АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Лознян О.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором, -

УСТАНОВИЛА:

В серпні 2015року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором простого товариства від 13 березня 2008 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором закрито.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та передати питання на новий розгляд до районного суду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суддя належним чином не визначив предмет та підстави позову.

Зазначає, що у справі №753/8408/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ постановлено ухвалу про відхилення касаційної скарги відповідачів, рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.03.2015 р. залишено без змін. Отже, враховуючи те, що у вказаному рішенні суд прийшов до висновку, що оскільки позивач не повідомив відповідача-2 про намір вийти з договору простого товариства, та оскільки не було проведено оцінку ринкової вартості всіх активів підприємства, позов про стягнення заборгованості за договором простого товариства є передчасним.

Унікальний номер справи: 754/11991/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15864/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Ярошенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Вказує, що на виконання вказаного рішення ним було направлено письмове повідомлення про вихід з простого товариства обом відповідачам та про проведення оцінки ринкової вартості всіх активів підприємства.

Посилається, що закриття провадження у справі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що судом досліджено копію рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.03.2015 р. за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною, визнання усного правочину дійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором, яким ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення боргу за договором простого товариства, тобто предмет та підстави позову ідентичні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що новий позов подано з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, які вже розглядались судом.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Апеляційний суд м. Києва при ухваленні рішення від 19.03.2015 р. виходив з того, що частиною 1 статті 1142 ЦК України передбачено право учасника зробити заяву про відмову від подальшої участі у безстроковому договорі простого товариства не пізніш як за три місяці до виходу з договору.

Аналогічне право закріплено у п. 3.2.4 договору простого товариства від 13 березня 2008 року, але не пізніше як за один місяць до виходу з договору.

З листа-вимоги ОСОБА_1 від 23 серпня 2011 року, адресованого ОСОБА_3 за адресою проживання останнього (АДРЕСА_1) вбачається, що він висунув вимогу про повернення коштів, отриманих останнім за розпискою від 1 вересня 2008 року, а також поінформував про намір в односторонньому порядку розірвати договір простого товариства від 13 березня 2008 року та повернути вкладені ним грошові кошти, а також отриманий від спільної діяльності відповідно до умов договору дохід (а.с. 208, 209).

Натомість, зазначена вимога не була адресована ОСОБА_4, яка також є стороною договору, а тому вказаний лист не може свідчить про належне повідомлення учасників простого товариства про намір вийти з договору.

Крім того, відповідно до п. 6.2 договору простого товариства, повернення інвестованих коштів (30 000,00 доларів США) учаснику 1 (ОСОБА_1.) виконують учасники 2, 3 (ОСОБА_4 або ОСОБА_3.) в повному обсязі в доларах США, але не менше його частки, після оцінки ринкової вартості всіх активів, які належать на момент розірвання договору підприємству (а.с. 6-9).

Разом з тим, як вбачається з пояснень сторін та встановлено під час апеляційного розгляду справи, оцінка ринкової вартості всіх активів підприємства не проводилася, а тому питання про повернення інвестованих коштів ОСОБА_1 є передчасним.

На викладені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого його висновки щодо цієї частини позовних вимог є необґрунтованими.

З огляду на викладене та з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для стягнення з відповідачів за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом заборгованості за договором простого товариства відсутні.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, апелянт вказує як нову підставу позову направлення ним письмового повідомлення про вихід з простого товариства обом відповідачам з вимогою про проведення оцінки ринкової вартості всіх активів підприємства.

Разом з тим, жодних доказів того, що підприємством виконано оцінку ринкової вартості всіх активів підприємства, тобто вирішено питання про повернення інвестованих коштів ОСОБА_1 та їх розмір, апелянтом не надано.

Не надано також і доказів відмови чи ухиляння підприємства від проведення такої оцінки, що могло б слугувати підставою для виникнення позовної вимоги про зобов'язання вчинити певні дії.

Оскільки такої позовної вимоги апелянтом не заявлялося, вважати вказані позивачем підстави новими, тобто такими, що дозволяють суду розглядати новий позов, немає правого підґрунтя.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апелянтом не надано належних та допустимих доказів на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для закриття провадження у справі.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: