Справа № 310/7935/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

26 жовтня 2015 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді - Крамаренка А.І.

при секретарі - Корнієнко Н.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що в грудні 2004 року відповідач - ОСОБА_3, надав їй дозвіл на постійне проживання в двокімнатній квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 12.11.2004р., зареєстрований в реєстрі №4985. ОСОБА_3 віддав позивачці всі правовстановлюючі документи на квартиру, ключі від всіх замків, та повідомив їй, що квартира в її повному розпорядженні і володінні, і вона може робити з нею що забажає. Позивачка весь час з моменту оселення в квартирі думала, що вона її власність і користувалась, володіла нею як своєю. ОСОБА_3, до того як позивачка поселилась в квартирі, виїхав з м. Бердянська і в квартирі ніколи більш не проживав та звязок з позивачкою не підтримує. Відповідач дозволив проживати в квартирі безкоштовно, бо все цінне майно він вивіз та розпродав. Так, в грудні 2004 року позивачка переїхала разом з особистими речами в двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, де проживаю і досі вже понад 11 років. Питання щодо власності на квартиру постало гостро останнього року, оскільки позивачка хоче вільно, на свій власний розсуд розпоряджатись квартирою, як і була домовленість з юридичним власником квартири, зробити в ній перепланування та переобладнання, а також оформити субсидію по сплаті комунальних послуг за квартиру. На пропозиції позивачки переоформити на її імя квартиру, відповідач заявляв, що квартира йому не потрібна і вона може її забирати собі, у нього не має часу на це. На сьогоднішній день позивачка продовжує проживати у вказаній квартирі та користуватись нею. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою та утримує її, постійно робить в ній поточний та капітальний ремонти, оскільки завжди проживає та фактично працює у місті. Відповідно до виготовленого технічного паспорту вбачається, що самочинне будівництво відсутнє, квартира не є аварійною та придатна до користування.

Позивачка в судове засідання не зявилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов свій підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась. До суду надано заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. До суду надав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності

Аналізуючи докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 344 Цивільного Кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень до діючого Цивільного кодексу України, правила статті 344 ЦК Українипро набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є власником двокімнатній квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить йому на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 12.11.2004р., зареєстрований в реєстрі №4985.

Відповідно до акту про проживання особи в квартирі від 25.08.2015р., складеного сусідами, в двокімнатній квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, починаючи з грудня 2004 року, і по теперішній час постійно мешкає ОСОБА_1 разом зі своєю сімєю, утримує квартиру в належному стані, робить капітальні та поточні ремонти, приймає активну участь в житті будинку.

Суд приходить до висновку, що позивач добросовісно заволоділа квартирою, що належить відповідачу, продовжує відкрито, безперервно володіти зазначеним нерухомим майном протягом більше десяти років. Виходячи з цього суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на зазначене нерухоме майно.

Керуючись, ст.ст. 3-6, 11, 57-62, 64, 88, 212-215, 223, 294 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 328, 344 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, 28.05.1966р.н, права власності на двокімнатну квартиру №3 (три), що розташована по вулиці Першотравнева, 2 (два) / вулиці Рози Люксембург, 46 (сорок шість), місто Бердянськ, Запорізька область.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Крамаренко