Справа № 758/8439/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ларіонової Н. М. ,

при секретарі - Матіос А. О., Ткаченко І.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Строєва О.В.,

представника відповідача Герасимчук С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Київпастранс» (далі КП «Київпастранс») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

24.07.2015 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним наказ №230-к КП «Київпастранс" про звільнення позивача з посади заступника головного інже¬нера Автобусного парку №5 КП "Київпастранс", поновити його на посаду заступника головного інженера Автобусного парку №5 КП "Київпастранс", стягнути з КП "Київпастранс" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 15.05.2015 р. Позов мотивований тим, що 02.04.2013 року відповідно до наказу №46/06 КП "Київпастранс" Автобусного парку №7 позивача було прийнято на посаду начальника майстерні з ремонту транспорту. Відповідно до Наказу №115-к КП "Київпастранс" його було переведено з КП "Київпастранс" Автобусного парку №7 в КП "Київпастранс" Автобусного парку №5 на посаду заступника головного інженера. 13.03.2015 р. він отримав повідомлення-попередження №1 від 13.03.2015 р. про наступне вивільнення у зв'язку з із скороченням чисельності і штату працівників автобусного парку №5 (наказ від 11 березня 2015 року №62 додаток №2, який на його вимогу для ознайомлення не надавався). 15.05.2015 року відповідно до наказу №230-к його було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КзпП України. Зі вказаним наказом про звільнення його було ознайомлено лише 18.05.2015 року. Вважає, що вказаний наказ незаконним та безпідставним, та таким, що підлягає скасуванню посилаючись на таке. На порушення вимог ст.43 КзпП України його не було повідомлено про розгляд подання про звільнення профспілковим органом, при цьому участь позивача у розгляді є обов'язковою. При цьому він міг залучити до розгляду подання кваліфікованого юриста чи адвоката. Також йому не повідомлено, яке рішення було прийняте профспілковим органом, підстави та обґрунтування прийнятого рішення. Також, відповідно до вимог ст.42 КЗпП України він мав переважне право на залишення на роботі, оскільки має на утриманні 2 малолітніх дітей 2010 та 2012 року народження, дружина перебуває у декретній відпустці, про що було відомо керівництву. Відповідно до повідомлення-попередження №1 від 13.03.2015 року про наступне вивільнення вказано про можливість переведення на іншу посаду згідно переліку вакантних посад, але у вказаному переліку вакантних посад були зазначені наступні посади - водій, кондуктор, майстер дільниці, слюсар з ремонту, які не потребували вищої освіти, по кваліфікації нижчим ніж займана мною посада. Він займав керівну посаду, яка вимагає наявність вищої освіти, відповідні кваліфікацію та досвід роботи. При цьому замість посади головного інженера і посади заступника головного інженера, яку він займав на підприємстві, була введена посада заступника директора з технічних питань, права та обов'язки яких практично ідентичні. На передодні звільнення він спілкувався з директором Автобусного парку №5 КП "Київпастранс" про можливість переведення на цю посаду, оскільки мав відповідний досвід, за місяць до звільнення виконував обов"язки головного інженера Автобусного парку №5 КП "Київпастранс", і позивачу були відомі всі особливості робочого процесу підприємства. Директор Автобусного парку №5 КП "Київпастранс", на його думку, неправомірно відмовив. Хоча під час роботи на підприємстві жодного разу не притягався до дисциплінарної відповідальності, сумлінно виконував посадові інструкції, до підлеглих (водії транспортних засобів, слюсарі, начальник майстерні, працівники технічного відділу, майстри дільниць) ставився вимогливо. 18.05.2015 року позивача було ознайомлено з оскаржуваним Наказом, але розрахунку не проведено, чим також відповідачем були порушенні трудові права (ст. 116 КзпП України). Не погоджуючись з його звільненням з роботи, вважаючи, його незаконним, діючи в інтересах сім'ї, дружина позивача - ОСОБА_4, починаючи з 29.05.2015 року направляла листи генеральному директору КП "Київпастранс", Голові київської міської державної адміністрації, стосовно проведеного звільнення єдиного годувальника родини, а також стосовно не проведеного з ним розрахунку при звільненні. Намагаючись мирним шляхом вирішити вказане питання, шляхом офіційної переписки, ним були порушенні строки звернення до суду, в зв'язку з цим прошу визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними. Неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 10 000 грн. Моральна шкода, завдана відповідачем, полягає у тому, що при порушенні його трудових прав (неправомірне звільнення, відмова у залишенні на роботі, не проведення розрахунку) він змушений здійснювати додаткові зусилля для організації свого та родини життя. Він з дружиною постійно перебувають у нервовому стані, оскільки фактично сім'я втратила єдиного годувальника.

В вересні 2015 р. позивач уточнив позовні, в якій прохальну частину позову доповнив вимогами про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи вищевказаними підставами та обставинами.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, додавши, що посаду, яку він займав до звільнення, потребує технічної освіти, він має вищу економічну освіту, але з цією освітою був призначений на посаду. Наполягає, що не зі всіма вакантними посадами його повідомив відповідач, а також він не попереджався про засідання профкому. Додав, що посада начальника відділу про реалізації проїзних документів та провідного інженера в службі організації збору та обліку виручки його не влаштовує, оскільки там був оклад в розмірі приблизно 2 500 грн., а на його посаді - 5 000 грн.

Представник позивача - адвокат Строєв О.В. просив задовольнити позов, посилаючись, що відповідачем був порушений порядок звільнення позивача, в т.ч. були вільними посади, які не пропонувалися позивачеві, а саме по дирекції - начальник виробничого відділу.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та надала письмові заперечення, мотивуючи таким. Відповідно до наказу КП «Київпастранс» № 115-к від 25.03.2014р. позивач був прийнятий по переводу з Автобусного парку №7 КП «Київпастранс» до Автобусного парку №5 КП «Київпастранс» на посаду заступника головного інженера. Згідно наказу № 62 від 11.03.2015р. на підприємстві відбулося скорочення чисельність і штату працівників Автобусного парку №5 КП «Київпастранс» в кількості 42 осіб, в тому числі скорочено посаду заступника головного інженера, яку займав Позивач. Даний наказ був доведений до відома ОСОБА_1 під розпис 11.03.2015р. Із дотриманням порядку вивільнення працівників, встановленого ст. 49-2 КЗпП України, Відповідач попередив Позивача про заплановане скорочення посади заступника головного інженера Автобусного парку №5 за два місяця до дати звільнення шляхом вручення 13.03.2015 р. повідомлення та запропонував вакантні посади, від зайняття яких Позивач відмовився, а тому Відповідач мав законні підстави для його звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України Відповідач 12.05.15р. направив до профспілкового комітету Автобусного парку №5 подання щодо надання згоди на звільнення з роботи ОСОБА_1, про день та час якого останній був повідомлений належним чином, що підтверджується актом комісії від 14.05.2015р. Згідно цього акту Позивач у присутності членів комісії категорично відмовився бути присутнім на спільному засідання профспілкового комітету та адміністрації підприємства або написати заяву про розгляд питання про звільнення за його відсутності. Відповідно до витягу з протоколу №272 від 14.05.2015р. спільного засідання профспілкового комітету та адміністрації усі члени профспілкового комітету надали згоду на звільнення Позивача згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Тому, наказом № 230-к від 15.05.2015р., ОСОБА_1 звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. З наказом №230-К від 15.05.15р., що є предметом оскарження у даній справі, Позивач був ознайомлений 18.05.15р., про він сам стверджує у позові, трудову книжку отримав у той же день, проте за захистом свого права звернувся до суду лише 24.07.2015р., тобто, з пропуском встановленого ст.233 КЗпП України місячного строку з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про існування свого порушеного права. Вважає, що доводи позивача щодо поважності пропуску строку звернення до суд (направляючи листи до генерального директора КП «Київпастранс», голові КМДА, проте це результатів не дало) є необгрунтованими, оскільки дружина ОСОБА_1 не була стороною трудового договору, тому не вправі вирішувати питання його звільнення. Тому вважають, що встановлений законом строк звернення до суду за вирішенням трудового спору Позивачем пропущений. Крім того, щодо переваженого права на залишення роботі, яке передбачене ст.42 КЗпП України, Відповідач зауважує на тому, до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, входять всі працівники, що займають таку ж посаду підприємстві. Згідно штатного розпису на 15.03.14р. та 31.01.2015р. Автобусного парку № 5 КП «Київпастранс» на підприємстві була лише одна посада заступника головного інженера, яку займав позивач, а тому приписи ст.42 КЗпП в даних спірних правовідносинах не підлягають застосуванню. Тому Відповідач вважає, що наказ про звільнення позивача прийнятий з дотриманням норм, а тому скасуванню не підлягає, в зв'язку з чим не підлягає поновленню на роботі позивач. Вважає, що і вимоги позивача про стягнення середньомісячного заробітку та відшкодування моральної шкоди також не підлягають.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 02.04.2013 р., в т.ч. з 26.03.2014 р. відповідно до наказу КП «Київпастранс» № 115-к займав посаду заступника головного інженера автобусного парку № 5.

Наказом від 15.05.2015 р. № 230-к позивач був звільнений відповідачем у зв'язку із скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, з 15.05.2015 р.

Відповідно до пункту 7.3 Статуту КП «Київпастранс» забезпечення організаційної діяльності Підприємства здійснює Дирекція Підприємства, структуру і штатний розпис якої затверджує генеральний директор.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни *в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що зміна організаційної та штатної структури, скорочення посад та чисельності працівників в автобусному парку № 5 відбувалося на підставі наказу КП «Київпастранс» від 29.01.2015 р. № 14 «Про оптимізацію організаційної структури управління КП «Київпастранс».

На підставі вищевказаного наказу, директором автобусного парку № 5, який відповідно до затвердженого наказом КП «Київпастранс» Положення, є філією Підприємства, було видано наказ від 11.03.2015 р. № 62, згідно якого з 01.03.2015 р. скорочується чисельність і штат працівників Автобусного парку № 5 КП «Київпастранс» в кількості 42 особи, в т.ч. і посада заступника головного інженера, яку займав позивач, із затвердженням з 01.03.2015 р. нового штатного розпису (арк.спр.47-50).

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне звільнення працівник попереджається персонально не пізніше ніж за 2 місяці. Одночасно з попередженням власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу та тому ж підприємстві. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

В судовому засіданні встановлено, що зі вказаним наказом позивач був ознайомлений під розпис та про звільнення із займаної посади позивача було повідомлено 13.03.2015 р. із врученням повідомлення № 1 від 13.03.2015 р. про наступне звільнення з посади з 15.05.2015 р., зі вказуванням на те, що відповідне звільнення відбудеться у зв'язку із змінами в організації праці (згідно з наказом від 11.03.2015 р. № 62) та скороченням штату працівників автобусного парку, з наданням переліку вакантних посад у філіях та відокремлених підрозділах КП «Київпастранс» станом на 26.02.2015 р. (арк.спр.13, 48, 66-67).

Як вбачається з довідки про наявні вакантні посади у філіях та відокремлених підрозділах КП «Київпастранс» станом на 26.02.2015 р., яка була надана позивачеві, посади начальника відділу про реалізації проїзних документів та провідного інженера в службі організації збору та обліку виручки відповідали освіті та фаху позивача, але не влаштовували його через менший розмір заробітної плати.

Між тим, як вбачається з наданого представником відповідача на вимогу суду переліку вакантних посад у філіях, відокремлених підрозділах та Дирекції станом на час попередження позивача про наступне звільнення (13.03.2015 р.) відповідач мав ще вакансії в Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та транспортної інфраструктури та Дирекції, які, як вказує позивач, відповідали його освіті, фаху та досвіду, але не були запропоновані позивачеві, а саме: начальники та заступники начальників відділів.

Представником відповідача вказувалося на те, що вказані посади не могли бути запропоновані позивачеві, оскільки на підприємстві позивач працював тільки майже 2 роки (з 02.04.2013 р.), тому ці посади пропонувалися працівникам КП, які мали більший досвід роботи, в т.ч. і посади, які вимагали економічної освіти. Крім того, звернув увагу суду, що позивач претендує тільки на керівні посади на підприємстві, але досвіду у нього не було. Крім того, посади начальника сліжюи з виконання підрядних робіт, начальника виробничо-технічного управління, начальника управління з енергетичних питань потребують технічної освіти, якої у позивача не має.

Як вбачається з особової картки працівника, позивач має вищу економічну освіту з 2012 р.; згідно з трудовою книжкою позивача, останній до працевлаштування до відповідача працював, більшістю, торговим представником (агентом).

