РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/9512/15-ц

Пров. №2/668/2627/15

03.12.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого Булах Є.М.

при секретарі Зайченко К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Херсонського державного університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із позовом до суду, мотивуючи тим, що 19.08.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №360809 про навчання. ОСОБА_1 за наказом №229-с від 12.08.2013 року була зарахована до навчального закладу на денну форму навчання для одержання освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр», за напрямком підготовки «Журналістика». Наказом №34-с від 06.02.2014 року відповідача відраховано з навчального закладу у звязку із порушенням умов договору (не приступила до занять). За період з жовтня 2013 року по лютий 2014 року сума заборгованості ОСОБА_1 становить 3745,18 грн. На день звернення до суду відповідач борг не повернув, послуги за навчання не оплатив. У звязку із цим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за надані освітні послуги у розмірі 3745,18 грн. та стягнути понесені судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, заяв та клопотань до суду не подавала.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, пояснив, що відповідач з 07.08.2007 року є інвалідом 2 групи загального захворювання, в звязку з обмеженістю в пересуванні була змушена з 02.09.2013р. відмовитись від навчання. Зазначає, що мати відповідача починаючи з вересня 2013 року декілька разів зверталася до Херсонського державного університету із заявою про повернення документів доньки, які були повернуті тільки в листопаді 2014 року. У звязку із тим, що відповідач послуги з навчання від позивача фактично не отримувала, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, суд встановив, що відповідно» до ст. 61 Закону України «Про освіту», ст. 64 Закону України «Про вищу освіту», згідно наказу Міністерства освіти і науки України № 183 від 11.03.2002 року «Про затвердження Типового договору про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг навчальними закладами», ХДУ за рахунок коштів відповідача здійснював надання послуг з його навчання.

Як вбачається із довідки за № 187/47 від 12.02.2015 р., відповідач ОСОБА_1 відповідно до наказу №229-с від 12.08.2013 року була зарахована на денну форму навчання для одержання освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр», за напрямком підготовки «Журналістика» з 01.09.2013 року.

Згідно договору №360809 від 19.08.2013 року сторони погодили всі істотні умови процесу навчання, в тому числі передбачили порядок, строки та вартість його оплати, а семе щомісяця до 20 числа місяця, що передує звітному 897,00 грн.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що за ОСОБА_1 за період з жовтня 2013 року по лютий 2014 року обліковується заборгованість по оплаті за навчання в сумі 3745,18 грн.

З цієї ж довідки розрахунку №513 вбачається, що 19.08.2013 року ОСОБА_1 сплатила на користь позивача 900,00 грн. в рахунок оплати вартості освітньої послуги за вересень 2013 року.

Представником відповідача зазначалося, що мати відповідача починаючи з вересня 2013 року декілька разів зверталася до Херсонського державного університету із заявою про повернення документів доньки, однак доказів на підтвердження даного факту не надано суду.

Із свідчень допитаних у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_2, яка є матірю відповідача та ОСОБА_3, яка є співробітником і подругою матері відповідача вбачається, що відповідач 01.09.2013 року прибув у учбовий заклад, в вже з 02.09.2013 року захворів, заняття не відвідувала, оскільки хвороба потребувала тривалого лікування і за рекомендаціями лікаря відповідач прийняла рішення залишити навчання. Наприкінці вересня 2013 року свідок ОСОБА_2 звернулася до деканату ХДУ з заявою про відрахування її доньки ОСОБА_1 із університету у звязку із хворобою, за твердженнями свідка ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 декан факультету на заяві поставив резолюцію, яку інформацію містила резолюція свідки пригадати не змогли, заяву суду не надали, за твердженням свідка ОСОБА_2 у неї була копія вказаної заяви, однак ця копія знищена.

Будь-якими іншими доказами свідчення свідка не підтверджуються та спростовуються матеріалами справи, а також поясненнями представника відповідача, який наголошував на тому, що від імені матері відповідача така заява про відрахування не могла бути завізована деканом факультету, оскільки мала б бути довіреність на імя матері від відповідача, крім того якби заява про відрахування була зареєстрована то відповідача відрахували із учбового закладу з причин хвороби на підставі цієї заяви, а з матеріалів справи вбачається, що остання відрахована з причин академічної неуспішності.

Суд ставить під сумнів істинність показів свідків, оскільки свідок ОСОБА_2 є матірю відповідача і має особисту зацікавленість у результатах розгляду справи, а свідок ОСОБА_3 у своїх свідченнях зазначала про обставини, які не заперечувались представником відповідача, а про інші обставини, що мають значення для розгляду цієї справи суд не повідомляла.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх заперечень.

В матеріалах справи міститься копія рапорту декана факультету професора ОСОБА_4, з якого вбачається, що останній просить відрахувати з 01.02.2014 року студентку ІІ курсу ОСОБА_1 за академічну неуспішність.

