АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Котули Л.Г.

при секретарі Орленко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості повернуто для подання до належного суду.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що даний спір має розглядатися з дотриманням правил ч. 2 ст. 109 ЦПК, оскільки спір між позивачем та відповідачами виник з привод повернення грошових коштів за попереднім договором, а не з приводу сплачених за придбання нерухомого майна.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_5 для подання до належного суду, суд першої інстанції, виходив із того, що зі змісту позову вбачається, що вказаний спір виник з приводу нерухомого майна, який повинен пред'являтись за місцезнаходженням майна або основної його частини. Оскільки вказане нерухоме майно не знаходиться на території Деснянського району м. Києва, вищезазначені позовні вимоги цьому суду не підсудні.

Проте до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому закономпорядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Статтею 114 ЦПК України врегульовано питання виключної підсудності за позовами, зазначеними у цій статті, залежно від предмету позову (ч.1, 2, 4 вказаної статті), а також - предмета позову та осіб, які заявляють позовні вимоги (ч. 3. цієї ж статті).

У відповідності до частини 1 та 2 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з частиною 1 статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, а відповідно до частини 2 зазначеної статті цього ж Кодексу майнові прав, визнаються речовими правами.

Таким чином, правила виключної підсудності, визначені ч. 1 ст. 114 ЦПК України, які застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів щодо будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно (земельні ділянки, будинки, квартири тощо), наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 ( як зазначено в позові дані особи проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, що відноситься до Деснянського району м. Києва) про стягнення суми боргу, штрафу, трьох процентів річних та інфляційних збитків, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачем ОСОБА_6 було укладено попередній договір від 09 липня 2011 року, за умовами якого сторони зобов′язувались укласти основний договір відповідно до якого продавцем буде передано у власність покупця частину житлового будинку. На забезпечення виконання попереднього договору позивач передала суму забезпечувального платежу. Проте, договір купівлі-продажу житлового будинку з вини відповідачів не було укладено, а 27 серпня 2012 року сторонами припинено дію попереднього договору, що підтверджується нотаріально посвідченим договором (а.с. 8). Окрім того, даним договором сторони встановили графік (строки) повернення забезпечувального платежу. Оскільки відповідачі не виконали свого обов′язку по поверненню грошових коштів у визначені строки, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Отже, матеріально-правова вимога позивача до відповідачів щодо якої вона просить ухвалити рішення зводиться до стягнення суми боргу, що утворилася в результаті неналежних дій відповідачів щодо повернення заборгованих коштів, а відтак між сторонами виникло грошове зобов'язання. До вказаних позовів підлягає застосуванню загальне правило підсудності - статті 109 ЦПК України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що предметом спору є об'єкт нерухомості, а тому позов слід пред'явити за місцезнаходженням майна (стаття 114 ЦПК України) є помилковим.

За таких обставин, ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: