АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5264/15 Справа № 183/9954/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

30 червня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року по справі за позовом Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що в липні 1998 року військовослужбовцю ОСОБА_8, на склад сімї з трьох осіб, була надана окрема, що належить військовому відомству, двокімнатна квартира АДРЕСА_1, в яку він та члени його сімї вселилися на підставі ордера, виданого Гвардійською КЕЧ району від 07.07.1998 року № 141. З 2006 року ОСОБА_8 вивіз свої особисті речі з вищезазначеної квартири, знявся з реєстрації у звязку з вибуттям до іншого місця проходження служби в іншому населеному пункті. В квартирі залишилися зареєстрованими колишні члени сімї ОСОБА_8, а саме його дружина та донька - відповідачі по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 З 2003 року відповідачі в спірній квартирі постійно не проживають. Станом на 01.11.2013 року мають заборгованість перед Будинкоуправлінням № 2 Гвардійської КЕЧ району по квартплаті та комунальним послугам в сумі 7328,18 грн. Спірну квартиру без дозволу Будинкоуправління №2 Гвардійської КЕЧ району та без укладення договору піднайму здають в піднайом невідомим особам. Будь-яких заяв від відповідачів про продовження строку їхньої відсутності в спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин до будинкоуправління № 2 Гвардійської КЕЧ району не надходило. Використання відповідачами спірної квартири не для особистого проживання, а в інших цілях, фактичне припинення виконання солідарного обовязку щодо здійснення плати за користування житлом та спожиті комунальні послуги на рахунки Будинкоуправління № 2 Гвардійської КЕЧ району - свідчить про фактичну втрату відповідачами інтересу до спірної квартири. У звязку з цим позивач просив суд визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою № 11 в будинку № 1 по вул. Лісна в смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року позовні вимоги задоволені частково, визнано ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у визнанні ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим приміщення та ухвалення у вказаній частині нового рішення про задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до положення ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення в оскаржуваній частині та задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно ордеру, виданого Гвардійською КЕЧ району від 07.07.1998 року № 141, військовослужбовцю ОСОБА_8, на склад сімї з трьох осіб (ОСОБА_8, його дружина ОСОБА_6 та його дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1), була надана окрема, що належить військовому відомству, двокімнатна квартира АДРЕСА_1, в яку зазначені особи вселились (а.с.3).

Згідно листа начальника житлової групи КЕЧ, ОСОБА_8 у звязку з розірванням шлюбу з ОСОБА_6, знятий з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.3).

Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 14.01.2014 року, ОСОБА_6, ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Згідно довідки, виданої Будинкоуправлінням № 2 КЕЧ району № 1080 від 04.12.2013 року, за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Черкаське, вул. Лісна, 1/11 зареєстровані і проживають ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.4).

Згідно довідки по особовому рахунку № 11, відкритому на імя ОСОБА_6, остання має заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.10.2010 року по 30.03.2013 року у розмірі 6542,36 грн. (а.с.5).

Позивачем суду надано акт перевірки житлового приміщення, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Черкаське, вул. Лісна, 1/11 від 12.02.2008 року, згідно якого ОСОБА_6 та її донька ОСОБА_7 у даній квартирі не проживають, у квартирі проживає сімя Маковій. ОСОБА_9 разом з донькою ОСОБА_7 з 24.02.2003 року проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3, де остання відвідує школу (а.с.7).

На підтвердження факту не проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Черкаське, вул. Лісна, 1/11, суду також наданий акт про непроживання від 29.11.2013 року (а.с.8).

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У пункти 10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985 за № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", з відповідними змінами та доповненнями, зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку, що суду не надано доказів непроживання відповідачки без поважних причин понад шість місяців у квартирі АДРЕСА_2.

Так, колегія не приймає у якості доказу, що відповідає положенням ст.ст. 58, 59 ЦПК України, акт від 29.11.2013 року про непроживання відповідачів у вказаній квартирі, оскільки даний акт складено комісією, яка, у переважній більшості, складається із працівників позивача (ОСОБА_10 технік позивача, ОСОБА_11 паспортист позивача), що свідчить про їх зацікавленість у наслідках розгляду справи. Крім того, за змістом акту, він складений зі слів двох сусідів ОСОБА_12 і ОСОБА_13, що у якості свідків не допитувались, а клопотання про їхній допит апеляційним судом представником позивача у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не заявлено, що стверджується журналом та звукозаписом процесу.

Акт про непроживання відповідачів у вказаній квартирі від 2008 року не доводить наявності підстав для застосування ч. 1 ст. 71, ст. 72 ЖК України, оскільки позов пред»явлено до суду у грудні 2013 року і даний акт не містить інформації щодо користування відповідачками спірним житлом після дати його складання (12.02.2008 року).

Допитані у справі свідки надали суперечливі покази щодо зустрічей (чи відсутності таких зустрічей) з відповідачкою ОСОБА_6 під час її подорожей з місця реєстрації проживання до м. Дніпропетровська, однак жоден із свідків не надав суду пояснень про факт користування або не користування відповідачками спірним житлом, наявність чи відсутність особистих речей відповідачок у вказаній квартирі; жоден із свідків не відвідував останнім часом квартиру АДРЕСА_2.

Крім того, самий по собі факт несплати комунальних послуг не є підставою для застосування ч. 1 ст. 71, ст. 72 ЖК України та не свідчить про те, що відповідачки втратили інтерес до спірного житла.

Суду не надані будь-які докази на підтвердження доводів позивача про те, що у вказаній квартирі постійно мешкають не відповідачки, а сторонні люди.

Колегія наголошує, що рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року в частині задоволення позовної вимоги про визнання ОСОБА_7 такою, що втратила право користування квартирою, не оскаржене, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками місцевого суду щодо їхньої оцінки.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді