Справа № 464/650/15 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/783/4695/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Бойко С.М.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просило стягнути з відповідача 22606,24 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що ОСОБА_4 на підставі кредитного договору надано кредит у розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У відповідності до цього договору відповідач зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, комісією та іншими витратами відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Однак, відповідач своїх зобов'язань перед позивачем щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не дотримав, у зв'язку з чим заборгованість за кредитним договором станом на 21 грудня 2014 року, з урахуванням суми 3650,29 грн., стягнутої з відповідача на користь позивача судовим наказом Сихівського районного суду м.Львова від 04.12.2008 року, становить 22606,24 грн., яку необхідно стягнути з ОСОБА_4

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05 травня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Заочне рішення суду оскаржило ПАТ КБ «Приватбанк».

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неповно зясовано всі обставини, що мають значення для справи.

Апелянт стверджує, що суд помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим враховуючи, що кредитний договір не є розірваним чи припиненим відповідно до правових підстав, визначених ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Апелянт просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк» доводи апеляційної скарги з урахуванням обґрунтувань за письмовими поясненнями підтримав, просив оскаржене рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення заявлених вимог у повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності (а.с. 46), в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним, просив залишити апеляційну скаргу банку без задоволення, оскаржене рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу належить частково задовольнити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом із пропуском позовної давності, оскільки дія кредитної картки закінчилась 31.03.2009р., а позивач звернувся до суду лише 26.01.2015р.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають зібраним у справі доказам.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримав, не встановив дійсних обставин справи.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.01.2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (в подальшому найменування змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк») і ОСОБА_4, останній 18.01.2008 року отримав кредит готівкою у розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду, підписавши заяву разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом він також підтвердив факт отримання інформації про умови кредитування у Приватбанку. Наведене підтверджено підписом відповідача у заяві. Доказів, які б це спростовували суду не надано.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме - надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Факт отримання ОСОБА_4 кредиту готівкою підтверджується випискою по рахунку 4700, яка знаходиться в матеріалах справи та відповідачем не заперечується.

У частині 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 629 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.6.6. Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороду банку.

Відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів щодо якогось з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний заплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач умов кредитного договору не виконав допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, а відповідно до розрахунку, поданого банком, станом на 21 грудня 2014 року утворилася заборгованість за кредитним договором на загальну суму 22606,24 грн., з них 2842 грн. - заборгованість за кредитом, 13533,35грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 8328,50грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 21053,56грн. - різниця між поточною заборгованістю та сумою 3650, 29 грн., стягнутою з відповідача на користь позивача судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 04.12.2008 року, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1052,68 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідач подав суду першої інстанції заяву, в якій просив суд застосувати норми ст.267 ЦК України - наслідки спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст.261 ЦК України ).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як встановлено з умов кредитного договору, строк виконання зобовязань не встановлено.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України ).

Статтею 1050 ЦК України передбачено право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних процентів у випадку прострочення повернення чергової частини позики, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повертати позику частинами.

Апеляційний суд доходить висновку, що до вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості належить застосувати наслідки спливу позовної давності, стягнувши на користь банківської установи з відповідача заборгованість в межах трирічного строку.

Колегія суддів вважає, що право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. (Вказана правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс 13).

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що у даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які необхідно захистити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 18.01.2009 року з урахування строку позовної давності. Оскільки позов до суду позивачем подано лише 26.01.2015 року, то заборгованість за означеним кредитним договором належить стягнути за період з 26 січня 2012 року по 26 січня 2015 року.

Крім цього, як встановлено з матеріалів справи судовим наказом Сихівського районного суду м.Львова від 04.12.2008 року з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі 3650,29 грн., яка складалась: з суми кредиту у розмірі 2840 грн. та заборгованості по процентах за користування кредитом розмірі 810,29 грн. (а.с.5).

Отже, апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» належить частково задовольнити, а рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05 травня 2015 року необхідно скасувати та постановити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в межах загального строку позовної давності та з урахуванням того, що сума кредиту у розмірі 2840 грн. стягнута з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовим наказом Сихівського районного суду м.Львова від 04.12.2008 року.

Таким чином, належить стягнути на користь позивача з відповідача в межах позовної давності заборгованість за процентами у розмірі 6178,07 грн. (13533,00 - 7354,93); заборгованість по комісії у розмірі 3798 грн. (8329,00 -4531,00 ); штраф, фіксована складова 500 грн.; штраф, процентна складова - 498, 80 грн. (5% від суми яку належить стягнути - 6178,07 + 3798,00 = 9996,07 х 5:100) (а.с.6-10).

Апеляційним судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача про те, що картка 4405 8852 2024 3221 видавалась під кредит «Швидка готівка», оскільки такі спростовуються роздруківкою програмного комплексу банку, з якої встановлено видачу цієї картки під мікрокредит в доларах США, а не «швидку готівку» в національній валюті. Крім цього, кошти видані за кредитним договором від 18.01.2008р. у розмірі 3000 грн., отримані ОСОБА_4 не з картки 4405 8852 2024 3221, а готівкою з каси. Зазначена обставина підтверджується випискою з рахунку, яка знаходиться в матеріалах справи.

Доказів того, що кредитні кошти у розмірі 3000 грн. надходили на картку 4405 8852 2024 3221 та знімались з неї, ні ОСОБА_4, ні його представником суду не надано.

Задовольняючи частково апеляційну скаргу та частково позовні вимоги, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 126,98 грн.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 6178 (шість тисяч сто сімдесят вісім) грн. 07 коп. заборгованості за процентами, 3798 (три тисячі сімсот девяносто вісім) грн. комісії, 500 (пятсот) грн. штрафу (фіксована складова), 498 (чотириста девяносто вісім) грн. 80 коп. штрафу (відсоток від суми заборгованості).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 126 (сто двадцять шість) грн. 98 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_5