Справа № 345/2535/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2689/2015
Головуючий у 1 інстанції Гринів М. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.

секретаря Мельник О.В.

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 29 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 29 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10074, 50 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів та 100,75 грн. судового збору на користь держави.

На дане рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність через неправильність нарахування судом неустойки за прострочення сплати аліментів.

На думку апелянта, нарахування пені не повинно обмежуватись тільки днями того місяця, за який аліменти не були сплачені. Законним та справедливим буде нарахування пені за весь період прострочення сплати аліментів, тобто по день фактичного погашення боргу, або по день предявлення позову.

ОСОБА_2 вважає, що спосіб розрахунку неустойки, який використовує представник відповідача суперечить нормам законодавства і самій правовій природі неустойки., оскільки ст.196 СК України не передбачається будь яких обмежень в часі щодо нарахування пені, а навпаки вказується на невстановлений проміжок часу, а саме за кожен день прострочення до повної сплати боргу.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції апелянт просила скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги підтримала з тих же мотивів, що зазначені в апеляційній скарзі, просила про її задоволення.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоч належно повідомлявся про розгляд справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи ОСОБА_2, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За змістом ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Калуського міськрайонного суду від 10.03.2010 року із ОСОБА_3 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 - по 600 грн. щомісячно на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 15.12.2009 року до її повноліття.

Судом також встановлено, а відповідачем не заперечувалося, що аліменти не сплачувалися належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті щомісячних сум.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, що містяться в матеріалах справи, сума заборгованості станом на 01.08.2015 року становила 29952,56 грн. (а.с.180), і зазначеного розрахунку жодна із сторін не спростовувала.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст.ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи N 6-94цс15, постанова від 01.07.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню пеня, яка нараховується з наступного місяця після виникнення заборгованості за кожним окремим платежем та в межах одного місяця, є обгрунтованим, та таким, що відповідає вимогам закону.

Правильності здійсненого судом розрахунку ОСОБА_2 не оспорює, не погоджуючись лише із способом такого.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

ОСОБА_5