У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., НагорнякаВ.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 6 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 1 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між ними та ОСОБА_4 кредитного договору № DNH4KP20214214, останній отримав кредит у розмірі 5 605 грн 60 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% річних та з кінцевим терміном повернення коштів до 10 листопада 2008 року.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, утворилася заборгованість, розмір якої станом на 13 червня 2013 року становив 71 380 грн. і складався з: 5 605 грн 60 коп. - заборгованості за кредитом; 23 789 грн 50 коп. - заборгованості за відсотками; 38 109 грн 66 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; а також штрафів: 500 грн - штраф (фіксована частина), 3 375 грн 24 коп. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 6 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 1 жовтня 2015 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та виходячи із цього дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку із пропущенням строку позовної давності. При цьому судами вірно були встановлені обставини у справі, які свідчать, що з часу укладення договору у листопаді 2006 року, відповідачем жодної проплати за кредитним договором здійснено не було. Разом із цим суди вірно виходили із того, що право на позов у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло з моменту настання певних юридичних фактів, що свідчать про порушення прав кредитора, тобто з часу прострочення боржника - несплати ним щомісячного чергового платежу, а з позовом до суду позивач звернувся через п'ять років, тобто зі спливом строку позовної давності.

При ухваленні судових рішень суди правильно відхилили посилання позивача на п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, яким термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пеня, штрафів, встановлено тривалістю п'ять років, оскільки відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 11 лютого 2015 року, у справі № 6-240цс14, від 11 березня 2015 року, у справі № 6-16цс15, від 1 липня 2015 року, у справі № 6-757цс15, Умови, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Крім цього, під час нового розгляду справи, суди у відповідності до вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України, виконали вказівки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити, рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 6 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 1 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана

Колегія суддів: