядок дня, відповідач не бажає відновити його автомобіль, на звязок з ним не йде, що також викликає у нього страждання та переживання.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник проти позову заперечили в повному обсязі з тих підстав, що в дорожньо-транспортній пригоді були винні як позивач, так і відповідач ОСОБА_3, про що було зазначено в постанові про закриття кримінального провадження від 14 січня 2015 р., сторони на час пригоди претензій один до одного не мали. Крім того, вважають, що позивачем не надано належних доказів спричиненої шкоди його майну, оскільки звіт № 73 про оцінку автомобіля було складено більш, ніж через півроку після пошкоджень та не долучено даних первинного огляду автомобіля після ДТП, що ставить під сумнів визначений розмір шкоди.

Відповідач ОСОБА_5 акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» проти позову заперечує (письмові заперечення, а.с. 57-59), зауважує, що потерпіла особа позивач не звертався до нього в порядку п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування, отже звернення позивача до суду є безпідставним, оскільки факту порушення його прав з боку АТ «СГ «ТАС» (приватне) не було. Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» в судове засідання не прибув.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Так, постановою Приморського районного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 грн. З тексту постанови видно, що 15.12.2014р. о 15.30 год. ОСОБА_3 по вул. Морській в м. Приморську Запорізької області керував транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, чим порушив п.п. 2.5 ПДР та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, 15.12.2015р. о 15.30 год. ОСОБА_3 по вул. Морській в м. Приморську Запорізької області керував транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1, допустив зіткнення з автомобілем «Чері Амулет», внаслідок чого пошкодив обидва автомобілі, чим порушив ст. 124 КУпАП (а.с. 6).

Згідно висновку № 73 від 27.07.2015 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобілю НОМЕР_2 в результаті його пошкодження, станом на 16.07.2015 року складає 93 496,12 грн. (а.с. 7-21).

Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В матеріалах справи відсутні дані про притягнення до адміністративної відповідальності водія автомобіля НОМЕР_2 за наслідками події 15.12.2014.

В судовому засіданні позивач підтвердив, що він керував 15.12.2014 р. під час ДТП автомобілем НОМЕР_2, до адміністративної відповідальності він не притягувався.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача та його представника про наявність вини позивача при завданні шкоди транспортним засобам під час ДТП.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5).

Також суд враховує, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З роз'яснень, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" вбачається, що шкода, заподіяна майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

При розгляді справи, суд враховує розяснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в постанові від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі Постанова № 4).

Зокрема, в п. 6 Постанови № 4 зазначено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

При розгляді справи судом встановлено, що під час ДТП відповідач на законних підставах використовував транспортний засіб (а.с. 26), що ним не заперечувалось.

Також суд враховує, що на момент ДТП відповідач керував транспортним засобом з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (а.с. 45), однак в страхову компанію не звернувся та не повідомив про ДТП в порядку статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально (п.п. 33.1.4.).

Тому, з урахуванням п. 16 Постанови № 4, у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Таким чином, у ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що в діях відповідача міститься склад деліктного правопорушення, зокрема доведено наявність його вини, протиправної поведінки та причинного зв'язку між такою поведінкою та настанням шкоди для позивача.

Щодо розміру шкоди, суд виходить з того, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Суд бере до уваги висновок № 73 від 27.07.2015 року, яким визначено вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобілю НОМЕР_2 в результаті його пошкодження, станом на 16.07.2015 року, та складає 93 496,12 грн. (а.с. 7-21).

Відповідач та його представник ставили під сумнів розмір визначеної шкоди. Судом було розяснено в судовому засіданні передбачені ст. 10 ЦПК України права, однак від відповідача та його представника не надійшло клопотань, зокрема щодо призначення експертизи по визначенню заподіяної шкоди.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 93 496 грн. 12 коп. є доведеним і таким, що підлягає до задоволення.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї, чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань, зазнаних позивачем та інших обставин.

Суд вважає доведеним той факт, що протиправними, винними діями відповідача, які виразились у завданні позивачу ушкоджень майна під час скоєння ДТП, було завдано моральну шкоду.

Моральна шкода завдана позивачу відобразилась у душевних стражданнях, які він зазнав в результаті пошкодження автомобіля та пов'язаних з цим стражданнях та переживаннях.

Не викликає сумнівів в суду і той факт, що наведена вище моральна шкода знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв'язку між протиправними, винними діями відповідача та тими негативними змінами, які настали у житті позивача.

Разом з тим, враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також вимоги розумності і справедливості, суд вважає за вірне визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1000,00 грн.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1177, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 7, 8, 10, 209, 214, 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_6 матеріальний збиток у сумі 93 496 (девяносто три тисячі чотириста девяносто шість) грн. 12 коп.

3. Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_6 спричинену моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

4. Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_6 суму судового збору - 944 (девятсот пятдесят чотири) грн. 96 коп.

5. В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.М. Лещенко

Повний текст складено та підписано 11 грудня 2015 р.

Копія вірна: суддя А.М. Лещенко

10.12.2015