На імя Ректора ХДУ направлено подання про відрахування за академічну неуспішність студентки ІНФОРМАЦІЯ_1, за спеціальністю «Журналістика», що вбачається з копії такого подання.

Згідно наказу №34-с від 06.02.2014 року ОСОБА_1 відраховано з навчального закладу у звязку із академічною неуспішністю.

За договором про навчання від 19.08.2013 року сторони погодили всі істотні умови процесу навчання, в тому числі передбачили порядок, строки та вартість його оплати на загальну суму 26910,00 грн.

Вказаним договором сторонами погоджено, що оплата вартості освітньої послуги відбувається щомісяця до 20 числа місяця, що передує звітному у сумі 897,00 грн. (п.4.4, 4.5 договору).

Відповідно ст. 509 ЦК України - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст.610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу (ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За договором про надання послуг, згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, одна сторона виконавець зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник, згідно з вимогами ч. 1 ст. 903 ЦК України, зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України, що кореспондується з умовами укладеного між сторонами договору, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до п. 4.6 договору, укладеному між сторонами, за порушення строків оплати, визначених п.4.5 договору, більш, ніж на 1 календарний місяць, виконавець зобовязаний відрахувати студента без попередження та передати до суду для стягнення боргу.

З викладеного вище суд приходить до висновку, що уклавши з позивачем договір про надання освітніх послуг, ОСОБА_1 погодила всі його істотні умови, про що свідчить її особистий підпис. В тому числі ОСОБА_1 погодилась із підставами припинення цього договору відповідно до викладених у ньому умов, а також і з відповідальністю, яка наступає у разі не виконання взятих на себе зобовязань.

На протязі 2013-2014 навчального року, всі навчальні заняття в Херсонському державному університеті проводились, освітні послуги університетом надавались, що в свою чергу, не заперечувалось сторонами по справі та вбачається з наданого позивачем журналом обліку проведення занять та їх відвідування.

Згідно зазначеного, посилання представника відповідача на те, що відповідач подала заяву про відрахування і у звязку із хворобою вважала себе відрахованою з університету, чим розірвала договір, суд вважає неприйнятними та такими, що не відповідають умовам підписаного нею договору та вимогам закону.

Судом встановлено, що згідно до рапорту декана факультету професора ОСОБА_4, та подання про відрахування за академічну неуспішність студентки ІНФОРМАЦІЯ_1, за спеціальністю «Журналістика», ОСОБА_1 відраховано з навчального закладу у звязку із академічною неуспішністю.

З довідки - розрахунку №513, наданого позивачем, вбачається, що за ОСОБА_1 станом на час подання позову обліковується заборгованість по оплаті за навчання за період з жовтня по лютий 2014 року в сумі 3745,18 грн.

Ураховуючи викладені обставини та досліджені докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача у розмірі 897,00 грн. за жовтень 2013 року є такими, що ґрунтуються на законі і відповідають умовам договору про навчання №360809 від 19.08.2013 року, у звязку із чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

В той час, суд не може погодитись із вимогами позивача в частині про стягнення з відповідача заборгованості за листопад лютий 2013- 2014 р.р. у розмірі 2848,18 грн., оскільки на думку суду є такими, що суперечить умовам укладеного між сторонами договору.

З договору про навчання вбачається, що сторонами погоджено умови та строки здійснення оплати за послуги за навчання, а також відповідальність, що наступає за невиконання в цій частині умов договору. Відповідач, будучи зарахованою на навчання з 01.09.2013 року, оплату за вересень місяць 2013 року здійснила у подальшому оплати не здійснювала.

Відповідно до умов договору встановлених п. 4.6 договору, не здійснення оплати навчальних послуг, обумовлює обовязок позивача здійснити відрахування відповідача з навчального закладу.

Однак, позивачем належне виконання умов договору передбачених п. 6.2. здійснено не було, у звязку із чим, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за листопад лютий 2013-2014р.р. є необґрунтованими, у звязку із чим позов в цій частині вимог задоволенню не підлягає.

Суд не приймає доводи представника позивача про те, що перебування відповідача на лікарняному не надало можливості університету вчинити дії по відрахуванню ОСОБА_1 з університету за не оплату навчання, оскільки станом і на лютий місяць 2014 року ці обставини не змінилися.

З огляду на викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, у звязку із чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат понесених відповідачем на правову допомогу, суд, враховуючи обставини справи та беручи до уваги, що позов задоволено частково не з обставин викладених у запереченнях, приходить до висновку про відсутність їх пропорційного стягнення з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 5-11, 60, 88, 208, 209, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов Херсонського державного університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Херсонського державного університету суму боргу по оплаті за навчання у розмірі 897,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Херсонського державного університету 243,60 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_5