АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка подана представником ОСОБА_3, на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 23 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «Укргазбанк», в якому просить скасувати наказ № 128-П від 01.04.2015 року та поновити її на роботі на посаді начальника управління позовної роботи АБ «Укргазбанк», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.04.2015 року до дня поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн. та судові витрати, які будуть понесені нею на день ухвалення судом рішення.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки відповідач не запропонував позивачу усі вакантні посади, що існували в структурі банку до моменту звільнення позивача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовувала тим, що з вересня 2010 року працювала в АБ «Укргазбанк» на посаді начальника управління позовної роботи юридичної служби.

03.04.2015 року її було звільнено з роботи на підставі наказу № 65 від 03.02.2015 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. В наказі про звільнення зазначено, що трудовий договір розривається у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме - скорочення структурного підрозділу головної установи банку, а також значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників.

Вважає своє звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним, оскільки ліквідація чи реорганізація АБ «Укргазбанк» в розумінні ст. 40 КЗпП України, не відбулась.

Наказом № 46 від 22.01.2015 року в АБ «Укргазбанк» створено новий структурний підрозділ - юридичний департамент, який за своїми функціями повністю дублює функції існуючої юридичної служби, на яку було покладено функції юридичного супроводження в банку. Створення в банку нового структурного підрозділу є фактично реорганізацією юридичного підрозділу з юридичної служби в юридичний департамент, з розширенням штату з двох управлінь до чотирьох управлінь, з чотирьох до дев'яти відділів та з одного до трьох секторів, що підтверджується тим, що практично всі працівники юридичної служби з 23.01.2015 року були переведені до юридичного департаменту, окрім тих співробітників, які в подальшому були попереджені про наступне скорочення, тобто тих, з якими нове керівництво банку не бажало працювати.

Враховуючи, що в січні 2015 року після прийняття рішення про створення юридичного департаменту та фактичного скорочення існуючої юридичної служби (протокол №3 Правління від 19.01.2015 року) до юридичного департаменту АБ «Укргазбанк» були прийняті на роботу нові працівники, позивач вважає, що кількість працюючих працівників фактично збільшилася.

Разом з цим, в порушення вимог чинного законодавства, позивачу не було запропоновано переведення на вакантні посади до новостворених структурних підрозділів при тому, що відповідач мав можливість перевести позивача в новостворений відділ.

До того ж, при скороченні чисельності працівників у зв'язку із змінами в організації відповідачем не були дотримані вимоги ст. 42 КЗпП України, оскільки не було враховано її право на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Також не було враховано, що вона має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Зазначає, що відповідно до вимог ст. 49-4 КЗпП України відповідач повинен був не пізніше 03 січня 2015 року погодити відповідне рішення про скорочення працівників із виборним органом первинної профспілкової організації, однак 19 січня та 22 січня 2015 відповідачем було ініційоване скорочення діючих структурних підрозділів головної установи банку, а вже 03 лютого 2015 року був виданий наказ № 65 про скорочення штату працівників, що, на її думку, не відповідає вимогам закону.

Вважає, що вжиті відповідачем заходи по скороченню штату та звільнення працівників суперечать вимогам ст.ст. 10, 11, 13, 22, 32, 36, 43, 49-2 КЗпП України, є невиконанням ним вимог ст.ст. 42 та 252 КЗпП України, а також ст.ст.7, 22 та 41 Закону України « Про професійні спілки, їх права та гарантії їх діяльності».

Відповідачем при її звільненні не були виконані вимоги ч.1, ч.2 ст.42 КЗпП України, оскільки вона має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці та мала переваги на залишення на роботі перед вищевказаними працівниками, посилається також на те, що досвід її роботи в банківській сфері складає більше 17 років. В той же час, більшість працівників юридичної служби, в якій вона працювала, і які були переведені до новоствореного юридичного департаменту, мають менший досвід роботи.

В порушення вимог закону їй не було надано повної інформації про вакантні посади в період часу з 03 лютого до 04 квітня 2015 року, а ті, які їй пропонувалися, не відповідали її кваліфікаційним вимогам.

Звернула увагу суду на те, що головою профспілкового комітету банку є заступник Голови правління, тобто роботодавець, що заборонено Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а члени профспілкового комітету є його підлеглими, що викликає у неї сумнів у законності прийнятих ними рішень в період організованих банком міроприємств по вивільненню працівників, в тому числі при наданні згоди на звільнення працівників.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 була прийнята на роботу в ПАТ АБ «Укргазбанк» на посаду начальника управління позовної роботи юридичного департаменту на підставі наказу від 01.09.2010 року.

Рішенням Наглядової ради АБ «Укргазбанк» від 19 листопада 2014 року (протокол №14) було затверджено Принципи побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк», в п. 7 якого визначено принципи оптимальної чисельності персоналу.

Відповідно до протоколів № 3 від 19 січня 2015 року та № 4 від 22 січня 2015 року, Правлінням АБ «Укргазбанк» прийнято рішення про приведення організаційної структури у відповідність до Принципів побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк». На виконання рішень, прийнятих на засіданнях Правління банку, було створено нові департаменти, управління, відділи, а також змінено назви та частково скорочено деякі служби банку.

03 лютого 2015 року Правлінням АБ «Укргазбанк» було прийнято рішення про скорочення, серед інших, юридичної служби, де працювала позивач.

На виконання рішення Правління наказом № 65 від 03 лютого 2015 року у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скорочення структурних підрозділів головної установи банку, значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників було прийнято рішення про скорочення з 03 квітня 2015 року штату працівників головної установи банку.

03.02.2015 року ОСОБА_2 була письмово попереджена про майбутнє вивільнення. У день попередження про майбутнє вивільнення їй були запропоновані для працевлаштування 134 вакантні посади, від яких вона відмовилася.

В подальшому, протягом дії 2-х місячного попередження позивачу неодноразово пропонувалися вакантні посади, які з`являлися в банку і від яких позивач також відмовилася. Так, 03 лютого 2015 року позивачу було запропоновано 8 посад, 10 лютого 2015 року - 24 посади, 23 лютого 2015 року - 27 посад, 04 березня 2015 року - 6 посад, 13 березня 2015 року - 26 посад, 01 квітня 2015 року - 21 посада.

20 березня 2015 року адміністрацією банку була отримана згода профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_2 з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 128-П від 01 квітня 2015 року позивач була звільнена з роботи за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача з посади у зв'язку зі скороченням штату працівників головної установи банку було проведено відповідачем з дотриманням вимог ч.2 ст. 40, ст. 42, 49-2 КЗпП України та інших вимог трудового законодавства, а тому підстави для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відсутні.

Доводи позивача про те, що відповідач безпідставно не запропонував їй у січні 2015 року переведення до новоствореного юридичного департаменту, судом першої інстанції відхилені як необґрунтовані, оскільки у вказаний період часу роботодавець не набув обов'язку пропонувати зазначені посади працівникам юридичної служби, адже наказ про скорочення штату працівників було видано 03 лютого 2015 року.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги позивача є аналогічними обґрунтуванню її позовної заяви, були предметом перевірки суду першої інстанції, їм надана належна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ліквідація чи реорганізація АБ «Укргазбанк» не відбулась, а тому звільнення позивача на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України є незаконним, - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до наказу № 65 від 03 лютого 2015 року у відповідача відбулось скорочення штату працівників.

Згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України №114/06/187-11 від 07.04.2011 року «Про надання роз'яснень щодо скорочення чисельності або штату працівників», скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору, передбачена пунктом 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, прийняття власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв'язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

Скорочення чисельності та скорочення штату - поняття не тотожні. Чисельність працівників - це списковий склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників - це сукупність посад, установлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату є зміною штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою скорочення штату стало рішення Правління АБ «Укргазбанк» від 19 січня 2015 року про приведення організаційної структури у відповідність до Принципів побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк», що затверджені рішенням наглядової ради АБ «Укргазбанк» від 19 листопада 2014 року.

Відповідно до ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Виходячи із приписів зазначеної норми, суд не може здійснювати аналіз доцільності скорочення штату працівників або зміни структури підприємства, а лише зобов'язаний перевірити дотримання відповідачем вимог закону при вивільненні працівників, про що правильно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що їй не було запропоновано усі вакантні посади, а саме - юриста ОСОБА_9, посаду директора департаменту по роботі з корпоративними VIP-клієнтами ОСОБА_6, посаду директора департаменту по роботі з корпоративними VIP-клієнтами ОСОБА_7, посаду головного фахівця ОСОБА_8, - також були предметом перевірки суду першої інстанції.

Так, судом першої інстанції відповідно до матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_8 24.02.2015 року було звільнено з посади головного фахівця відділу помічників, референтів та секретарів; на виконання протоколу Правління АБ «Укргазбанк» від 03.02.2015 року вказана посада була скорочена.

ОСОБА_9 звільнився з посади юриста 13.02.2015 року та наступного робочого дня ця посада була скорочена.

ОСОБА_6 було звільнено з посади директора департаменту по роботі з корпоративними VIP-клієнтами 16.02.2015 року. Наступного дня на цю посаду було переведено заступника директора цього департаменту ОСОБА_7

Після переведення ОСОБА_7 на посаду директора департаменту по роботі з корпоративними VIP-клієнтами цього ж робочого дня 17.02.2015 року посаду заступника директора вказаного департаменту було скорочено на підставі наказу від 17.02.2015 року.

Посилання представника позивача на здійснення представником відповідача фальсифікації окремих документів ( витягів із змін до штатного розпису) суд першої інстанції правильно не взяв до уваги, оскільки факт скорочення посад юриста ОСОБА_9 та заступника директора департаменту ОСОБА_7 підтверджується наявними у матеріалах справи доказами в їх сукупності.

Зокрема, наказом № 42-ШР від 16 лютого 2015 року про введення в дію змін до штатного розкладу АБ «Укргазбанк», відповідно до яких скорочувалась посада юриста відділу по роботі з фізичними особами управління позасудового вирішення спорів юридичного департаменту, та наказом № 43-ШР від 17 лютого 2015 року про введення в дію з 17.02.2015 року змін № 43 до штатного розкладу стосовно головної установи АБ «Укргазбанк», відповідно до яких скорочувалась посада заступника директора департаменту по роботі з корпоративними VIP-клієнтами ( а.с. 218-223).

Посилання представника позивача на те, що посади, які були вакантними один день, також мали бути запропоновані позивачу, колегія суддів важає безпідставними, оскільки зазначені посади також підлягали скороченню.

Доводи представника апелянта про те, що позивачу 17.02.2015 року не телефонували працівники відповідача з пропозицією вакантної посади директора департаменту по роботі з корпоративними VIP-клієнтами, з якої була звільнена ОСОБА_6, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи висновків суду не спростовують, адже пропозиція вакантної посади мала відбутись у письмовій формі, тоді як з матеріалів справи встановлено, що у вказаний період часу позивач була відсутня на роботі: з 09 по 16 лютого 2015 року ОСОБА_2 перебувала у додатковій відпустці, а з 17 лютого по 20 лютого 2015 року - на лікарняному.

При цьому судом першої інстанції було встановленно, що згідно з ст. 42 КЗпП України ОСОБА_7, який був переведений на посаду директора департаменту, має переважне право обійняти зазначену посаду, маючи досвід керівної роботи, практичне виконання функцій керівника департаменту та більш тривалий стаж роботи в системі АБ «Укргазбанк».

Доводи представника позивача про те, що позивачу не були запропоновані посади працівників ОСОБА_10 та ОСОБА_11, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі доводи не були заявлені позивачем в суді першої інстанції. Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, посади зазначених працівників також не були вакантними, оскільки посада заступника директора адміністративно-господарського департаменту, з якої 04.03.2015 року була звільнена ОСОБА_11, наступного робочого дня була скорочена ( наказ та зміни до штатного розкладу № 58 від 05.03.2015 року).

На посаду звільненого 23.02.2015 року директора департаменту супроводження мережі продаж ОСОБА_10 наступного робочого дня було переведено заступника директора цього ж департаменту ОСОБА_12, який має переважне право обійняти цю посаду з огляду на більший досвід роботи за відповідним напрямком та більш тривалий стаж роботи в банківській сфері. Після переведення ОСОБА_12 на посаду директора департаменту посаду заступника директора департаменту, яку він займав, 24.02.2015 року було скорочено.

Частиною ч. 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-40цс15 від 01.04.2015 року, власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як встановлено судом першої інстанції, з моменту попередження про майбутнє вивільнення і до моменту звільнення позивачеві ОСОБА_2 відповідачем на виконання вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України було запропоновано для працевлаштування 246 вакантних посад. Однак від усіх запропонованих посад позивач відмовилася ще при їх пропонуванні без будь-якого пояснення.

Посилання представника позивача на ті обставини, що пропозиція відповідачем вищевказаної кількості посад є лише формальною з огляду на те, що майже всі посади потребують економічної освіти, тоді як позивач за фахом - юрист, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки із наявних у матеріалах справи письмових пропозицій вакантних посад, із переліком кваліфікаційних вимог до них, з якими під підпис була ознайомлена ОСОБА_2, вбачається, що їй неодноразово були запропоновані посади у відділеннях банку у м. Києві, які передбачають наявність у працівника юридичної освіти.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи представника позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що позивачу не були запропоновані посади касира, старшого водія, економіста, начальника управління як в інших містах України ( м. Радомишль, м. Дрогобич) так і у м. Києві, оскільки апеляційна скарга таких доводів не містить. Разом з тим, із наявних у матеріалах справи письмових пропозицій вбачається, що позивачу були запропоновані усі наявні вакантні посади, серед яких, зокрема, посади начальника відділення, начальника відділу організації продаж, головного фахівця, головного юриста юридичного управління у м. Києві та багато інших посад, а також посади, що можуть бути зайняті на умовах строкового трудового договору ( а.с. 84-113).

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що посади працівників юридичної служби, які перебувають у відпустках по догляду за дитиною , не можуть бути запропоновані позивачу, оскільки рішенням правління АБ «Укргазбанк» від 03.02.2015 року було вирішено скоротити вказані посади після фактичного вивільнення працівників, тому після завершення відпусток працівники підлягають вивільненю, а посади - скороченню.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачу для працевлаштування згідно з вимогами ст. 49-2 КЗпП України були запропоновані усі вакантні посади товариства в цілому. Від працевлаштування (переведення) на жодну із запропонованих їй посад позивач відмовилась, тому згідно з положенням ст. 40 КЗпП України, відповідач, не маючи можливості перевести ОСОБА_2 без її згоди на іншу роботу, правомірно видав наказ про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідачем було порушено процедуру отримання згоди профспілки на звільнення позивача, також були предметом перевірки суду першої інстанції, їм надана належна правова оцінка, такі доводи правильно були відхилені судом.

Згідно з вимогами ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Судом встановлено, що 20.03.2015 року адміністрацією банку була отримана згода профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_2 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Посилання представника позивача на те, що згода профспілкового комітету АБ «Укргазбанк» була надана з порушенням 15-денного строку, встановленого ч. 2 ст 43 КЗпП України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки за змістом п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» правове значення при вирішенні спору про поновлення на роботі мають сам факт надання попередньої згоди профспілкового комітету на звільнення працівника та обґрунтованість такого рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає законними і обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що дії відповідача при звільненні позивача з роботи відповідали вимогам закону, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_2

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307- 308, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: