Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2015 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Кисленко О.М.

за участю позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним кредитного договору,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з указаним позовом посилаючись на ті обставини, що ВАТ «Сведбанк», з яким він 26 червня 2008 року уклав кредитний договір не надав йому повну інформацію про умови кредитування, графік платежі, не розяснив, що валютні ризики лягають на нього, не надав розпис орієнтовної сукупної вартості кредиту, чим порушив вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою НБУ від 10 травня 2007 року № 168.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та вказав, що два місяці тому дізнався про порушення своїх прав, коли вирішив захищатися від несправедливих рахунків, виставлених банком по кредиту, у звязку з стрімким ростом курсу валют. Однак, після надання у судове засідання представником відповідача оригіналу Бюлетеня продукту «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості», у якому зазначено про те, що при отриманні кредиту в іноземній валюті позичальник приймає на себе валютні ризики, позивач вказав, що від обґрунтування своїх позовних вимог даним фактом відмовляється.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив та вказав, що кредитний договір був укладений між позивачем та ВАТ «Сведбанк». У договорі було зазначено, що банк надав позивачу у письмовій формі всю інформацію про умови кредитування та всю необхідну інформацію передбачену «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затвердженими постановою НБУ від 10 травня 2007 року № 168. Що стосується валютних ризиків, то у Бюлетені продукту «Споживчий кредит під заставу нерухомості» зазначено, що валютні ризики несе позичальник. Також представник позивача зазначив, що графік платежів не надавався, оскільки умовами договору визначено, що погашення кредиту відбувається щомісячно шляхом сплати фіксованих (ануїтетних) платежів розміром 357,23 доларів США, тобто рівними частинами щомісяця. Крім того, представник позивача заявив про те, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення з позовом до суду, оскільки про своє порушене право він знав з моменту укладення кредитного договору.

Суд заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

26 червня 2008 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» було укладено Кредитний договір № 2304/0608/55-016 «споживчий кредит під заставу житлової нерухомості» (надалі- Кредитний договір), відповідно до умов якого, указаний Банк надав позивачу кредит у розмірі 25 000 доларів США, зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9% річних, на строк з 26 червня 2008 року по 26 червня 2018 року.

У якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, між банком та третьою особою ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, а між банком та третьою особою ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого Сведбанк відступив відповідачу право вимоги, зокрема за кредитним договором, укладеним з позивачем по справі.

У звязку з тим, що по кредитному договору виникла заборгованість у позивача, ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після цього, позивач звернувся до Черкаського районного суду з позовом про визнання договору кредиту недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу

П. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказує, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається зі змісту наявного в матеріалах справи Кредитного договору сторони, що його уклали погодилися з тією обставиною, що такий договір відображає їх дійсні наміри, згоди досягнуто з усіх його істотних умов, що засвідчується їх підписами.

Як встановлено з п.11.13 Кредитного договору підписанням цього договору позивач підтверджує, що перед укладенням Кредитного договору Банк надав йому в письмовій формі всю необхідну інформацію про умови кредитування. Також при укладанні Кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у повному обсязі.

Згідно п.3.2 указаного договору позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за попередній місяць шляхом здійснення фіксованих платежів (ануїтетні платежі) у сумі 357, 29 доларів США, до 10 числа кожного місяця.

За таких обставин, суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що йому не було надано зазначену інформацію, адже позивачем підписано указаний договір, протягом тривалого часу сплачувався кредит та відсотки за користування ним і відсутність графіку не викликала труднощів у сплаті кредиту. І лише після звернення Банку до суду з позовом до позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач звернувся з позовом про визнання кредитного договору недійсним, що вказує на те, що таким чином позивач намагається уникнути зобовязань по кредитному договору та відповідальності за невиконання його умов.

Як пояснив сам позивач у судовому засіданні про недійсність договору та порушення його прав як споживача йому стало відомо близько двох місяців тому, коли за користування кредитом з нього почали вимагати сплачувати непідємні рахунки за кредит. Указане стало наслідком значного коливання курсу валют.

Однак, суд констатує, що дослідженим у судовому засіданні оригіналом Бюлетеня продукту «Споживчий кредит під заставу нерухомості» встановлено, що валютні ризики несе позичальник. Указаний бюлетень також підписаний позивачем, з чим він погодився у судовому засіданні, після предявлення такого Бюлетеня в оригіналі.

За таких обставин, суд вважає, що Банком надано усю необхідну інформацію позивачу, передбачену ЗУ «Про захист прав споживачів» та Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою НБУ від 10 травня 2007 року № 168, перед укладенням Кредитного договору.

Що стосується заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, то суд вважає, що пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з позовом до суду, є окремою самостійною підставою для відмови у позові, лише у разі наявності підстав для задоволення позовних вимог по суті. Однак, з урахуванням пояснень сторін та досліджених матеріалів справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову по суті. Тому, хоч позивач і міг дізнатися про порушення своїх прав після укладення у 2008 році кредитного договору, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у позовних вимогах по суті, у зв'язку з їх необгрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 213, 215 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Суддя Л.Б.Зіваліоглу