Справа № 202/7090/15-ц
Провадження № 2/0202/4490/2015
04 вересня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі:головуючого судді - Мороза В.П.
при секретарі - Овечко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про розірвання договору, визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії, -
В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про розірвання договору, визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії.
Позивач в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, позов задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі.
Третя особа в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України.
Розглянувши подані документи і матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Проаналізувавши зміст Договору піднайму № 1 від 03 червня 2015 року судом встановлено, що у даному договорі відсутня згода на передачу його у піднайм власника майна наймодавця.
Частиною 1 статті 774 Цивільного кодексу України встановлено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зі змісту ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України вбачається, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права приватної власності на гараж № 1 в літ. В, загальною площею 21,30 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 68, а також на торгівельний комплекс літ. А-1, загальною площею 90,0 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, 28-К, без додаткових актів введення в експлуатацію, то суд приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено, що 01 листопада 2003 року між ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу: гаражу № 1 літ В, загальною площею 21,30 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 68; торгівельного комплексу літ. А-1, загальною площею 90 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, 28-К.
Відповідно до відомостей Технічного паспорту, складеного інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5 (кваліфікаційний сертифікат Серії АЕ № 001703, виданий 01 березня 2013 року), гараж № 1 в літ. В, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 68, має загальну площу 21,30 кв.м. та складається з: 1 гараж, загальною площею 21,3 кв.м.
Згідно відомостей Технічного паспорту, складеного інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5 (кваліфікаційний сертифікат Серії АЕ № 001703, виданий 01 березня 2013 року), торгівельний павільйон літ. А-1, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, 28-К, має загальну площу 90,00 кв.м. та складається з: 1 приміщення, загальною площею 25,6 кв.м.; 2 приміщення, загальною площею 64,4 кв.м.
Відповідно до ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 16.10.1996 № 422/96-ВР, рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.
Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Цивільний кодекс України був прийнятий 16 січня 2003 року та набрав чинності 01 січня 2004 року.
У п. 2 Перехідних положень Цивільного кодексу України визнано таким, що втратив чинність з 1 січня 2004 року Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року.
З огляду на викладене вбачається, що на момент укладення договору купівлі-продажу: гаражу № 1 літ В, загальною площею 21,30 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 68; торгівельного комплексу літ. А-1, загальною площею 90 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, 28-К, тобто станом на 01 листопада 2003 року був чинним Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, у звязку з чим, його норми є обовязковими для застосування до спірних правовідносин.
У ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.
Згідно ст.47 Цивільного кодексу УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Аналізуючи зміст договору, характер правовідносин та норми Цивільного кодексу Української РСР, суд приходить до висновку, що вимоги щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу станом на 01 листопада 2003 року були обовязковими лише для таких предметів договору, як житловий будинок, проте, жодною нормою Цивільного кодексу Української РСР не встановлювалось обовязку нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу гаражів чи торгівельних комплексів.
Так, стаття 41 Конституції України визначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно із пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, положення Цивільного кодексу України застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Зі змісту п. 1 с. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України вбачається, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів особи, може бути визнання права.
Частиною 1 статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на гараж № 1 в літ. В, загальною площею 21,30 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 68 та торгівельний комплекс літ. А-1, загальною площею 90 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, 28-К, без додаткових актів введення в експлуатацію, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26 серпня 2015 року за № 181/02-31 та зобовязання приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального ОСОБА_3, зареєструвати за ОСОБА_1 право приватної власності на: гараж № 1 в літ. В, загальною площею 21,30 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 68; торгівельний комплекс літ. А-1, загальною площею 90,0 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, 28-К, а також посвідчити договір оренди, що укладений між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_4 (Орендар), то судом встановлено наступні обставини та складено наступні висновки.
Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 26 серпня 2015 року за № 181/02-31 було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на те, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена з наступних підстав:
«Договір купівлі-продажу укладений 01.11.2003 року в м. Дніпропетровську в простій письмовій формі, що є недотриманням вимог ст.657 Цивільного кодексу України, згідно з якою «1.Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі».
Аналізуючи зміст даної постанови судом встановлено, що нотаріус посилається у своїй відмові на Цивільний кодекс України, хоча договір купівлі-продажу 01 листопада 2003 року укладений за час дії Цивільного кодексу Української РСР та нотаріальне посвідчення його, на момент підписання сторонами, не вимагалось.
Державна реєстрація прав проводитиметься державними реєстраторами прав на нерухоме майно відповідних реєстраційних служб, а також нотаріусами, як спеціальними субєктами, на яких покладаються функції державного реєстратора прав.
Згідно частини 9 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням дії.
Відповідно до ч.3 п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.
Згідно Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 р. №868, у разі проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно, що є похідним від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію права власності на таке майно та заяву про державну реєстрацію речового права, що є похідним від права власності.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.
Згідно підпунктів 1.1 та 1.2 пункту 1 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності на об`єкти нерухомого майна; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо.
Підстави відмови у вчиненні нотаріальних дій передбачені статтею 49 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ.
Так, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулась з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулась з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно пункту 3 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови, прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса: прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулась до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.
При цьому відповідно до частини 3 статті 49 Закону України «Про нотаріат» та пункту 4 глави 13 розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчинені нотаріальної дії.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відмова нотаріуса у посвідченні договору оренди між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_4 (Орендар) гаражу № 1 в літ. В, загальною площею 21,30 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 68 та торгівельного комплексу літ. А-1, загальною площею 90 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, 28-К, є протиправною.
Отже, суд вважає за необхідне, для повного та всебічного захисту прав позивача зобовязати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального ОСОБА_3, зареєструвати за ОСОБА_1 право приватної власності на: гараж № 1 в літ. В, загальною площею 21,30 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 68; торгівельний комплекс літ. А-1, загальною площею 90,0 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, 28-К, а також посвідчити договір оренди, що укладений між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_4 (Орендар).
Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 5-8, 10, 58-62, 88, 212, 214, 215, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про розірвання договору, визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії АЕ 139358, виданий Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 29 травня 1996 року), без додаткових актів введення в експлуатацію, право приватної власності на гараж № 1 в літ. В, загальною площею 21,30 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 68 та складається з:
1 гараж, загальною площею 21,3 кв.м.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії АЕ 139358, виданий Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 29 травня 1996 року), без додаткових актів введення в експлуатацію, право приватної власності на торгівельний комплекс літ. А-1, загальною площею 90,0 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, 28-К та складається з:
1 приміщення, загальною площею 25,6 кв.м.;
2 приміщення, загальною площею 64,4 кв.м.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26 серпня 2015 року за № 181/02-31.
Зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального ОСОБА_3, зареєструвати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії АЕ 139358, виданий Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 29 травня 1996 року) право приватної власності на:
- гараж № 1 в літ. В, загальною площею 21,30 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 68;
- торгівельний комплекс літ. А-1, загальною площею 90,0 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, 28-К.
Зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального ОСОБА_3, посвідчити договір оренди, що укладений між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_4 (Орендар), гаражу № 1 в літ. В, загальною площею 21,30 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 68, та торгівельного комплексу літ. А-1, загальною площею 90,0 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, 28-К.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви у розмірі 3 654,00 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні 00 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя В.П. Мороз