У Х В А Л А

9 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М.,Лященко Н.П.,Сеніна Ю.Л.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Сокільницької сільської ради Пустомитівськго району Львівської області про визнання рішень сільської ради, державного акта на право приватної власності на землю недійсними, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Сокільницької сільської ради Пустомитівськго району Львівської області, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про визнання незаконними рішення та визнання недійсним державного акта на право власності на землю,

встановила:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області

від 25 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 лютого 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 1.4. рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 17 грудня 2002 року «Про надання земельних ділянок у приватну власність в с. Сокільники» в частині надання у приватну власність земельної ділянки площею 0,0972га та долучення земельної ділянки площею 0,0974га ОСОБА_4

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 липня 2003 року, виданий на ім'я ОСОБА_4

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 8 грн 50 коп. кожному.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про зобов'язання вивезти сміття із земельної ділянки, визнанні протиправними рішень Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 31 жовтня 2000 року та від 31 грудня 2000 року, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, вищезазначені судові рішення залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позову та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статей 116, 118 ЗК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

На підставі ст. 360-4 ЦПК України Верховний Суд України скасовує судове рішення у справі, яка переглядається з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та невідповідності викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, якщо установить, що воно є незаконним.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 й відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що на час укладення спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки, ОСОБА_6 була законним власником цієї земельної ділянки, й вона була вправі розпоряджатися земельною ділянкою, а відтак ОСОБА_5 з підстав, що не заборонені законом, правомірно набув право власності на зазначену земельну ділянку. Суду не надано доказів того, що спірна земельна ділянка була правомірно вилучена у ОСОБА_6 Однак на підставі рішення сільської ради від 17 грудня 2002 року надано в приватну власність земельну ділянку площею 0,0972 га та долучену земельну ділянку площею 0,0974 га ОСОБА_4, до складу якої увійшла земельна ділянка, що належить на праві власності ОСОБА_6 Отже зазначеним рішення органу місцевого самоврядування порушено право власності ОСОБА_6 на спірну земельну ділянку, а тому спірний пункт рішення сільської ради, та державний акт на землю, який виданий на підставі цього рішення є протиправними та підлягають скасуванню. ОСОБА_5 не доведено, що сміття, яке знаходиться на спірній земельній ділянці належить ОСОБА_4, чи було останнім туди доставлено. Суду не надано доказів того, що ОСОБА_5 та його дружина зазнали моральних страждань внаслідок дій відповідачів.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року суд касаційної інстанції погодився із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність у відповідачки законних підстав для набуття права власності на спірну земельну ділянку, оскільки рішення селищної ради, на підставі якого видавався державний акт на право власності на землю, не приймалося.

- постанові від 23 жовтня 2013 року Верховний Суд України, скасовуючи ухвалу касаційного суду та направляючи справу на новий касаційний розгляд, виходив з того, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Суд не звернув уваги на те, що рішення про погодження місця розташування та надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки ОСК «Гроно» і рішення про передачу відповідачці в приватну власність земельної ділянки прийнято міською радою в один день, а рішення про надання ОСК «Гроно» земельної ділянки площею 18,37 га в постійне користування або за договором оренди органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади не приймалось; а також не з'ясував обставин, на які посилався прокурор як на підставу позовних вимог, зокрема не встановив: чи дотриманий передбачений законом порядок передачі земельної ділянки площею 18, 37 га ОСК «Гроно», чи наявна визначена частиною другою статті 118 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_725/ed_2013_08_11/pravo1/T012768.html?pravo=1> підстава для прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки відповідачці, чи не порушений визначений статтями 116 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_714/ed_2013_08_11/pravo1/T012768.html?pravo=1>, 118 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_725/ed_2013_08_11/pravo1/T012768.html?pravo=1> (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) порядок надання земельної ділянки у власність відповідачці.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Сокільницької сільської ради Пустомитівськго району Львівської області про визнання рішень сільської ради, державного акта на право приватної власності на землю недійсними, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Сокільницької сільської ради Пустомитівськго району Львівської області, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про визнання незаконними рішення та визнання недійсним державного акта на право власності на землю за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк
Н.П. Лященко
Ю.Л. Сенін