У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський», закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», треті особи: Міністерство юстиції України, державне підприємство «Санаторій «Лермонтовський», прокуратура Приморського району м. Одеси, про визнання права власності на нежиле приміщення за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником - ОСОБА_2, на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом та просив суд визнати за ним право власності на нежиле приміщення загальною площею 200 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що ним здійснено поліпшення майна за договором оренди від 4 травня 2011 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2015 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Призначено у справі будівельно-економічну експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою суду, державне підприємство «Санаторій «Лермонтовський» та Міністерство юстиції України звернулися до суду з апеляційними скаргами.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_2, просить ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи ухвалу районного суду та повертаючи справу до суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що усне клопотання про призначення судової будівельно-економічної експертизи задоволено без письмової заяви та обґрунтування та без зазначення переліку необхідних питань для експерта, не взявши до уваги заперечення дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський». Крім того, клопотання було розглянуто по аналогії з раніше заявленим 3 червня 2015 року, яке вже було вирішено відповідно до вимог закону. Апеляційний суд вважав, що місцевим судом порушено порядок вирішення процесуального питання і така ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Такий висновок апеляційного суду є правильним, відповідає вимогам норм процесуального права, які вірно застосовані.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є, зокрема, призначення експертизи.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 202 ЦПК України суд може за заявою осіб, які беруть участь у справі, зупинити провадження у цій справі у разі призначення судом експертизи.

Судом установлено, що після пред'явлення позову у грудні 2014 року представник позивача просила суд про призначення судової будівельно-економічної експертизи. Зазначена заява була задоволена в судовому засіданні та ухвалою суду від 17 грудня 2014 року така експертиза була призначена (а.с. 29-30). Повідомленням судового експерта від 20 березня 2015 року матеріали справи були повернуті суду без проведення експертизи з підстав, зокрема, не оплати позивачем витрат за проведення експертизи (а.с. 46).

У червні 2015 року представник позивача повторно заявила до суду письмове клопотання про призначення судової будівельно-економічної експертизи. Зазначена заява була задоволена в судовому засіданні та ухвалою суду від 3 червня 2015 року така експертиза була призначена (а.с. 100-101).

У ході розгляду справи судом задовольнялись клопотання позивача про забезпечення позову та клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

27 липня 2015 року за усним клопотанням представника позивача, занесеним до журналу судового засідання, ухвалою суду втретє призначена судова будівельно-економічна експертиза та зупинено провадження у справі (а.с. 155-156, 157-158).

При цьому судом було порушено вимоги ст. 143 ЦПК України щодо порядку призначення експертизи, зокрема, відсутня заява позивача, відсутні питання, на які потрібні відповіді експерта.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до порушення розумного строку розгляду справи. При цьому сторона не повинна зловживати своїми процесуальними правами.

Відповідно до частини першої статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів-одного місяця.

Зазначена справа знаходиться у провадженні суду з грудня 2014 року, тричі призначалась одна і та сама експертиза, розгляд справи по суті так і не розпочався.

З зв'язку з викладеним висновок апеляційного суду про те, що суд першої інстанції порушив процесуальний порядок призначення судової експертизи і, як наслідок, відсутність підстав для зупинення провадження у справі є правильним.

Доводи касаційної скарги про те, що ухвала про призначення експертизи не оскаржується в апеляційному порядку суперечить ст. 129 Конституції України про право апеляційного оскарження, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про справедливий судовий розгляд, а також не узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 135 ЦПК України, яка є спеціальною нормою відносно ст. 293 ЦПК України, в якій зазначений перелік ухвал суду, що оскаржуються в апеляційному порядку. Так, у ч. 4 ст. 135 ЦПК України зазначено право осіб, які беруть участь у справі, на оскарження ухали про забезпечення доказів, а призначення експертизи є способом забезпечення доказів (ст. 133 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, ухвала апеляційного суду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України підлягає залишенню без змін, оскільки прийнята з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко