У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 1 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 4 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом. Посилався на те, що відповідач - колишня дружина не сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Уточнивши позовні вимоги просив суд стягнути з ОСОБА_4на його користь неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей в сумі 88 805,18 грн.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 1 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного судуПолтавської області від 4 листопада 2015 року, позов про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в сумі 5149,54 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги частково, вірно виходив із наступного.

Керуючись положеннями ст. 196 СК України, та оскільки рішення суду про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача добровільно не виконується, то позивач має право на стягнення пені відповідно до розрахунку : заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, що становить 5149,54 грн.

З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Вказана позиція висловлена в у постанові Верховного Суду України від

1 липня 2015 року № 6-94цс15, яка у відповідності з вимогами ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Так, суд апеляційної інстанції вірно вважав, що розрахунок пені, наведений в судовому рішенні першої інстанції відповідає цій позиції, а тому висновок про часткове задоволення позовних вимог є обґрунтованим.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Карлівського районного суду Полтавської області від

1 жовтня 2015 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від

4 листопада 2015 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 1 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 4 листопада 2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна