Справа № 368/2032/15-ц
Провадження № 2/368/762/15
Рішення

іменем України

"26" листопада 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

головуючого: судді Закаблук О.В.

при секретарі Гембар В.В.

З участю:

Позивачки: ОСОБА_1

Відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 В»ячеславівни до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, суд, -

В С Т А Н О В И В :

13.11.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 В»ячеславівни до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, в якій позивачка просить суд винести рішення, яким:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання його малолітньої дитини, а саме, сина ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви про стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 700 гривень щомісячно, з дня подачі заяви до досягнення сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто до 29.11.2016р.;

- судові витрати покласти на ОСОБА_2.

Свої позовні вимоги позивачка в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступним:

11.05.2013 р. між нею, - ОСОБА_1 та відповідачем, - ОСОБА_2 було укладено шлюб, у звязку з чим Відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького РУЮ Київської області було видано свідоцтво про шлюб серія I- ОК №146891 від 11.05.2013 р.

Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню дитину, а саме, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після укладання шлюбу їхнє сімейне життя погіршилося, оскільки, як виявилось згодом, їхні характери є зовсім різними, їхні погляди на подружнє життя не співпадають, у звязку з чим шлюбні відносини фактично припинилися.

З 13.10.2015 р. вони разом не проживають.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Шубівської сільської ради №828 від 12.11.2015р. малолітня дитина, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з нею.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На даний час Відповідач не виконує встановленого ст. 180 Сімейного кодексу України обовязку, оскільки фактично не приймає участі в утриманні малолітньої дитини, не надає матеріальної допомоги, тому дитина фактично перебуває лише на її утриманні.

Вона на даний час влаштувалась на роботу в ПрАТ «Лагода», однак доходу, який вона отримує, не витрачає на утримання дитини.

Чи працює Відповідач, їй невідомо.

На її прохання до Відповідача допомагати їй утримувати дитину, Відповідач відмовляється.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі-Постанова Пленуму ВСУ) за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Отже, відповідно до вказаних норм Сімейного кодексу України судом може бути прийнято рішення про стягнення з Відповідача аліментів на утримання його малолітньої дитини ОСОБА_3.

Оскільки на утриманні Відповідача інших дітей немає, виходячи з потреб дитини, Позивач вважає, що з Відповідача може бути стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно.

Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

На даний час їх спільному сину, - ІНФОРМАЦІЯ_1, не виповнилось трьох років, а тому відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України Відповідач зобовязаний утримувати Позивача до досягнення дитиною трьох років.

Оскільки Відповідач не надає їй будь-якої допомоги по утриманню, вона змушена звертатись до суду та вважає, що з Відповідача необхідно стягнути аліменти на її утримання розмірі 700 гривень.

Автоматизованою системою документообігу суду для слухання даної справи на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

16.11.2015 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду на 26.11.2015 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 26.11.2015 року, позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які вказані в мотивувальній частині її позовної заяви.

На запитання суду позивачка ОСОБА_4 відповіла, що на даний час проживає в батьків, проте, останні не мають змоги надавати кошти на її та дитини утримання, тому вона вимушена була влаштуватися на офіційну роботу, де отримує кошти в сумі близько 1400 грн.

Внаслідок того, що вона влаштувалася на роботу, вона майже не бачить своєї дитини.

Аліменти на дитину та своє утримання вона хоче отримувати в зв»язку з тим, що хоче бути біля дитини, щоб надавати їй більше уваги у вихованні.

Що стосується відповідача, то він не цікавиться ні її життям, ні життям малолітньої дитини, тому не надає ніякої матеріальної допомоги навіть на утримання дитини, не зважаючи на неодноразові її прохання.

В судовому засіданні, яке відбулося 26.11.2015 року відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково, так, він не заперечує проти сплати аліментів на утриманні дитини, але не в тому розмірі, який просить позивачка, щодо утримання позивачки, то він не має змоги платити кошти на її утримання.

На запитання суду відповідач ОСОБА_2 відповів, що він має одну лише дитину, яка є спільною з позивачкою, тому іншими аліментними зобов»язаннями не обтяжений, інших осіб на своєму утриманні не має, фізично здоровий, відповідно, інвалідності не має, проте, не може знайти собі пристойну зарплату.

Проживає в будинку в батьків.

Суд, вислухавши позивачку ОСОБА_1, яка позов підтримала, вислухавши відповідача ОСОБА_2, який позов визнав частково, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Згідно ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Проте, згідно ст.110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, з трудових правовідносин, можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як видно з матеріалів справи, зокрема, з паспорту позивачки ОСОБА_1, серії СТ 301566, виданого 26 липня 2013 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, остання зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому суду Київської області як суду загальної юрисдикції першої інстанції на підставі ст.. 110 ЦПК України.

Що стосується фактичних обставин справи, то судом в судовому засіданні встановлено наступне.

11.05.2013 р. позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І ОК № 183665, яке видане (повторно) 20 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянин України та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка село Ожарівка Старосинявського району Хмельницької області, громадянка України, зареєстрували шлюб 11 травня 2013 року, про що 11 травня 2013 року складено відповідний актовий запис за № 1.

Прізвище після реєстрації шлюбу:

Чоловіка ОСОБА_2.

Дружини ОСОБА_2.

Місце державної реєстрації, - виконавчий комітет Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

Від спільного шлюбу сторони по справі мають неповнолітню дитину, а саме, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії І ОК № 257347, яке видане 05 грудня 2013 року виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_3 народився 29 листопада 2013 року в село Слобода Кагарлицького району Київської області, про що 05 грудня 2013 року складено відповідний актовий запис за № 9.

В графі «батько» зазначений відповідач по даній справі, - ОСОБА_2.

В графі «мати» зазначена позивачка, - ОСОБА_1.

Спільне сумісне в життя в силу суб»активних чинників у сторін не склалося, тому відповідач та позивачка на протязі більше, як 2 місяців разом не проживають.

На даний час позивачка ОСОБА_1 хоча з відповідачем ОСОБА_2 хоча і перебувають в зареєстрованому шлюбі, проте, подружніх стосунків не підтримують, проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах району в своїх батьків, внаслідок чого спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть, малолітня дитина, стосовно якої вирішується питання про стягнення аліментів, проживає з позивачкою ОСОБА_1, та перебуває на повному її утриманні.

Даний факт підтверджується довідкою № 828, виданою 12 листопада 2015 року Шубівською сільською радою Кагарлицького району Київської області, в якій зазначено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, разом з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживає без реєстрації на території Шубівської сільської ради Кагарлицького району Київської області по вул.. Дидикало, 43, з 13 жовтня 2015 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід стягнути аліменти з відповідача на користь позивачки як на утримання малолітньої дитини, так і на утримання позивачки, проте, не в тому розмірі, який просить позивачка, відповідно, зменшивши розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача.

Норми матеріального права, зокрема, норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо:

-стягнення аліментів на дитину:

Так, згідно з ст.. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов'язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Далі, підставою для виникнення права неповнолітньої дитини на утримання від батьків є сукупність юридичних фактів:

- наявність споріднення. В даному випадку споріднення доведено свідоцтвом про народження дитини серії І ОК № 257347, яке видане 05 грудня 2013 року виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_3 народився 29 листопада 2013 року в село Слобода Кагарлицького району Київської області, про що 05 грудня 2013 року складено відповідний актовий запис за № 9.

В графі «батько» зазначений відповідач по даній справі, - ОСОБА_2.

В графі «мати» зазначена позивачка, - ОСОБА_1.

- недосягнення дитиною, - ОСОБА_3 повноліття, тобто вісімнадцятирічного віку.

Враховуючи вищевикладене, відповідач по справі, -ОСОБА_2 зобов»язаний утримувати свою дитину, сина, - ОСОБА_3 до досягнення 18 ти річного віку, тобто, до досягнення дочкою повноліття, - до 29 листопада 2031 року;

Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини є найбільш розповсюдженим способом визначення розміру аліментів.

До переваг цього способу належать, по перше, відсутність необхідності переглядати суму аліментів кожного разу, як змінюється дохід (заробіток) платника аліментів, по друге, відсутність потреби у проведенні індексації.

Проте, в даному конкретному випадку суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів в частці на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини в зв»язку з тим, що, як встановлено судом в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 офіційно не працює, відповідно, стягувати частку з не існуючих доходів суд не має права.

Отже, у твердій грошовій сумі аліменти призначаються у випадках, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

До таких обставин, зокрема, відноситься і ситуація, коли стягнути аліменти в частці від заробітку (доходу) практично неможливо, (як в даному випадку), або коли це істотно порушує інтереси однієї зі сторін (наприклад, коли суд має достатньо причин вважати, що відповідач приховує свої реальні доходи), (як в даному випадку), адже відповідач хоча офіційно не працює тривалий час, проте одягається, харчується, забезпечує свій побут, що, на думку суду, вказує на наявність неофіційного заробітку у відповідача.

Слід зазначити, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до Закону України від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення».

При визначенні розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, судом було враховано наступні обставини, які зазначені в ст. 182 СК України:

- дитина, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, тому потребує значних коштів на утримання.

- позивачка ОСОБА_1, хоча і офіційно працює на ПАТ «Кондитерська фабрика «Лагода», проте, її місячний дохід в розмірі 1391 грн. 97 коп., на думку суду, не достатній для утримання відповідачки та її малолітньої дитини.

- Відповідач ОСОБА_2 фізично здоровий, працездатного віку, працездатний, іншої сімі»ї не має, іншими аліментними зобов»язаннями не обтяжений, не має на утриманні інших осіб.

Суд остаточно приходить до висновку щодо наявності у відповідача ОСОБА_2 можливості сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 1000 грн, що, слід зазначити, фактично становить менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік», і являє собою лише вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров»я набором продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Окрім того, призначаючи такий розмір аліментів, суд виходив з економічних реалій сучасного життя, розміру витрат, які необхідно нести на повноцінне утримання та виховання дитини, які, на думку суду, є значно більші, ніж законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зокрема, на здорове повноцінне харчування, забезпечення гігієнічними засобами, одягом, взуттям, іграшками та іншими засобами, необхідними для всебічного розвитку дитини,а відповідач, як працездатна особа, має фінансову можливість надавати утримання у визначеному судом розмірі.

Отже, враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що позивачка ОСОБА_1 просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі, розмір якої на думку суду позивачка обґрунтувала, хоча і не в достатньому обсязі, суд, враховуючи вищевикладені судом обставини, прийшов до висновку щодо стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно.

Згідно ст.. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється СК України, з метою, зокрема, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто, в даному випадку слід стягувати аліменти з 13.11.2015 року.

Що стосується задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання позивачки ОСОБА_1, то своє рішення суд обґрунтовує наступним.

Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Слід зазначити, що рівність прав жінки і чоловіка закріплена Конституцією України та забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоровя жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Права на утримання у разі проживання з дитиною та догляду за нею до досягнення дитиною певного віку (трирічного, при наявності вад фізичного або психічного розвитку шестирічного віку) мають жінка та чоловік в однаковій мірі.

Статтею 84 Сімейного Кодексу передбачено спеціальні підстави виникнення права на утримання, при цьому право на утримання виникає незалежно від факту працездатності дружини.

Слід зазначити, що згідно усталеної судової практики, що склалась на даний час, суди практично у всіх випадках задовольняють позови про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, коли відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає.

При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан чоловіка (колишнього чоловіка) батька дитини, характер заробітку (постійний, не постійний), що впливає на присудження аліментів в процентному відношенні до доходу (заробітку) чоловіка, чи твердій грошовій сумі, наявність інших утриманців, тощо.

Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також: дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи вищевикладену норму Закону, суд вважає, що в даному випадку позивачка ОСОБА_1 має право на утримання до досягнення дитиною трирічного віку, не зважаючи на те, що вона працює офіційно на посаді вафельника Приватного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «Лагода».

Щодо умови про можливість надання відповідачем ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання позивачки ОСОБА_1, то суд вважає, що хоча відповідач ОСОБА_2, хоча офіційно і не працює, проте, працездатного віку, працездатний, відповідно, може працювати як офіційно, так і не офіційно, проте, в силу суб»єктивних причин, на думку суду, які залежать від волі самого відповідача не бажає працювати, що звісно, судом сприймається як засіб ухилення відповідача від утримання дитини та дружини, тому суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу своїй дружині, - позивачці по справі ОСОБА_1

Отже, враховуючи вищевикладені обставини та положення ст. 84 СК України суд приходить до висновку щодо стягнення з ОСОБА_2 500 грн. щомісячно на утримання ОСОБА_1

Судові витрати.

При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд керувався ч. 3 ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

За подання позовів про стягнення аліментів позивачі, відповідно до п. З частини 1 статті 5 Закону України « Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674 - VI звільняються від сплати судового збору, отже, позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів.

Відповідач ОСОБА_2 не входить до кола осіб, які звільнені від сплати судового збору.

ОСОБА_6 вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, що стосується судового збору, суд, керуючись ч. 3 ст. 88 ЦПК України приходить до висновку щодо стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, 4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави 487 грн. 20 коп. судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 2 ст. 84, ст. 180, ч. 3 ст. 181, 183, 191 СК України , п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст..ст. 215, 218, п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_6 ОСОБА_1 В»ячеславівни до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, 4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_1 В»ячеславівни, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_10, громадянки України, паспорт серії СТ 301566, виданий 26 липня 2013 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на утримання дитини, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, свідоцтво про народження серії І ОК № 257347, видане 05 грудня 2013 року виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, щомісячно, в розмірі 1000 грн., починаючи з дня подання позовної заяви, - з 13.11.2015 року, до повноліття дитини, - ОСОБА_3, - до 29 листопада 2031 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, 4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, кошти в сумі 500 грн., щомісячно, на утримання ОСОБА_1 В»ячеславівни, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_10, громадянки України, паспорт серії СТ 301566, виданий 26 липня 2013 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, починаючи з дня подання заяви, - з 13.11.2015 року, та до досягнення дитиною, - ОСОБА_3 трьохрічного віку, тобто до 29 листопада 2016 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, 4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави 487 грн. 20 коп. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст.223 ЦПК України.

Суддя: О.В. Закаблук