Справа № 639/8579/14-ц
Провадження № 2/639/201/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гаврилюк С.М.,

за участю секретаря Богоявленської І.М., Чигрінової І.А., Волкової Н.О., Макушенко Т.В., Луценко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у нерухомому майні з виплатою грошової компенсації та визнання права власності на 1/6 частку домоволодіння,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив у судовому засіданні та просив припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частку домоволодіння № 13 по вул. Колонній у м. Харкові зі стягненням грошової компенсації з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сумі 101 105 грн. , визнати право власності за 1/6 частку домоволодіння № 13 по вул. Колонній у м. Харкові за ОСОБА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками домоволодіння №13 по вул. Колонна у м. Харкові. ОСОБА_1 належить 5/6 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право спадщину від 19.04.2002 року, ОСОБА_2 належить 1/6 частини домоволодіння на підставі договору довічного утримання від 01.11.2002 року . Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 своє майно не утримує: не проводить поточні ремонти для збереження жилого стану будинку, комунальні послуги не сплачує. Крім того, зазначає, що відповідач ніде не працює, пенсій чи інших виплат не отримує. Між сторонами постійно виникають конфлікти через порядок користування будинком, двором та надвірними будівлями. В спірному домоволодінні фактично проживає лише ОСОБА_2, інші члени його сімї лише зареєстровані за даною адресою, але не проживають, їх майна в домоволодінні не має. Порядок користування між співвласниками не встановлювався ні за домовленістю між сторонами, ні судовим рішенням. Позивач вважає за доцільне припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 часткку у вказаному нерухомому майні зі стягненням з позивача відповідної грошової компенсації на користь відповідача у сумі 101105 грн., оскільки частка ОСОБА_2 є незначною і не може бути виділена в натурі, будинок є неподільним та спільне користуванням ним неможливе.

У судовому засіданні позивач та його представник уточнений позов підтримали, посилаючись на зазначені в ньому обставини.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідач разом з членами своєї родини проживають все життя у будинку № 13 по вул. Колонна у м. Харкові. З домової книги для прописки громадян житлового будинку за адресою м. Харків, вул. Колонна №13 вбачається, що в зазначеному будинку окрім відповідача також зареєстровані діти відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 та дружина відповідача ОСОБА_5. Відповідач та члени його родини не мають у власності іншого нерухомого майна , крім спірного житлового будинку за адресою м. Харків, вул. Колонна, №13, а також не мають іншого місця для проживання , у зв"язку з чим припинення права власності відповідача на 1/6 частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Колонна, №13 завдасть істотної шкоди інтересам відповідача як співвласнику нерухомого майна та членам його сімї.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.04.2002 року серії АЕР № 567893, посвідченого державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 4-452 спадкоємцями майна ОСОБА_7, померлого - 22 березня 1995 року, є в рівних частках кожний: дружина ОСОБА_8 та син ОСОБА_1. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається з 2/6 частин жилого будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться в м. Харкові, вул. Колонна, буд. №13 (а.с.7).

01.10.2002 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання серії ВАВ №191233, посвідчений державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, відповідно до якого ОСОБА_8 передала у власність ОСОБА_1 належній їй на праві особистої власності 4/6 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в місті Харкові, вулиця Колонна, будинок № 13. Ці 4/6 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель належали ОСОБА_8 на підставі: свідоцтва про право власності, виданого Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 19 квітня 2002 року за реєстром № 4-449, зареєстрованого у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 09 вересня 2002 року за № 32903; свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 19 квітня 2002 року за реєстром № 4-452, зареєстрованого у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 09 вересня 2002 року за № 32903 (а.с.8).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником 1/6 житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Колонна, буд. №13 на підставі свідоцтва про право на спадщину №3-786, виданого 09.11.2011 року Пятою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.11.2011 року.

Домовою книгою для прописки громадян, що мешкають в будинку № 13 по вул. Колонна Жовтневого району м. Харкова підтверджується, що з 1981 року в будинку був зареєстрований відповідач ОСОБА_2. З 1983 року у вказаному будинку прописана його дружина ОСОБА_5. Доньки відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вказаному будинку зареєстровані з 1992 року та 1999 року відповідно (а.с.125-127).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.11.2014 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Експертом лабораторії будівельно-технічних досліджень Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл. ОСОБА_9 Бокаріуса було зроблено висновок №13594/2900/2901 від 23.03.2015 року, відповідно якому з технічної точки зору розподілити житловий будинок та надвірні будівлі по вул. Колонній, 13 в м. Харкові у відповідності до ідеальних часток співвласників не надається можливим, запропоновано співвласнику ОСОБА_1В виплату компенсації 1/6 частини вказаного домоволодіння у розмірі 101105 грн. на користь співвласника ОСОБА_2В.(а.с.63-71).

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частей 1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст. 364, 365, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч.4 ст.358 ЦК України умова не є обов'язковою.

Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Частиною 2 статті 364 ЦК України встановлено, що компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Стаття 365 ЦК України регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Також, і під час розгляду іншої справи № 6-68цс14 Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч. 1 ст.365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті.

Як розяснено в абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

Судом встановлено, що відповідач не має у власності іншого нерухомого майна (житлового будинку, квартири тощо), крім житлового будинку за адресою м. Харків, вул. Колонна, №13. Члени сімї відповідача - діти та дружина взагалі не мають у власності іншого нерухомого майна, а також не мають іншого місця для проживання крім житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Колонна, №13. Дружина відповідача утримує належну ОСОБА_2 спірну нерухомість у задовільненому стані, сплачує комунальні послуги , що підтверджується дослідженими доказами, що містяться в матеріалах справи, та вказані обставини підтвердили у судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11

Оскільки припинення права власності відповідача ОСОБА_2 на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою м. Харків, вул. Колонна, №13 завдасть істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника вказаного нерухомого майна та членам його родини, а також враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 не згоден на компенсацію як співвласникові, то у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

З матеріалів справи вбачається, що в межах даної справи, на підставі ст. 365 ЦК України 31.07.2015 року позивачем було внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області № р/р 000164, відкритого у ГУДКСУ в Харківській області, суму грошової компенсації за припинення права власності відповідача на частку у спільному майні за квитанцією № 0.0.416679086.1 від 31.07.2015 року у розмірі 101105 гривень (а.с.115).

Питання присудження компенсації на підставі ст.365 ЦК України, визначення її розміру належить до компетенції суду. Тому саме судом, в межах розгляду справи про припинення права власності на частку у нерухомому майні з виплатою грошової компенсації, мають вирішуватися інші питання щодо сум, внесених на депозитний рахунок суду, зокрема й питання повернення таких коштів у випадку, коли підстава їх перебування на рахунку відпала.

Депозитний рахунок суду, який відкритий в управлінні державної казначейської служби є небюджетиним рахунком, а саме спеціальним реєстраційним рахунком для обліку депозитних сум.

Кошти, які зараховуються на цей рахунок є власністю осіб, що їх внесли та підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням із настанням відповідних умов.

Оскільки грошові кошти в сумі 101105 гривень, внесені ОСОБА_1, то в силу презумпції правомірності фактичного володіння майном (ч.3 ст. 397 ЦК України) вони належать останньому.

Враховуючи, що підстава для знаходження грошових коштів на депозитному рахунку суду відпала, вказані грошові кошти підлягають поверненню власнику - ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 6, 10, 57, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 183, 317, 321, 346, 355, 356, 358, 364, 365, 367, 397 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у нерухомому майні з виплатою грошової компенсації та визнання права власності на 1/6 частку домоволодіння - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошові кошти в сумі 101105 (сто одна тисяча сто пять) гривень, що внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області № р/р 000164, відкритого у ГУДКСУ в Харківській області, згідно квитанції № 0.0.416679086.1 від 31.07.2015 року, та оригінал квитанції № 0.0.416679086.1 від 31.07.2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк