П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Київ

Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого Лященко Н.П.,
суддів:Охрімчук Л.І.,Сімоненко В.М.,
Сеніна Ю.Л.,Яреми А.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа - ОСОБА_7, про визнання поруки припиненою за заявою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») про визнання поруки припиненою.

Зазначав, що 6 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, згідно умов якого ВАТ «Родовід Банк» надав ОСОБА_7 невідновлювальну кредитну лінію у розмірі 24 149 доларів США на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів, а ОСОБА_7 зобов'язалась сплачувати щомісячно частинами заборгованість за кредитом, проценти та повернути одержаний кредит до 6 травня 2015 року включно.

З метою забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором 6 травня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_6 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_6 зобов'язався солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_7 за вказаним кредитним договором, а також всіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії.

З 11 грудня 2008 року ОСОБА_7 почала порушувати зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим банк, 26 вересня 2012 року на аукціоні реалізував заставний автомобіль VOLKSWAGEN Beetle. Від продажу автомобіля банком 23 жовтня 2012 року було отримано 58 тис. 818 грн 95 коп.

5 грудня 2013 року банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості солідарно.

Посилаючись на те, що відповідно до пункту 3.2.3.8 договору застави ОСОБА_7 зобов'язалася погасити залишок заборгованості за кредитним договором протягом 10 днів з моменту продажу предмета застави заставодержателем, у відповідача виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржником щодо погашення за вказаним кредитним договором, починаючи з 6 жовтня 2012 року протягом наступних 6 місяців, однак банк такої вимоги не пред'явив, у зв'язку з чим з 6 квітня 2013 року порука за вказаним договором припинилася, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року, позов ОСОБА_6 задоволено: визнано припиненим договір поруки від 6 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_6 та ВАТ «Родовід Банк» правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2015 року касаційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» відхилено, рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судового рішення ПАТ «Родовід Банк» порушує питання про скасування рішень судів касаційної, апеляційної та першої інстанцій та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ПАТ «Родовід Банк» посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року в справах № 6-6371св15 та № 6-8442св15, а також на постанову Верховного Суду України від 6 липня 2015 року.

ПАТ «Родовід Банк» указує на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в заяві доводи, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що заява про перегляд оскаржуваного судового рішення підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У справі яка переглядається судами встановлено, що 6 травня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, згідно умов якого ВАТ «Родовід Банк» надав ОСОБА_7 невідновлювальну кредитну лінію у розмірі 24 149 доларів США на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів, а ОСОБА_7 зобов'язалась сплачувати щомісячно частинами заборгованість за кредитом, проценти та повернути одержаний кредит до 6 травня 2015 року включно.

26 травня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_7 було укладено договір застави транспортного засобу № 77.1/АА-00851.08.2-3, відповідно до умов якого заставодавець для забезпечення виконання своїх зобов'язань перед заставодержателем за вказаним кредитним договором, надав заставодержателю належне йому на праві власності майно, а саме: автомобіль марки VOLKSWAGEN Beetle (а.с. 13-15).

6 травня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та позивачем було укладено договір поруки, відповідно до умов якого позивач зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним договором (а.с. 12).

Відповідно до пункту 4.1 договору поруки, цей договір вступає в силу з моменту підписання сторонами і діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором.

11 березня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського округу Сергєєвим О.О. вчинено виконавчий напис № 275 на договорі застави про стягнення з позичальника суми кредитної заборгованості у розмірі 45 427, 22 доларів США, який було пред'явлено для виконання 24 лютого 2011 року до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві.

26 вересня 2012 року на аукціоні заставний автомобіль було реалізовано, від його продажу банком було отримано 28 тис. 818 грн 95 коп.

Після реалізації автомобіля позичальником погашення кредиту не здійснювалося.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а тому порука відповідно до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України припинилася, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня, наступного після реалізації заставного майна, не пред'явив вимоги до поручителя.

Разом з тим, в судових рішеннях, доданих банком до заяви як приклади неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права міститься висновок про те, що у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, існує неоднакове застосування судом касаційної інстанції частини четвертої статті 559 ЦК України.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні зазначеної норми права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить із такого.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Отже порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За положенням частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Проте всупереч вищезазначеним вимогам закону суд касаційної інстанції у справі яка переглядається дійшов висновку про те, що підставою для визначення моменту виникнення у банка права пред'явити вимогу до поручителя є підпункт 3.2.3.8 договору застави, хоча поручитель не є стороною цього договору.

З огляду на викладене, визнати рішення суду касаційної інстанції законним і обґрунтованим не можна.

Оскільки встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції, а суд першої інстанції належним чином не встановив фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не врахував зазначених норм матеріального права, тому ухвалені судові рішення підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог частини першої статті 3602 ЦПК України Верховний Суд України розглядає справи за правилами перегляду судових рішень у касаційному порядку, а тому згідно зі статтею 335 цього Кодексу не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та давати їм оцінку.

Допущені судами порушення не дозволяють Верховному Суду України прийняти рішення по суті спору.

Ураховуючи викладене, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 355, пунктом 1 частини першої статті 3603 , частинами першою та другою статті 3604 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

Заяву публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2015 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року та рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 червня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Лященко
Судді: Л.І. Охрімчук В.М. Сімоненко
Ю.Л. Сенін А.Г. Ярема