Справа № 464/4873/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/6920/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар Симець В.І.

за участю представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання окремого положення банківського дебетового карткового рахунку недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся в суд з указаним позовом до відповідача. Заявою від 10.08.2015 року позовні вимоги уточнив та в кінцевому просив визнати пункт 1.1.2.1.11. договору, за яким «У разі виникнення заборгованості власника за картрахунком в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках клієнт зобовязується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення», який є невідємною частиною Договору про надання банківських послуг, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк», недійсним з моменту укладення Договору.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_4 Вважає його незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. Мотивує тим, що суд не дослідив на предмет справедливості оспорюваних положень договору, а лише обмежився висновком мав чи не мав Банк право передбачати відповідну умову в своїх умовах та правилах. Суд не врахував, що оспорювані пунктти Договору не узгоджуються з ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Зазначає, що в момент укладення правочину між сторонами, позивачу не видавався примірник даних умов надання банківських послуг, не підписувався сторонами, та не розяснювався його зміст.

Суд не врахував, що Банк не повідомляв позивача про можливе «кредитування» та несанкціоновані овердрафти», що є порушенням вимог ст.ст.4, 15 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Суд зробив неправомірний висновок, що на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» на підставі абз.5 ч.4 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Не надано правової оцінки умовам договору щодо «технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках», як підставу для відповідальності споживача. Не досліджено чи є такі умови договору справедливими чи ні. Вказує, що позивач не може нести відповідальність за неналежну роботу як компютерних систем банку, так і його співробітників, і відшкодовувати нанесену їхніми діями (бездіяльністю) шкоду, оскільки відсутня його вина в її заподіянні. До того ж суд не врахував те, що включивши до Договору пункт із змістом «… та в інших випадках» Клієнт зобовязується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення». Відповідач вніс значний дисбаланс у договірні відносини, переклавши необмежену відповідальність на споживача.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залиши ти без змін, як законне та обґрунтоване. Суд дав правильнуі оцінку спірним правовідносинам, вірно застосував норми матеріального права, дотримався норм процесуального права. Звертає увагу на те, що у відповідності до пунктів 14, 1 14.8, 14.12, ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» - електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов»язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу, з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правила користування електронним платіжним засобом. Банк зобов»язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі та розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі. З умовами договору про використання електронного платіжного засобу апелянт мав та має можливість ознайомитись також на офіційному сайті відповідача.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оспорювані пункти договору не можна визнати несправедливими. У відповідності до Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затверджена Постановою Правління Нацбанку України від 30.10.2010 року № 223, яка діяла на час укладення договору Емітент зобов»язаний забезпечити наявність у договорі умови про порядок обслуговування рахунку /за дебетовою, дебетово-кредитною або кредитною схемою, розміри гарантійного забезпечення та/або незнижувального залишку коштів на рахунку, порядок кредитування клієнта, порядок установлення курсу продажу, обміну або конвертації іноземної валюти тощо/. Банк, як емітент зобов»язаний у разі виконання користувачем платіжної операції з використання спеціального платіжного засобу у валюті, яка відрізняється від валюти рахунку, здійснювати перерахунок суми за операцію у порядку, визначеному договором. Аналогічна норма міститься у чинному Положенні про порядок емісії електронних платіжних засобів здійснення операцій з їх використанням. Предметом договору про надання банківських послуг є обслуговування банком карткового рахунку позивача, а оспорюваним пунктом договору регулюються правовідносини при виникнення заборгованості держателя при здійсненні операцій з валютою, в тому числі і внаслідок номінування /купівлі/продажу/позивачем за межами України суми коштів із національної в іноземну валюту за курсом іноземного Банку, а відтак відсутніми є правові підстави для визнання оспорюваного пункту договору недійсним з підстав того, що такі є несправедливими та суперечать положенням ст.. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

При розгляді справи в апеляційній інстанції представник відповідача підтримав письмові заперечення. Просить також врахувати, що на даний час банком будь-яких вимог до позивача не заявлялось, в тому числі з приводу стягнення зазначеної у позові суми.

Позивач та його представник в судове засідання не з»явились. Належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скарго. У клопотанні скерованому суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_4 висловилась в підтримання апеляційної скарги та просить справу розглядати без участі апелянта та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Матеріалами справи та судом встановлено, що шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку між сторонами укладено договір про надання банківських послуг з відкриттям позивачу банківського дебетового карткового рахунку та видачею платіжної картки.

Невід'ємною частиною договору є Умови та правил надання банківських послуг, в п. 1.1.2.1.11 яких визначено, що у разі виникнення заборгованості держателя рахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках клієнт зобов'язується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення.

Позивач вважає це положення договору незаконним, просить визнати його недійсним як таке, що суперечить чинному законодавству, є несправедливим та порушує права позивача.

Відповідно до вимог ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно умов ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відмовляючи у задоволенні позову повністю, судом першої інстанції правильно визначено правовідношення сторін та застосовано закон, який їх регулює. Повно та всебічно встановлено обставини, що мають значення для вирішення справи та проведено оцінку належних доказів.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк», що діє на підставі Ліцензії Національного банку України №22 від 29.07.2009 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови ). За цими Умовами у разі виникнення заборгованості власника за картрахунком в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках клієнт зобов'язується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення (п.1.1.2.1.11 Умов), який оспорюється позивачем згідно заяви про уточнення позовних вимог від 10.08. 2015 року / а.с. 65-66/

Суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав вважати положення договору невідповідними вимогам закону. Ця умова договору не встановлює механізму чи способу нарахування заборгованості у разі курсової різниці чи технічних помилок, а лише передбачає строк 30 днів для її погашення.

Відтак, відсутні підстави вважати, що спірна умова договору порушує права споживача і є несправедливою.

Суд вірно врахував, що згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої-третьої, пятої та шостої ст.203 цього Кодексу, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Беручи до уваги зміст оскаржуваного пункту Умов, позивач у своїх доводах наполягає на незаконність нарахування заборгованості в сумі 286 366 грн. 44 коп., хоча такої вимоги заявлено не було тому на даний час підстави для її оспорювання відсутні.

Встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» не звертався з позовом до суду щодо стягнення з ОСОБА_3 вищенаведеної заборгованості.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», норми якого правильно було застосовано судом першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до п.1.4 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", за умовами договору, позивач є держателем електронного платіжного засобу, фізичною особою, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу.

Пунктом 1.27 ст.1 цього Закону визначено, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Статтею 28 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено особливості виконання міжбанківського переказу, ініційованого за допомогою електронного платіжного засобу.

Згідно зі ст.28.2 даного Закону передбачено, що Міжбанківський переказ між банками учасниками міжнародних платіжних систем за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, здійсненими їх держателями за межами України, а також за операціями, здійсненими в межах України держателями електронних платіжних засобів нерезидентами України, проводиться у валюті, визначеній у відповідних договорах із платіжними організаціями міжнародних платіжних систем.

Статтею 28.5 даного Закону передбачено, якщо валюта, в якій проводиться міжбанківський переказ, не збігається з валютою, списаною з рахунка клієнта, емітент може виконати операції з купівлі-продажу необхідної валюти на міжбанківському валютному ринку України в порядку, встановленому Національним Банком України, або провести внутрішньобанківський кліринг.

Відповідно до п.3 розділу IX Міжбанківські перекази за операціями з використанням електронних платіжних засобів Постанови Національного Банку України № 705 від 05.11.2014 року "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів" емітент зобов'язаний у разі виконання користувачем платіжної операції з використанням електронного платіжного засобу у валюті, яка відрізняється від валюти рахунку, здійснювати перерахунок суми за операцією в порядку, визначеному договором.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що умови договору, передбачені у п. 1.1.2.1.11 Умов та правил надання банківських послуг, є такими, що не суперечать положенням ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 18 Закону положення пунктів 8,11 та 13 частини 3 цієї статті про несправедливи умови договору не застосовуються до: 1) операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем; 2) договорів купівлі/продажу іноземної валюти, дорожніх чеків або про міжнародні грошові перекази, номіновані в іноземній валюті.

Враховуючи вищенаведене, суд правильно врахував, що предметом договору про надання банківських послуг є обслуговування банком карткового рахунку позивача, а оспорюваним пунктом договору регулюються правовідносини при виникненні заборгованості держателя картки, зокрема, при здійсненні операцій з валютою, в тому числі і внаслідок номінування (купівлі-продажу) позивачем за межами України коштів із національної в іноземну валюту за курсом іноземного банку.

Інші доводи апеляційної скарги висновку районного суду не спростовують.

Судова колегія вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку, що оспорюваний пункт укладеного договору банківського дебетового карткового рахунку в момент укладення не суперечив вимогам законодавства, предявленням даного позову ставиться мета уникнення договірної відповідальності щодо погашення виниклої заборгованості в результаті курсової різниці, жодним чином законні права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту, не порушені.

Судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити залишивши оскаржуване без змін.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя Гірник Т.А.

Судді Бакус В.Я.

ОСОБА_6