АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«10» листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі

Головуючого - Барановської Л.В.

Суддів - Рейнарт І.М., Побірченко Т.І.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Державної казначейської служби України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення інфляції за час прострочення виконання рішення, а також 3% річних від простроченої суми.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В С ТА Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами до Державної казначейської служби України і просив стягнути з даного відповідача інфляційні витрати в розмірі 365 639,80грн. та 3% річних у розмірі 102 167,40 грн.

Зазначав, що рішенням суду від 01 жовтня 2002 року Державне казначейство України було зобов'язано до виплати 337 747грн. Вказане судове рішення було виконано лише 27 жовтня 2014 року на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року. Позивач просив застосувати положення ст. 625 ЦК України до відносин які виникли внаслідок тривалого невиконання судового рішення та задовольнити його вимоги.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2015 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 365 639,80 грн. інфляції, 3% річних в розмірі 102 167,40 грн. та судові витрати 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам по справі, неповно з'ясував обставини справи.

Апеляційна скарга представника Державної казначейської служби України задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 01.10.2002 року на користь позивача ОСОБА_1 було стягнуто з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету 337 747грн. на рахунок Києво-Святошинського районного суду Київської області для придбання квартири і передачі її у користування судді ОСОБА_1.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження №11809569 грошові кошти в сумі 337 747,00грн. перераховані на рахунок стягувача ОСОБА_1 платіжним дорученням від 09.10.2014р. на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий документ перебував на виконанні з 06.08.2004р.

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання ним грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки з часу постановлення судового рішення, яке набрало законної сили до зобов'язання рішенням Європейського суду з прав людини виконати свій обов'язок, Держава в особі Державного казначейства України, а в подальшому Державної казначейської служби України, свого зобов'язання перед позивачем не виконала.

Розмір інфляційних витрат та 3% річних за розрахунками позивача складають 363 30грн. та 102 167,40грн. відповідно. Вказані грошові кошти підлягають стягненню за рахунок державного бюджету.

Доводи апеляційної скарги висновків рішення суду не спростовують .

Посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання у зв'язку з відсутністю коштів та відповідного порядку є необґрунтованими, ці обставини не звільняють від відповідальності.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України відхилити, рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді