Справа № 465/1898/15 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. Провадження № 22-ц/783/7218/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В. Категорія: 59
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

при секретарі: Івановій О.О.

за участю: ОСОБА_2,ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ на рішення Франківського районного суду м. Львова від 6 жовтня 2015 року у справі за позовом Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні зазначеного позову, яким Львівський державний університет внутрішніх справ (далі університет внутрішніх справ) просив визнати неправомірним використання ОСОБА_3 своїх прав на шкоду позивачу, зобовязати припинити такі дії.

Рішення оскаржив університет внутрішніх справ. Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам, суд неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права. Зокрема вказував на те, що дії відповідача є умисними, спрямованими на порушення нормальної роботи навчального закладу і це свідчить про зловживання правом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 на підтримання скарги, ОСОБА_3 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить законних підстав для її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що 25.09.2012 року між університетом внутрішніх справ і ОСОБА_3 був укладений контракт № 439 про надання освітніх послуг з підготовки здобувача. У 2014 між ОСОБА_3 та її науковим керівником виник конфлікт, що стало підставою для проведення службового розслідування та складання 19.11.2014 року комісією університету висновку.

15.12.2014 року ОСОБА_3 звернулася до університету внутрішніх справ зі скаргою. Просила розірвати контракт за згодою сторін в позасудовому порядку, повернути грошові кошти, сплачені нею на виконання контракту, надати відповідь на низку запитань щодо розгляду її звернення.

21 і 23 січня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до університету внутрішніх справ в порядку реалізації прав, передбачених Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є вірним, відповідає матеріалам справи і ґрунтується на нормах чинного законодавства України.

Оцінка спірних правовідносин приводить до висновку, що ОСОБА_3 зверталася до університету внутрішніх справ із двох підстав: як субєкт договірних відносин про виконання умов контракту, а також в порядку реалізації Закону України «Про доступ до публічної інформації». Тобто кожна із підстав регулюється різними правовими нормами.

Так, права та обовязки субєктів правочину, зокрема щодо укладення, зміни і розірвання договору передбачені главою 53 Цивільного кодексу України, а розділ І Книги пятої цього Кодексу встановлює загальні положення про зобовязання, в тому числі і виконання зобовязання.

Аналіз норм, що містяться у наведених вище інститутах права, дає підстави вважати, що сторона правочину має право знати про обсяг виконання контрагентом своїх обовязків, порушувати питання про розірвання договору тощо.

Отже, реалізація стороною правочину свого цивільного права не свідчить, і не може свідчити про зловживання правом.

Статтею першою Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації (п. п. 1, 3 статті 3 Закону).

Стаття четверта наведеного Закону визначає принципи забезпечення доступу до публічної інформації, а саме: прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Закон України «Про доступ до публічної інформації», зокрема стаття девятнадцята, встановлює правила оформлення запитів на інформацію, серед них право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Отже, із цього випливає, що ОСОБА_3 реалізувала своє право на одержання інформації в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Оскільки це право гарантоване Конституцією України, наведеним вище Законом здійснення особою такого права не може вважатися зловживанням правом.

Доводи апелянта на обґрунтування свого позову, як от: зловмисний умисел ОСОБА_3 на заподіяння шкоди навчальному закладу, дезорганізація роботи тощо, не доведені. Запит на одержання публічної інформації великого обсягу не може свідчити про такий умисел, так як наведений вище Закон не ставить в залежність право особи на інформацію від обсягу запитуваної інформації.

Таким чином колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність його висновків і тому рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 317 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 6 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: