АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9774/15 Справа № 204/5300/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Єлізаренко І.А.

суддів Калиновського А.Б., Свистунової О.В.,

за участі секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, третя особа Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що 01 грудня 2009 року помер його дідусь - ОСОБА_4, якому належала квартира, яка розташована за адресом: м. Дніпропетровськ, вул. Академіка Янгеля, буд. 21, кв.№98. Після смерті ОСОБА_4, відкрилася спадщина на вказану квартиру. Спадкоємцем першої черги на спадкове майно за законом є він, як онук померлого, але під час оформлення права на спадщину з'ясувалося, що існує заповіт на ім'я відповідача ОСОБА_3 На підставі цього заповіту відповідач отримала свідоцтво на право на спадщину. Враховуючи, що наявність заповіту для нього було несподіванкою і сам померлий дідусь виказував йому судження, що його ошукала ОСОБА_3, то він став з'ясовувати детальніше всі обставини складення цього заповіту. В наслідок цього, ним було встановлено, що відповідач, будучі зовсім чужою людиною для його дідуся та працююча у багатоповерховому будинку, де розташована квартира померлого ОСОБА_4, використовуючи його хворобливий стан і похилий вік, обманним чином зуміла оформити заповіт у нотаріальній конторі під час оформлення довіреності на своє ім'я. Після того, як його дідусь дізнався про цей обман, то він намагався скасувати заповіт, оформлений на ім'я відповідача та зажадав від відповідача організувати його виїзд до нотаріальної контори або виклику нотаріуса до дому. Але, відповідач маючи оформлену довіреність на своє ім'я, самостійно керувала квартирою ОСОБА_4, померлого 01 грудня 2009 року, заволоділа всіма документами на квартиру. ОСОБА_4 був інвалідом по зору та не міг пересуватися без сторонньої допомоги, а також знайомитися із текстами документів. Відповідач умисно обіцяла йому, що вони поїдуть до нотаріуса але нічого не робила і, користуючись його безпорадністю та залежністю від неї, умисно перешкоджала йому скасувати заповіт складений на її імя. Позивач був в той час неповнолітнім та нічим не міг допомогти дідусю, а також захистити його та свої права. Затягуючи час та перешкоджаючи ОСОБА_4 скасувати заповіт, відповідач дочекалася його смерті. Після смерті дідуся йому стало відомо про наявність такого заповіту. Відповідач не має права на спадкування, оскільки перешкоджала ОСОБА_4 скасувати заповіт, тому просив суд визнати, що ОСОБА_3 не має права на спадкування після смерті ОСОБА_4 та визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого на її імя.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним усунення від права на спадкування в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину було залишено без розгляду (т.1 а.с.213).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 01 грудня 2009 року помер ОСОБА_4, який є дідом позивача ОСОБА_2 (т.1 а.с.104, т.2 а.с.52).

20 грудня 1995 року помер ОСОБА_5, який є батьком позивача ОСОБА_2, та сином померлого ОСОБА_4 (т.1 а.с.5).

Позивач ОСОБА_2 є онуком померлого ОСОБА_4, та спадкоємцем першої черги, з тих підстав, що ОСОБА_5 його батько, помер 20 грудня 1995 року.

Після смерті діда позивача - ОСОБА_4, відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 1999 року, виданого Бюро приватизації ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод» згідно з розпорядженням від 28 січня 1999 року за №3343, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 листопада 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 3-2771.

За життя, 19 липня 2002 року, ОСОБА_4, склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 за реєстровим № 2-1202, в якому заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося відповідачу ОСОБА_3 (т.1 а.с.7).

Відповідач ОСОБА_3 у встановленому законом порядку звернулася до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого 01 грудня 2009 року (т.1 а.с.67).

В процесі прийняття спадщини зясувалося, що оригінали правовстановлюючих документів на майно померлого у ОСОБА_3 відсутні, у звязку з чим Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою було видано дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 за реєстровим № 2-1202, який посвідчений 26 серпня 2011 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 за реєстровим № 2-2345 .

Проте, отримати дублікат свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 1999 року, виданого Бюро приватизації ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод» згідно з розпорядженням від 28 січня 1999 року за 3343, ОСОБА_3 не вдалося, оскільки КЖЕП «Південне» визнано банкрутом та повністю припинило свою діяльність, а відділ приватизації, в якому була приватизована спірна квартира ліквідовано.

Тому державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 серпня 2013 року, оскільки дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 листопада 2003 року реєстровий № 3-2771, виданий 26 серпня 2011 року за реєстром 2-2345 своєчасно не зареєстрований в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», а оригінал свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 1999 року, видане Бюро приватизації ВАТ «Дніпровський машинобудівний завод», відсутній (т.2 а.с.63-66).

Позивач 25 травня 2010 року також звернувся до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті діда ОСОБА_4Ф, який помер 01 грудня 2009 року. Однак, дізнався, що 19 липня 2002 року його дід склав заповіт, яким заповів усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося відповідачу ОСОБА_3 Заповіт був посвідчений 17 липня 2002 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3М, третя особа ОСОБА_9, державний нотаріус Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_9, державний нотаріус третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним було відмовлено (т.1 а.с.52).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2011 року рішення Красногвардіського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2011 року залишено без змін (т.1 а.с.53).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2011 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2011 року залишено без змін (т.1 а.с.183).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2014 року визнано право власності за ОСОБА_10 на квартиру №98, що розташована в м.Дніпропетровську, вул. Академіка Янгеля, 21, в цілому квартира складається із: 1 коридор, 2 кладова, 3 кухня, 4 житлова, 5- житлова, 6 ванна, 7 вбиральня, І балкон, ІІ лоджія, житловою площею 28,9 кв.м., загальною площею 45,1 кв.м. в житловому будинку, літ А-16 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 01 грудня 2009 року (т.1 а.с.55-57).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2015 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, треті особи Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування було відмовлено (т.1 а.с.242).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_11 про державну реєстрацію прав та обтяжень №13165680 від 20 травня 2014 року на імя ОСОБА_3 стосовно кв.№98 в буд. 21 по вул. Академіка Янгеля у м. Дніпропетровську (т.2 а.с.48).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції посилався на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, однак, повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки дійшов них у порушення норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦК України є підставою для зміни рішення суду.

Відповідно до вимог ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 статті 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2011 року, яке набрало законної сили, позивачу ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні його позовних вимог про визнання вищевказаного заповіту недійсним (т.1 а.с.52, 53, 183).

Відповідно до ч.2 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи інших осіб або сприяли збільшенні їхньої частки у спадщині.

Позивач, звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами у даній справі у липні 2014 року, посилався не те, що відповідач не має права на спадкування після смерті його діда ОСОБА_4, померлого 01 грудня 2009 року, оскільки вона умисно перешкоджала за життя діда скасувати складений ним заповіт на її імя (т.1 а.с.2, 3).

Відповідач звернулася до суду із заявою про застосування строків позовної давності у даній справі (т.1 а.с.184).

В п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Слід зазначити в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження того, що ОСОБА_4, померлий 01 грудня 2009 року, за життя дійсно намагався скасувати заповіт, складений ним 19 липня 2002 року на імя відповідача.

Доказів щодо звернення померлого до нотаріуса після складання заповіту з приводу скасування заповіту, складеного на імя відповідача ОСОБА_3, матеріали справи також не містять.

Отже, у задоволенні позовних вимог позивача повинно бути відмовлено, з тих підстав, що позовні вимоги є недоведеними, а не з підстав пропуску позивачем строків позовної давності, тому рішення суду має бути змінено в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач створила дідові позивача умови, які перешкоджали йому скасувати заповіт будь-якими належними доказами по справі не підтверджуються.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду повинно бути змінено в частині обгрунтування відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2015 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді