Справа № 346/3702/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2660/2015
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів : Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 13.10.2001 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. На даний час сімейні відносини сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважав неможливим, а тому просив шлюб розірвати. Двох малолітній дітей ОСОБА_5, та ОСОБА_6 просив залишити проживати з матір'ю ОСОБА_3

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з зустрічним позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що за час перебування в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 у серпні 2009 року сторонами було набуто у власність (приватизовано) квартиру АДРЕСА_1. Незважаючи на те, що на час приватизації вона була вагітна на 6-му місця другою дитиною та була зареєстрована за іншою адресою, вважає, що вказана квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже підлягає поділу. У зв'язку з цим, просила визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 13.10.2001 року відділом РАГСу Коломийського міськрайуправління юстиції, актовий запис №350 - розірвано.

Дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено проживати з матір'ю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1. В задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 486 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення зустрічного позову, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права.

Зазначає, що спірна квартира АДРЕСА_1 є його особистим майном. Згідно розпорядження №13907 від 11.08.2009 року бюро по приватизації державного житлового фонду в м. Коломия вирішило передати йому у приватну власність дану квартиру. 13.08.2009 року вказаним бюро було видано відповідне свідоцтво про право власності на житло, а 08.10.2009 року Коломийське міжрайонне бюро інвентаризації зареєструвало за ним право власності на вказану квартиру.

Суд першої інстанції, прийшов до помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин ст. 61 СК України в редакції від 11.01.2011 року, оскільки спірні правовідносини виникли до набрання чинності вказаною нормою.

З цих підстав, рішення суду в частині задоволення зустрічного позову, апелянт просив скасувати, та ухвалити в цій частині нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник доводів скарги не визнали, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, доводи представника, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зважаючи на те, що рішення суду в частині розірвання шлюбу, жодною із сторін, в тому числі і апелянтом не оскаржується, то воно в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що ж стосується судового рішення в частині задоволення зустрічного позову про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, колегія суддів виходить з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 13.10.2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Спірна квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 13.08.2009 року виданим Бюро по приватизації державного житлового фонду. Згідно копії витягу про реєстрацію права власності № НОМЕР_1 від 08.10.2009 року спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Сторони підтверджують також ту обставину, що ОСОБА_2, як військовослужбовець перебував на обліку для отримання житла одноосібно, оскільки у приватній власності ОСОБА_3 було інше житло.

З копії ордеру на право заселення у квартиру АДРЕСА_1 також вбачається, що він виданий на одну особу - ОСОБА_2, який згодом і був зареєстрований у ній.

Задовольняючи частково позов, в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частини спірної квартири , суд першої інстанції виходив з того, що вказана квартира хоча і була приватизована на ім'я позивача, однак така приватизація була здійснена за час перебування сторін в шлюбі, отже є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а отже підлягає поділу.

Однак, погодитись з таким висновком суду колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області не може.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 Постанови № 11від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Законом України від 11 січня 2011 р. N 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 р, статтю 61 СК України було доповнено частиною п'ятою такого змісту: «Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації».

Однак Законом від 17 травня 2012 р. N 4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації знову змінено. Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 1 ст. 57 СК житло та земельна ділянка, набуті за час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Відповідно частину 5 ст. 61 СК виключено.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, немає зворотньої дії в часі.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як вбачається з матеріалів справи, спірну квартиру було приватизовано ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до прийняття Закону України №2913-VI від 11.01.2011 року, а в самому Законі немає вказівки про зворотну дію даної норми в часі, підстав для визнання приватизованої квартири спільним майном подружжя - немає.

За таких обставин, розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки рішення суду першої інстанції було ухвалено з порушенням вимог матеріального права, то воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову.

На підставі вищенаведеного та ст. 57 СК України, керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 листопада 2015 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

В решті рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 листопада 2015 року залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв