Справа № 161/3412/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р.М.
Провадження № 22-ц/773/1595/15 Категорія: 27 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді Антонюк К.І.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В., Овсієнка А.А.,

при секретарі - Черняк О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про визнання договору недійсним, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В поданій до суду 10.03.2015 року позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № від 13.02.2008 року з додатками до цього договору.

Вимоги обгрунтовані тим, що предметом зазначеного договору є надання споживчого кредиту в розмірі 20 000 доларів США. Однак умови договору споживчого кредиту є несправедливими, прийняті із застосуванням нечесної підприємницької діяльності, суперечать положенням та вимогам цивільного законодавства та іншим нормам закону, якими врегульовані кредитні правовідносини. Крім того, розрахунки вказані в додатку №1 (графік погашення платежів, визначення сукупної вартості кредиту) суперечать умовам викладених в договорі, в якому відсутні істотні умови, які є необхідними при укладенні зазначених договорів.

22.05.2015 року відкрито провадження у даній справі.

12.03.2015 року позивач звернувся з заявою про забезпечення позову шляхом заборони ПАТ «УкрСиббанк» за умовами положень договору про надання споживчого кредиту від 13.02.2008 року проводити будь-які дії щодо нарахування та стягнення ануїтентних платежів, які складаються з основного боргу та відсотків, комісій, штрафів та пені, проведення будь-яких дій щодо стягнення майна до вирішення справи по суті.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 червня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в даній справі відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, покликаючись на неправильне застосування норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою забезпечити позов у даній справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, залишивши ухвалу суду без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що визначений позивачем спосіб забезпечення позову фактично є вирішенням позовних вимог.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, за змістом зазначених норм забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання рішення суду чи зробити його виконання неможливим у разі задоволення позову.

Вимоги позивача щодо забезпечення позову у справі шляхом заборони банку проводити нарахування та стягнення ануїтентних платежів, комісії, штрафу, пені, проводити дії щодо звернення стягнення на майно не є заходами забезпечення позову, а вимогами, які можуть бути вирішенні в позовному провадженні.

Відносини сторін щодо нарахування та порядку стягнення тіла кредиту, відсотків, пені, звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) врегульовані нормами цивільного законодавства, положеннями договору, укладеного між сторонами, тому вимоги щодо припинення дії окремих положень договору, в тому числі і припинення його виконання, вирішуються в позовному провадженні, а не в порядку забезпечення позову, а тому суд першої інстанції вірно відмовив заявнику в забезпеченні позову у спосіб, зазначений в заяві.

Заява про забезпечення позову була подана відповідно до положень ч.2 ст.151 ЦПК України, а тому вона не підлягала поверненню заявнику.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали суду від 15.06.2015 року немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 червня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: