УХВАЛА

іменем україни

02 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Євтушенко О.І., Журавель В.І.,

ХоптиС.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Посилався на те, що він з відповідачкою перебуває у шлюбі з 24 червня 1994 року. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. У січні 2014 року ОСОБА_4 добровільно з речами вибула на інше місце проживання, до своєї матері за адресою: АДРЕСА_1. Спірний будинок за адресою: АДРЕСА_2, належить йому на праві власності. Останні чотири роки сімейні стосунки між подружжям не склались та рішенням Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області від 12 листопада 2014 року подружжю встановлений режим окремого проживання. Враховуючи те, що дружина більше року без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації, на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України просив визнати її такою, що втратила право користування спірним будинковолодінням.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано

ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка в січні 2014 року добровільно з особистими речами вибула до іншого місця проживання, де проживає разом зі своєю матір'ю, участі в утриманні спірного будинку не бере, ним не користується. ОСОБА_4 не довела поважність її відсутності понад рік у спірному будинку.

Скасовуючи в частині рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 не проживає у спірному будинковолодінні більше року з поважних причин.

Такі висновки апеляційного суду є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які судом вірно застосовані.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони з

24 червня 1994 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, виданого Палацом шлюбів м. Кременчука. Шлюб не розірваний.

Відповідно до довідки ТОВ «Добробит» від 10 квітня 2015 року

№ 1021/32 ОСОБА_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2.

Відповідно до технічного паспорта на домоволодіння, виданого Кременчуцьким МБТІ, власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3, є ОСОБА_3

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 грудня 2010 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за якою сторони домовилися, що вони визнають за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2. Сторони домовилися про розподіл майна, що перебуває у їхній спільній власності: у власність ОСОБА_3 передати домоволодіння по АДРЕСА_3 (а. с. 11).

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 листопада 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлений режим окремого проживання.

Крім того, з договору про визначення порядку проживання та утримання малолітньої дитини до досягнення нею повноліття від 03 червня 2014 року, укладеного між батьками (позивачем та відповідачем), сторонами визначено, що їх син за обопільною домовленістю сторін буде проживати тиждень з одним з батьків та тиждень з другим з батьків. При цьому адреса батька вказана - АДРЕСА_2, а матері - АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 до справи долучені медичні документи, які свідчать про звернення матері відповідачки ОСОБА_7 до медичних закладів

Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що ОСОБА_4 з січня 2014 року проживала з матір'ю, тому що її доглядала.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи із змісту рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 листопада 2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 грудня 2014 року, яким встановлено режим окремого проживання для подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 На підставі вказаного рішення кожен з подружжя може беззастережно змінити своє місце проживання, не підтримувати жодних зв'язків із своїм чоловіком, а тому відповідач не може вважатися такою, що втратила право користування житловим приміщенням за спірною адресою, оскільки вказане прямо суперечить нормам ст. 405 ЦК України.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає положенням ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

На підставі ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.І. Євтушенко

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко