АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/214/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2950/15Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді: Карнауха П.М.,

Суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.

при секретарі Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В обґрунтування позову вказував, що у січні 2012 року він домовився з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 про те, що купить у нього 234 000 штук повнотілої цегли. У відповідності до умов цієї домовленості в період часу з 22 лютого по 17 травня він передав безпосередньо відповідачу у якості попередньої оплати вартості цієї цегли гроші в сумі 185 575 грн. Факт отримання коштів в сумі 185 575 грн. у якості попередньої оплати за цеглу підтверджується розпискою відповідача від 19 липня 2012 року, в якій ОСОБА_2 зазначає, що частину зобов'язань по передачі йому цегли в кількості 49 900 штук вартістю 39920 грн. він виконав, а решту цегли в кількості 184100 шт. загальною вартістю 145 655 грн. зобов'язується віддати у строк до 04 серпня 2012 року. До теперішнього часу відповідач не виконав своїх зобов'язань стосовно відпуску цегли. Зважаючи на вищевказані обставини, він втратив інтерес у виконанні ОСОБА_2 зобов'язань, тому 21 жовтня 2013 року направив відповідачу листа, яким повідомив, що відмовляється від отримання цегли та вимагає в строк до 31 жовтня 2013 року повернути йому грошові кошти в сумі 145 655 грн., які складають вартість недоотриманої цегли та запропонував перерахувати вищезазначену суму грошей на його банківський рахунок або передати їх готівкою йому безпосередньо. Проте до цього часу ОСОБА_2 гроші такі і не повернув. З урахуванням наведеного просив, приймаючи до уваги факт прострочення відповідачем як своїх договірних зобов'язань, так і зобов'язань із повернення грошових коштів, стягнути з останнього суму заборгованості, а також інфляційні за період з 01 листопада 2013 року по грудень 2014 року, що складає 36 431, 83 грн. та 3% річних від суми боргу за 462 дні прострочення оплати (з 01.11.2013 р. по 05.02.2015 р), які становлять 5 530,14 грн., а також 1876, 16 грн. судових витрат.

26.05.2015 року позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_2, крім основного боргу, що становить 187616,97 грн., ще 69008,85 грн., які утворилися за рахунок донарахування 3% річних від суми заборгованості за період від дати подання позову до суду до дати розгляду справи, що дорівнює 1400,49 грн., та інфляційних (з врахуванням коефіцієнту інфляції за період з січня по квітень 2015 року включно), а також стягнути з останнього 690,08 грн. судових витрат у зв'язку із збільшенням суми позову.

24.07.2015 року позивач знову збільшив свої позовні вимоги, просив також стягнути з відповідача 3% річних за період з 03.06.2015 по 13.07.2015 року, яка дорівнює 490,77 грн., та інфляційні, нараховані на суму боргу з врахуванням встановленого Держкомстатом України індексу інфляції за травень - червень 2015 року, у розмірі 7 035, 80 грн., вказуючи, що загальна сума 3% річних від заборгованості та інфляційних складає 7526, 57 грн., та остаточно просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2, з врахуванням цього збільшення, - 264 152, 39 грн. та судові витрати.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області збільшений позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, - 264 152, 39 (двісті шістдесят чотири тисячі сто п'ятдесят дві гривні тридцять дев'ять копійок) грн., що становить суму попередньої оплати разом з процентами та враховуючи індекс інфляції.

Вирішено питання стягнення судових витрат.

З цим рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові у повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що суд не дослідив ту обставину, чи мало місце написання розписки ФОП ОСОБА_2, не врахував, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 припинив підприємницьку діяльність у 2014 році, про що внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, тому вважає, що не повинен нести зобовязання як фізична особа-підприємець по угодах щодо поставки цегли у 2012 р.

Окрім того, вказує, що позивач повинен був предявити вимоги матеріального характеру у відповідності до ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Зазначає, що суд не дослідив оригінал розписки, а позивач не надав рахунок, на підставі якого було здійснено касову операцію по прийняттю ФОП ОСОБА_2 грошових коштів.

Вважає безпідставним застосування до правовідносин ст. 655, 536 ЦК України.

Зазначає, що розписка написана ФОП ОСОБА_2, який припинив свою підприємницьку діяльність у 2014 р., а позов предявлений як до фізичної особи ОСОБА_2, тому вважає, що вказана розписка не тягне за собою жодних зобовязань матеріального характеру для ОСОБА_2, оскільки не є борговою, виконана особою, яка не має на момент стягнення відповідної правосубєктності.

Вважає помилковим висновок суду про те, що між сторонами було укладено усний договір купівлі-продажу щодо цегли.

Справа була розглянута у відсутність його представника, який отримав травму та телефонував суду щодо відкладення розгляду, проте у вступній та резолютивній частині рішення суду зазначено його прізвище.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив із законності та обґрунтованості позовних вимог.

Такий висновок місцевого суду не відповідає встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Як установлено судом першої інстанції, у січні 2012 року між сторонами була досягнута домовленість про те, що ОСОБА_3 купить у ФОП ОСОБА_2 234 000 штук повнотілої цегли.

У відповідності до умов цієї домовленості в період часу з 22 лютого по 17 травня 2012 року він передав безпосередньо відповідачу у якості попередньої оплати цієї цегли гроші в сумі 185 575 грн., що підтверджується розпискою,написаною відповідачем 19 липня 2012 року (а.с.4), в якій ОСОБА_2 зазначив, що частину зобов'язань по передачі йому цегли в кількості 49 900 штук вартістю 39920 грн. він виконав, а решту цегли в кількості 184100 шт. загальною вартістю 145 655 грн. зобов'язується віддати у строк до 04 серпня 2012 року. Проте зобовязання він не виконав, у звязку з чим 21 жовтня 2013 року ОСОБА_3 направив відповідачу листа, яким повідомив, що відмовляється від отримання цегли і вимагає в строк до 31 жовтня 2013 року повернути йому грошові кошти в сумі 145 655 грн., які складають вартість недоотриманої цегли та запропонував перерахувати вищезазначену суму грошей на його банківський рахунок або передати їх готівкою йому безпосередньо.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у відповідності до ст. 655, 657 ЦКУ між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, який не потребує нотаріального посвідчення; відбулася попередня оплата позивачем вартості цегли, відповідач зобовязання за договором не виконав, тому у відповідності до ст. 693 ЦКУ повинен повернути суму попередньої оплати та сплатити проценти та інфляційні втрати відповідно до ст.ст. 536, 625 ЦКУ.

Установлено, що 30.06.2015 року ФОП ОСОБА_2 припинив підприємницьку діяльність, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що вбачається з відповідного Витягу (а.с. 108-109).

Ухвалюючи рішення про стягнення з фізичної особи ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів, суд першої інстанції не врахував, що вищевказаний договір був укладений з ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем.

Оскільки на даний час ОСОБА_2 припинив підприємницьку діяльність, тому як фізична особа він не може нести майнову відповідальність за укладеним з ОСОБА_3 договором купівлі-продажу.

Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильного застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307, п.1,3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області ОСОБА_1