Справа № 6/489/269/2015
У Х В А Л А

4 грудня 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі Ковальовій С.В.,

за участю заявника ОСОБА_1, представника заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Заявник посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2012 року задоволено його позов до ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно квартиру АДРЕСА_1. Судом видано виконавчий лист.

Після звернення до виконання, виконавчий лист було повернуто стягувачеві у звязку з відсутністю у боржника визначеного виконавчим документом майна, яке він мав передати стягувачу та на яке необхідно звернути стягнення.

Боржник ОСОБА_3 помер 15 квітня 2014 року, його спадкоємцями та правонаступниками є ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Посилаючись на ці обставини, заявник просив суд замінити боржників у виконавчому провадженні.

В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав.

Представник заінтересованої особи проти заміни сторони у виконавчому провадженні заперечував, посилаючись на те, що заявником було пропущено строк на предявлення виконавчого листа до виконання.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали заяви, судом встановлене наступне.

Відповідно до вимог ч.5 ст.124, п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст.ст.1,3 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (з наступними змінами та доповненнями) (далі Закон), виконавче провадження являється завершальною стадією судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) і становить собою сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами ч.1 ст.37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, яка зобов'язана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обов'язки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення.

На підставі ч.5 ст.8 Закону у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно ч.1 ст. 378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2012 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно.

В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 4 жовтня 2000 року в сумі 63786 (шістдесят три тисячі сімсот вісімдесят шість) грн. 25 коп., звернено стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 2 лютого 1999 року по р.№244, зареєстрованого МБТІ 20 вересня 2000 року за № 17467 та передана в заставу на підставі договору застави від 4 жовтня 2000 року для забезпечення договору позики від 4 жовтня 2000 року, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_1, визнаного дійсним рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2008 року, шляхом реалізації зазначеної квартири на прилюдних торгах.

Дане рішення набрало законної сили та 9 липня 2012 року судом виданий виконавчий лист.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи та відповідних матеріалів щодо скарг стягувача ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, 1 серпня 2012 року Ленінським відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/1416/727/2012 від 9 липня 2012 року.

Постановою від 8 жовтня 2013 року виконавчий лист № 2/1416/727/2012 від 9 липня 2012 року був повернутий стягувачу через відсутність у боржника визначеного виконавчим документом майна, на яке необхідно звернути сятнення з метою погашення заборгованості, а саме квартири АДРЕСА_1.

В грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про витребування із володіння та повернення йому зазначеної квартири.

15 квітня 2014 року ОСОБА_3 помер. Його спадкоємцем та правонаступником є його дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 5 жовтня 2015 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 визнано в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 по 1/2 частці за ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Зазначена квартира була витребувана та повернута з незаконного володіння ОСОБА_7.

Проте, заявником не надано суду відомостей про те, що на даний час виконавчий лист знаходиться на виконанні, у звязку з чим необхідна заміна боржника у виконавчому провадженні, або що заявник повторно звертався до державного виконавця із заявою про примусове виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2012 року.

Як пояснив заявник в судовому засіданні, оригінал виконавчого листа на даний час знаходиться у нього, та рішення на виконанні не перебуває.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 378 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/1416/727/2012 від 9 липня 2012 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.А. Спінчевська