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що він мав переважне право на залишення на підприємстві, оскільки вказана правова норма застосовується при скороченні однорідних посад. Згідно штатного розпису на 15.03.14р. та 31.01.2015р. Автобусного парку У»5 КП «Київпастранс» на підприємстві була лише одна посада заступника головного інженера, яку займав позивач, а тому приписи ст.42 КЗпП до спірних правовідносин між позивачем та відповідачем не підлягають застосуванню.

Тому суд приходить до висновку, що відповідачем у встановленому законом порядку запропоновані посади, які б міг займати позивач, відповідно до його фазу, освіти та досвіду роботи, та від яких він відмовився.

Відповідно до ст.40 ч.2 КЗпП України звільнення з підстави, зазначеної у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Оскільки позивач відмовився від запропонованих відповідачем посад, у останнього були всі правові підстави для звільнення позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КзпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно з ч. 2 ст. 43 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Частина 3 ст. 43 КЗпП України визначає, що подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено.

Як вбачається з наданих відповідачем документів, адміністрація в особі директора автобусного парку № 5 звернулася до профспілкового комітету АП № 5 12.05.2015 р. з поданням, в якому просить дати згоду на звільнення позивача з 15.05.2015 р.

Згідно акту від 14.05.2015 р., складеному комісією з числа голови первинної профспілкової організації та членів адміністрації парку № 5 КП «Київпастранс», позивач, будучи повідомленим про час засідання та запрошеним, відмовився бути присутнім на спільному засіданні первинної профспілкової організації. Вказаний акт підписаний членами комісію. Позивач посилається, що не був повідомлений, але доказів на спростування вказаного акту не надав. Тому у суду не має підстав ставити під сумнів факти, вказані а цьому акті.

Протоколом від 14.05.2015 р. № 272 профспілковим комітетом надана згода на звільнення позивача.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідачем були дотримані вимоги трудового законодавства при звільненні позивача.

Крім того, статтею 233ч.1 КЗпП України встановлений місячний строк для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.

В судовому засіданні встановлено, що з наказом №230-К від 15.05.2015р., що є предметом оскарження у даній справі, позивач був ознайомлений 18.05.2015р., про що він сам стверджує, трудову книжку отримав у той же день. Між тим, до суду з позовом позивач звернувся лише 24.07.2015р., тобто, з пропуском місячного строку з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про існування свого порушеного права.

Згідно з наданими позивачем документів, 16.06.2015 р. позивач був прийнятий на облік Подільським районним центром зайнятості м.Києва, де наказом від 16.06.2015 р. № НТ 150616 позивачу призначена виплата допомоги по безробіттю, яка за вересень 2015 р. склала 4 762,81 грн.

Як вбачається з наданих документів, до генерального директора КП «Київпастранс» з листом, в якому просить запропонувати ОСОБА_1 роботу, 29.05.2015 р. звернулася дружина позивача - ОСОБА_4 Відповіддю від 05.06.2015 р. заявнику повідомлено про порядок розрахунку зі звільненим, де вказано на те, що сам позивач пр. відмові від пропонованої посади вказував на те, що в нього є робота. Крім того, 07.07.2015 р. саме дружина позивача знову зверталася до адміністрації КП «Київпастранс», на який 14.07.2015 р. надана відповідь (арк.спр.16-22).

Таким чином, безпосередньо позивач, маючи об'єктивну можливість для звернення, з яких би вбачалося, що саме він не згодний зі звільненням, тим самим висловлюючи своє ставлення до звільнення, нікуди не звертався. Доказів на підтвердження неможливості звернення до суду протягом місячного строку з 18.05.2015 р., в т.ч. і з направленням через пошту, що відповідно до ст.70 ч.6 ЦПК України є дотриманням процесуальних строків, в ході судового розгляду позивач не надав. Тому поважних причин пропуску для звернення до суду з вищевказаним позов суд не вбачає. Крім того, посилаючись в тексті позову на поважність причин, позивач безпосередньо в позові не просить поновити йому строк на звернення до суду. В зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк для звернення до суду з позовом про поновлення строку.

Тому в задоволенні вимог позивача в частині поновлення на роботі слід відмовити.

Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, а вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу є похідними, то в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу слід відмовити. Також підстав для відшкодування моральної шкоди не має, оскільки суд прийшов до висновку про відсутність порушень трудового законодавства при звільненні відповідачем позивача з посади.

На підставі викладеного, ст.43 Конституції України, ст.ст.40, 49-2, 235 КЗпП України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 208-209, 212, 213, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до комунального підприємства «Київпастранс» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова