Справа № 358/2178/14-ц Головуючий у І інстанції Якутюк В.С.
Провадження № 22-ц/780/4713/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 24.11.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Білоконь О.В., Гуля В.В.,

При секретарі: Яруна Я.В.

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" на рішення Богуславського районного суду Київської області від 18 червня 2015 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обов'язків,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди , заподіяної під час трудових обов»язків , посилаючись на те, що відповідач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на посаді водія автотранспортних засобів.

Виконуючи свої трудові обов»язки , він часто перебував у службових відрядженнях в межах України , а також за кордоном, у зв»язку з чим йому були видані пластикові картки, призначені для заправки дизельним паливом транспортних засобів, і під час виконання своїх обов»язків завдав товариству матеріальних збитків, а саме:

Згідно подорожного листа № 375518 від 27.11.2013 року допустив перевитрату палива в об»ємі 148 л на суму 1429,76 грн.; подорожнього листа № 325131 від 16.12.2013 року, допустив перевитрату палива в об»ємі 416 л на суму 4240,16 грн.; подорожнього листа № 348716 від 18.01.2014 року в об»ємі 754л на суму 8471,54 грн.; крім того, відповідачем було порушено норми наказу№19 від 14.02.2011 року « Про дотримання правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання» , в якому вказано, що при вході на територію України з території Польщі кількість палива в паливних баках не повинна перевищувати 50 л, однак при вході на територію України 30.01.2014 року кількість палива згідно подорожнього листа становила 264л, що завдало збитків у вигляді різниці вартості палива у сумі 951,50 грн. , тобто загальна сума збитків у перевитратах пального становить 15092,96 грн.

Згідно з витягу наказу № 78-кф від 27.06.2014 року відповідача звільнено з роботи відповідно п. 4. ст. 40 КЗпП України.

Оскільки в добровільному порядку відповідач кошти не повернув, просив стягнути з останнього 15092,96 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 18 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Орлан-Транс-Груп» 7790,08 грн. матеріальної шкоди та судові витрати у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Орлан-Транс-Груп» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень п.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству , установі, організації, у випадках , коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Задовольняючи частково позов, суд І інстанції виходив з того , що ОСОБА_2 допустив перевитрату палива у зв»язку з чим завдав підприємству збитків.

Разом з тим , відповідно до ч.ч.1,2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству , установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обв»язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями/ бездіяльністю / працівника.

Згідно ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству , установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами , на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості / собівартості/ матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами , а у разі недостачі матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Судом встановлено, що відповідача ОСОБА_2 було прийнято на роботу в ТОВ «Орлан-Транс-Груп» водієм автотранспортних засобів для перевезення вантажів у міжміському, міжобласному та міжнародному сполученні на вантажні автомобілі всіх марок з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю з 21.10.2013 року , що підтверджується витягом з наказу № 124 кф від 21.10.214 року, а наказом № 78 кф від 27.06.2014 року його було звільнено за п. 4. ст. 40 КЗпП України.

Наказом Держкомпраці СРСР № 447/24 від 28.12.77 затверджено Перелік посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою,організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу / відпуску/ , перевезення або застосування в процесі виробництва.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.92 « Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» , судам необхідно , розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією , про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей/ недостача, зіпсуванн/, переданих йому для зберігання або інших цілей / п.1 ст.134 КЗпП / , суд зобов»язаний перевірити , чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Відповідно до переліку посад і робіт, котрі заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей , переданих їм на схов, обробку, продаж/ відпуск/ , перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 року 3 447/24, посада водія автотранспортних засобів не входить у список таких професій.

Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників визначені ст. 130 КЗпП України.

Так, виходячи зі змісту ст.130 КЗпП України, роботодавець вправі притягнути працівника до матеріальної відповідальності за наявності наступних умов: порушення працівником трудових обов»язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв»язок між порушенням і шкодою, вина працівника.

Наявність зазначених умов відповідно до ст.138 КЗпП України покладається на роботодавця.

Згідно ч.1 ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству , установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості / собівартості/ матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Позивач як роботодавець не довів підстав матеріальної відповідальності відповідача , зокрема, факту порушення працівником трудових обв»язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинного зв»язку між порушенням та завданою шкодою, а також вини працівника.

Подорожні листи надані позивачем не є належними та допустимими доказами перевитрат палива з вини працівника , інші докази в матеріалах справи відсутні.

Крім того, позивач звернувся до суду за захистом свого права в частині стягнення матеріальної шкоди з відповідача, посилаючись як на підставу вимог на подорожній лист № 375518 від 27.11.2013 року ; подорожній лист №325131 від16.12.2013 року, проте пропустив строк, встановлений ч.3 ст. 233 КЗпП України для звернення з даними вимогами на що , зокрема звертав увагу відповідач.

Оскільки апеляційний суд прийняв рішення по суті позовних вимог, підстави до застосування строків позовної давності до цих вимог відсутні.

Враховуючи невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, рішення суду І інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" задовольнити частково.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 18 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної товариству працівником під час виконання трудових обов'язків відмовити.

.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: