АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7903/15 Справа № 185/6556/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.,

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі - Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Павлоградська дистанція сигналізації та звязку», про визнання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності неправомірним та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Павлоградська дистанція сигналізації та звязку», про визнання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності неправомірним та відшкодування моральної шкоди.

В позовній заяві позивач послався на те, що він працює слюсарем з механоскладних робіт 4 розряду на Павлоградській дистанції сигналізації та звязку державного підприємства «Придніпровська залізниця». Наказом начальника Павлоградської дистанції сигналізації та звязку №15 від 13 травня 2015 року його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за прогул без поважних причин. Вважає наказ неправомірним, оскільки він був винесений на підставі табеля обліку робочого часу в якому електромеханік ОСОБА_3 виставив йому неявку 20 квітня 2015 року з незясованих причин. Ця інформація не відповідає дійсності, оскільки напередодні, а саме 17 квітня 2015 року старший електромеханік ОСОБА_4, вимагав щоб він написав заяву про відпустку без збереження заробітної плати на 20 квітня 2015 року на що він не погодився. Такі заяви написали всі працівники для економії коштів підприємства, а 20 квітня 2015 року він прибув до території Павлоградській дистанції сигналізації та звязку але ворота були зачинені, працівників підприємства не було, у звязку з чим він не зміг потрапити до свого робочого місця.

Вважає, що в його діях дисциплінарного проступку немає, а тому просив визнати неправомірним наказ начальника Павлоградської дистанції сигналізації та звязку державного підприємства «Придніпровська залізниця» №15 від 13 травня 2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та стягнути 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач перебуває в трудових відносинах з відповідачем та з 19 червня 2007 року працює на посаді слюсаря з механоскладних робіт 4 розряду в Павлоградській дистанції сигналізації та звязку державного підприємства «Придніпровська залізниця», що підтверджується трудовою книжкою позивача (а.с. 6-9).

Також судом встановлено, що 31 березня 2015 року на ранковій селекторній нараді було проінформовано робітників дистанції сигналізації та звязку про телеграму №В.о.Н-34/29 від 27 березня 2015 року, в якій повідомлялося структурним підрозділам залізниці про нестабільну ситуацію повязану з експлуатаційною роботою залізниці та спадом обсягів виконуваних робіт по окремим відокремленим підрозділам та з метою раціонального використання робочого часу, для створення сприятливих умов для святкування Великодня і вшанування памяті померлих, надавати за бажання працівників та на підставі їх заяв відпустки без збереження заробітної плати, відповідно до вимог ст.ст. 25, 26 Закону України «Про відпустки» з дотриманням планового фонду оплати праці (а.с. 85-91), а 17 квітня 2015 року старшим електромеханіком ОСОБА_4 позивачу було запропоновано написати заяву про відпустку без збереження заробітної плати на 20 квітня 2015 року, на що позивач не погодився, що підтверджується пояснювальною запискою від 05 травня 2015 року (а.с. 4).

В подальшому відповідно до акту від 20 квітня 2015 року, складеного працівниками відповідача та доповідної записки від 23 квітня 2015 року, складеного старшим електромеханіком ОСОБА_4, позивач ОСОБА_2 був відстуній на роботі 20 квітня 2015 року та документів, які б підтверджували поважність відсутності на роботі, останній не надав (а.с. 17, 18).

А згідно наказу начальника Павлоградської дистанції сигналізації та звязку державного підприємства «Придніпровська залізниця» №15 від 13 травня 2015 року позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за прогул без поважних причин у вигляді догани (а.с. 10).

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що 20 квітня 2015 року Павлоградська дистанція сигналізації та звязку державного підприємства «Придніпровська залізниця» працювала, на робочих місцях були присутні оператор електрозвязку ОСОБА_5, черговий водій ОСОБА_6, змінний інженер ОСОБА_7, інші працівники Павлоградської дистанції сигналізації та звязку, які подали заяву про відпустку без збереження заробітної плати, на робочому місті були відсутні, проте позивач не зявився на роботі протягом робочого дня.

Відповідно до розділу 1 Робочої інструкції слюсаря з механоскладних робіт 4 розряду бригади механізації і автотранспорту та дистанційної майстерні №17 ОСОБА_2, затвердженої начальником Павлоградської дистанції сигналізації та звязку 12 червня 2003 року, з урахуванням змін, внесених наказом №156 від 03 березня 2014 року, позивач зобовязаний виконувати роботу, яка передбачена цим розділом, а пунктом 3.3 цієї Інструкції позивач несе відповідальність за дотримання трудової та виконавчої дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 48-52).

А згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно та сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким уклаедно трудовий договір.

Відповідно до ст.ст.147, 147-1, 148, 149, 150 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1). догана; 2) звільнення та ці стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Як вбачається з матеріалів справи позивач поважність відсутності на роботі в своїх поясненнях не зазначив, а лише вказав про відмову від написання заяви про відпустку без збереження заробіної плати на 20 квітня 2015 року (а.с. 11).

Враховуючи те, що позивач будь-яких заяв про відсутність на роботі 20 квітня 2015 року не писав, проте не зявився на роботу та був відсутній на роботі протягом робочого дня, колегія суддів вважає, що відповідач обгрунтовано притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності за ст. 147 КЗпП України, оголосивши йому догану за прогул, у звязку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню, а тому суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він 20 квітня 2015 року приходив на роботу, але ворота та майстерні були закриті, а також були відсутні інші робітники у звязку з чим було неможливо виконувати йому свої обовязки, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки позивач мав можливість зайти до підприємства через прохідну та відмітити свою явку на робоче місце, про що, зокрема, зазначили сторони в судовому засіданні, а інших доказів, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, на підтвердження своїх вимог позивач суду не надав.

Також доводи апеляційної скарги позивача про незаконність рішення суду, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки обставини, на які послався позивач щодо відсутності в його діях вини для вчинення проступку спростовуються матеріалами справи, а також цим обставинам суд першої інстанції дав належну оцінку.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді