АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів СтрижеусаА.М., ШкоріноїО.І., при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача Перкова Г.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який на підставі договору діє в інтересах ОСОБА_6, на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.04.2014 між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_6 було укладено договір фінансового лізингу №010480, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати автомобіль марки «BogdanComfort 2111» у власність та передати предмет лізингу у користування позивачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Судом також установлено, що на виконання умов указаного договору позивач сплатив авансовий платіж у розмірі 46 600грн та комісію за організацію в розмірі 9 320,00грн (ас22).

Виходячи з того, що відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг» відповідач не порушив прав позивача при виконанні умов Договору фінансового лізингу, а вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивачем не обґрунтовані та суду не доведені, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.09.2015 та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, правильно встановив спірні правовідносини та вірно визначив норми закону, що їх регулюють.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоотримувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоотримувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що 16.04.2014 між ОСОБА_6 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір № 010480 фінансового лізингу, відповідно до умов якого, відповідач прийняв на себе зобов'язання придбати та передати у користування позивача майно (предмет лізингу) на строк і на умовах, передбачених договором. Предметом лізингу за договором є : транспортний засіб - автомобіль Bogdan2111 comfort, вартістю 93 200 грн.

Відповідно до п. 1.7 договору фінансового лізингу №010480 від 16.04.2014 передбачено, що предмет Лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом 120 робочих днів з моменту сплати ОСОБА_6 на рахунок лізингодавця: авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору та комісії за передачу предмета лізигну (3% від вартості предмета лізингу).

Встановлено, що відповідно до копії квитанції № N18ХО45278 від 28.07.2014 позивач сплатив 50% від вартості предмета лізингу в сумі 46 600,00грн та відповідно до копії квитанції №6762.141.1 від 16.07.2014 - 10% від вартості предмету лізингу в сумі 9 320,00грн (ас. 22). Свої зобов'язання зі сплати комісії за передачу предмета лізингу в розмірі 3% від його вартості позивач не виконав, а тому передчасно звернувся до відповідача з вимогою про надання йому автомобіля.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про фінансовий лізинг» та параграфом 6 глави 58 підрозділу 1 розділу ІІІ ЦК України.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_6 посилався на норми ЦК України про відшкодування шкоди, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а тому правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду першої інстанції не спростовують і на його правильність не впливають. Суми, сплачені ОСОБА_6 як лізингоодержувачем - це кошти на виконання його зобов'язання за договором фінансового лізингу і підлягають поверненню йому у передбаченому п. 10.13 Договору порядку.

Лізингоодержувач вправі відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку у відповідності до положень ч. 1 ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг» та вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, сплачених ним за Договором. Проте, таких вимог ОСОБА_6 не заявляв.

Враховуючи наведене, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні та наявними в матеріалах справи доказами, і, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для його скасування немає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який на підставі договору діє в інтересах ОСОБА_6, відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна