Справа № 591/3562/15-ц
Провадження № 2/591/1447/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі - Терещенко М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Корпорації ««САНТ»» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та розірвання договору , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 25.09.2013 року вона уклала з відповідачем договір, якій є договором побутового підряду, за яким вона виступила інвестором будівництва нерухомого майна в м. Суми по вул. Кузнечна, 8. За умовами договору відповідач мав їй продати виділену в окремий обєкт нерухомості частину будинку за адресою вул. Кузнечна, 8 в м. Суми, а вона мала здійснити оплату в сумі 1 053 024 грн. За умовами договору відповідач мав передати їй обєкт нерухомості у строк до 01.08.2014 року. На виконання умов договору вона сплатила відповідачу 715500 грн., але відповідач не виконує взятих на себе зобовязань, а тому має сплатити їй штрафні санкції визначені договором, а також повернути кошти з урахуванням інфляційних збитків. Просить стягнути з відповідача 715500 грн. триманих за договором, штраф передбачений п. 5.1.3 договору в розмірі 35775 грн., штраф передбачений п. 3.2.8 договору в розмірі 21465 грн., 1% річних за прострочення строку виконання зобовязання (сплата яких передбачена п. 5.1.5 договору) за період з 02.08.2014 року по 29.10.2015 року в сумі 8899,64 грн., а також інфляційні втрати за той же період в розмірі 412049,63 грн. Також просить з моменту повернення усіх коштів вважати договір розірваним.

В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали.

Представник відповідача позов визнав частково на суму 615500 грн., які були сплачені позивачем в якості авансу. Зазначив, що між сторонами було укладено попередній договір, якій не відповідав вимогам закону та є нікчемним.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши фактичні обставини справи в межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За ст.ст. 57- 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що 25 вересня 2013 року між сторонами в простій письмовій формі укладено договір (до якого відповідно до додаткових угод № 1 від 23.12.2013 року та № 2 від 17.02.2014 року були внесені певні зміни), предметом якого є зобов'язання відповідача в строк до 01.08.2014 року укласти з позивачем договір купівлі-продажу виділеної в натурі частини будинку площею 135 кв.м., яка розташована у м. Суми по вул. Кузнечна, 8 літера «Д». Вартість вказаного обєкту нерухомості погоджена сторонами в сумі 715500 грн..

Відповідно до п. 2.2 договору при підписанні цього договору сторони домовилися, що оплата проводиться поетапно у строк до 31.12.2014 року.

Факт передачі авансових платежів за вказаним договором в розмірі 715000 грн. підтверджується розписками директора Корпорації «САНТ» та квитанціями (а.с. 14-20), письмовими відповідями відповідача на претензії (а.с. 23, 26), а також фактично визнані представником відповідача (директором Корпорації «САНТ») у судовому засіданні.

Посилання представника відповідача на те, що позивачем двічі обраховані 100 000 грн. (на які видана квитанції № 41 від 26.11.2013 року та розписка від 27.09.2013 року) не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодним доказом. В той же час, позивач надала суду наведені вище документи, що підтверджують факт внесення позивачем коштів саме у розмірі 715000 грн.

За положеннями ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч.1 та 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Наведені вище обставини, що встановлені судом (відносно предмету договору), та норми закону свідчать про те, що між сторонами було укладено саме попередній договір, а не договір побутового підряду на чому наполягає позивач. У звязку з чим, посилання позивача на положення ст. 865 ЦК України є безпідставними.

Відповідно до ч.1ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна має бути укладений у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням, оскільки попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору ( ст. ст. 635, 657 ЦК України).

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ст. 220 ЦК України).

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється (ст. 236 ЦК України).

Сторонами при укладенні попереднього договору не були дотримані вимоги закону щодо форми укладення договору та його обов'язкового нотаріального посвідчення.

Оскільки договір купівлі-продажу обєкту нерухомого майна якій би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону між сторонами укладені не були, вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, попередньо сплачені позивачем кошти за попереднім договором в розмірі 715500 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу, а оскільки договір є нікчемним, не наступають наслідки сплати штрафних санкцій узгоджених сторонами в попередньому договорі.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За таких обставин та беручи до уваги те, що за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 715500 грн., сплачених за договором підлягають задоволенню, оскільки саме в цьому розмірі позивачем були сплачені кошти відповідачу. В задоволенні позову в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог.

На підставі ст. 88 ЦК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати на правову допомогу, пропорційно задоволеній частині позовних вимог та фактичні участі представника позивача у судових засідання, у розмірі 2000 грн., а також на користь держави судовий збір в розмірі 10725 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 81, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Корпорації «САНТ» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 715500 грн. сплачені за договором від 25 вересня 2013 року та 2000 грн. на відшкодування понесених по справі судових витрат.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити за необґрунтованістю вимог.

Стягнути з Корпорації «САНТ» на користь держави 10725 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя