Справа №642/8032/15-ц
Провадження 2/642/2365/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2015 року Ленінський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Пашнєва В.Г,
при секретарі Балан Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи це тим, що «08» травня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 400 000,00 (чотириста тисяч гривень 00 коп.), що на момент укладення договору дорівнювало сумі в 40 000,00 (сорок тисяч євро 00 коп.) євро. Строком повернення суми позики сторони визначили до 08.05.2010 року. Грошова сума передана ОСОБА_4 до підписання договору, про що свідчить розписка боржника. У звязку з невиконанням ОСОБА_2 своїх договірних зобовязань, 15.09.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на договорі позики було вчинено виконавчий напис, за яким було запропоновано стягнути з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 400 000,00 (чотириста тисяч гривень 00 коп.). Постановою старшого державного виконавця від 08.12.2014 року було відкрито виконавче провадження ВП № 45726139 з виконання вищезазначеного виконавчого напису. ОСОБА_2 свого зобовязання щодо повернення позикових коштів до сьогодні не виконав. Пізніше, 16.01.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір про відступлення права вимоги, який засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 6. Ухвалою Соломянського районного суду міста Києва від 09.06.2015 р. у справі № 760/754/15-ц було здійснено заміну стягувача у виконавчому провадженні ВП № 45726139 з ОСОБА_3 на ОСОБА_1.
Представник позивача в судове засідання не зявися, але звернувся до суду із письмовою заявою в якій зазначив, що він позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить суд розглянути справу без його участі, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність представника позивача, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. ст. 158 ч.2, 169 ЦПК України.
Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать документи, які знаходяться в матеріалах справи, на адресу суду від нього не надходило повідомлень про причини неявки. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути цивільну справу за відсутності відповідача, тобто ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 08 травня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики. Зазначений договір було оформлено належним чином, він підписаний сторонам. На підтвердження укладення договору ОСОБА_2 було видано позивачу розписку в отриманні коштів.
Відповідно до умов договору позики позивачем було передано відповідачу грошові кошти у сумі 400 000 (чотириста тисяч) гривень 00 коп., що в валютному еквіваленті складає 40 000 євро, які повинні повернути в строк до 08.05.2010 року.
15.09.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі №921. Відповідно до якого було стягнуто з ОСОБА_4 борг у сумі 400 000 (чотириста тисяч) гривень 00 копійок на користь ОСОБА_3 на підставі договору позики, строк повернення за яким настав 08.05.2010 року.
Постановою старшого державного виконавця від 08.12.2014 року було відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого напису.
Втім, ОСОБА_2 свого зобовязання щодо повернення позикових коштів до сьогодні не виконав.
16.01.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір про відступлення права вимоги, який засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №6.
Ухвалою Соломянського районного суду міста Києва від 09.06.2015 р. у справі № 760/754/15-ц було здійснено заміну стягувача у виконавчому провадженні ВП № 45726139 з ОСОБА_3 на ОСОБА_1.
Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виповнятися належним чином і в встановлений термін відповідно до умов договору. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання ( ч. 1 ст. 625 ЦК України).
За ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, що забезпечення повернення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому, якщо інше не встановлено договором.
Судом встановлено, що в наслідок неналежного виконання відповідачем умов договору позики виникла заборгованість і згідно з виконавчим написом №921 від 15.09.2010 року з відповідача вже було стягнуто заборгованість. Разом з тим, наявність виконавчого напису нотаріуса, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, та не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається належним чином не виконаним (ст. 598, ст. 599 ЦК України).
Така позиція викладена в п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Також, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20.01.2011 року у справі № 10/25, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Таким чином, відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача курсову різницю, тобто суму, яка дорівнює різниці між сумою, що стягнута з відповідача на користь позивача за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 №921 та сумою, яку відповідач зобовязаний сплатити позивачу.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Ст. 625 ч. 2 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданому у відповідності до діючого Кодексу, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які приймають участь у справі.
На підставі ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Враховуючи вищезазначене, те що відповідач добровільно виконувати зобовязання по договору позики не бажає, та те, що відповідачем заперечень на позовну заяву не надано, суд змушений розглядати справу на підставі наданих доказів і вважає що є всі підстави для задоволення позову.
З цих підстав суд вважає, що сума боргу за договором позики підлягає поверненню, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, і сума боргу у розмірі 426864,10 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судовий збір у сумі 4268,64 гр.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 509, 610, 612, 625, 1046,1047 1049 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 88, 131, 158, 169, 209, 212,213-215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд міста Харкова протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя В.Г. Пашнєв