РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/3251/15-ц

Провадження № 2/700/825/15

07 грудня 2015 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Пічкур С.Д.

при секретарі: Сіденко Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, до Відділу Держземагенства у Лисянському районі Черкаської області, Петрівсько-Попівської сільської ради Лисянського району Черкаської області, ОСОБА_3, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва після смерті ОСОБА_4.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі вказують, що 11 січня 2011 року помер ОСОБА_4. За життя, ОСОБА_4 заповів позивачу ОСОБА_2 3,00 га. належної йому земельної ділянки, а внуку ОСОБА_1 2,82 га. земельної ділянки. Позивачі у встановленому порядку прийняли спадщину, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в заповіті не вказано, які саме частки необхідно виділити кожному із спадкоємців, а тому за захистом свого права позивачі звернулися до суду.

В судове засідання позивачі не зявились. Їх представник за довіреністю в судових засіданнях підтримала позовні вимоги повністю з підстав викладених у позовній заяві. В судове засідання на 07 грудня 2015 року не зявилась, направила суду письмову заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача, Петрівсько-Попівської сільської ради в судове засідання не зявився, направив суду телефонограму про визнання позову та розгляд справи без участі їх представника.

Представник відділу Держземагенства у Лисянському районі в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Вислухавши представника позивачів, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно свідоцтва про смерть від 15 червня 2011 року, ОСОБА_4 помер 11 січня 2011 року.

Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту ІІ-ЧР № 044268, площею 5,82 га. в межах Петрівсько-Попівської сільської ради Лисянського району Черкаської області.

Згідно заповіту від 15 січня 2004 року, ОСОБА_4 заповів частину земельної ділянки згідно державного акту серії ІІ-ЧР № 044268 в розмірі 3,00 га. своєму синові, ОСОБА_2. Заповітом від 06 лютого 2006 року, ОСОБА_4 частину земельної ділянки площею 2,82 га. згідно державного акту серії ІІ-ЧР № 044268 заповів своєму внуку ОСОБА_1. Вказані заповіти посвідчені Петрівсько-Попівською сільською радою, недійсними не визнавались та ніким не оскаржувалися.

Згідно витягу з спадкового реєстру, ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини у встановленому законом порядку.

Постановою Державного нотаріуса від 02 квітня 2015 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, оскільки в заповіті не вказано яка саме частка земельної ділянки заповідається.

Згідно заяви ОСОБА_1 як спадкоємця який прийняв спадщину, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 22.10.2015 року, відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України надано згоду на залучення ОСОБА_2 до кола спадкоємців.

Згідно Постанови Державного нотаріуса від 24.11.2015 року, відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки зокрема в заповіті не визначено частку земельної ділянки, на яку складено заповіт.

Таким чином, позивачі прийняли спадщину і є спадкоємцями майна померлого за заповітом згідно ст. 1223 ЦК України, як особи визначені у заповітах.

Відповідач ОСОБА_3 у встановленому порядку жодним чином спадщину не прийняв. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 09 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Петрівсько-Попівської сільської ради, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено, відтак ОСОБА_3 не має права на спадкування майна після смерті ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 статті 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Проте, згідно ч. 2 ст. 1296 ЦК України, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В даному випадку спадкодавець чітко розділив частини земельної ділянки кожному із спадкоємців, що відповідає його дійсному волевиявленню при складанні заповітів та вимогам ст. 1236 ЦК України. Не визначення у заповіті частки від спадкової земельної ділянки кожному із спадкоємців, а зазначення її частини з конкретним визначення площі земельної ділянки яка заповідається кожному із спадкоємців, не позбавляє позивачів права на спадщину. Позивачі прийняли її у встановленому порядку, площа кожної частини земельної ділянки відповідає загальній площі земельної ділянки згідно правовстановлюючого документа, заповіти ніким не скасовані, відтак саме таке волевиявлення спадкодавця відповідало його внутрішній волі.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Суд повинен вирішувати питання про визнання права на спадщину, щоб не заміщувати функції нотаріальної контори, тільки при наявності Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою відповідною нотаріальною конторою.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 16, 25, 1223, 1233, 1236, 1268, 1296, ЦК України, ст.ст. 2, 3, 6, 7, 8, 10, 18, 57, 157, 158, 159, 174, 179, 196, 208, 209, 213, 214, 215, ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,00 га. (від загальної площі 5,82 га.), що знаходиться в адмінмежах Петрівсько-Попівської сільської ради Лисянського району Черкаської області і належала померлому 11.01.2011 року ОСОБА_4 на підставі державного акту серії ІІ-ЧР № 044268 від 12 серпня 2002 року виданого Петрівсько-Попівською сільською радою Лисянського району Черкаської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,82 га. (від загальної площі 5,82 га.), що знаходиться в адмінмежах Петрівсько-Попівської сільської ради Лисянського району Черкаської області і належала померлому 11.01.2011 року ОСОБА_4 на підставі державного акту серії ІІ-ЧР № 044268 від 12 серпня 2002 року виданого Петрівсько-Попівською сільською радою Лисянського району Черкаської області.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Лисянський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пічкур С.Д.